ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 499, 2002-07-29 10:00

חברי הוועדה: זאב בוים אחמד טיבי עמיר פרץ נחמה רונן

מוזמנים: אמיר חייק מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר מאיר קפוטא הממונה על הכנסות המדינה, משרד האוצר עודד טירה נשיא התאחדות התעשיינים דוד בוקאי מנכ"ל עינת טקסטיל רמזי גבאי איגוד תעשיות הטקסטיל דני גילרמן נשיא איגוד לשכות המסחר יוסי שוסטק מנכ"ל איגוד לשכות המסחר אלי רוזנטל מנהל תחום ענפי, איגוד לשכות המסחר מתי פולק מנכ"ל פולימוד בע"מ ויו"ר חטיבת המותגים באיגוד לשכות המסחר הראל ויזל נציג חברת פוקס סולי סקאל מנכ"ל סקאל דיוטי-פרי גבי רוטר מנכ"ל קסטרו דוד צרפתי בעל עסק, חבר באיגוד הישראלי למסחר קלרה צרפתי בעלת עסק, חברה באיגוד הישראלי למסחר יאיר קורח יו"ר התאחדות הסוחרים שלום שינדלר מזכ"ל איגוד טקסטיל עאדל חסן חיניפס מתפרת אכמאל-שפרעם צבי ליברמן התאחדות התעשיינים ברוך שניר כלכלן – התאחדות המלאכה והתעשייה אילן איינהורן בעל מפעל סריגה ניטליין בע"מ עמוס ביטון בעל מפעל סריגה – סריגי גת ליאון סקורי בעל מפעל פריג' גבי קרטיס בעל מפעל סריגה – סביון נחום משב התאחדות התעשיינים נירה שמיר התאחדות התעשיינים אמיר לופוביץ מרכז המחקר והמידע של הכנסת צביקה גיליס "סולוג" דורית צדוק ביטון דוברת האיגוד הישראלי למסחר שמואל שרעבי גזבר התאחדות הסוחרים בתיה בנדל יועצת ארגונית התאחדות הסוחרים מיכאל זאבי מנהל כ"א וסגן מנהל המפעל בדימונה יעקב תורגמן מזכיר איגוד מקצועי מ.פ.

מוזמנים: אסף בן-צבי סמנכ"ל סחר ושיווק

מנהלת הוועדה: חשש לקיומה של תעשיית הטכסטיל בשל הייבוא מהמזרח הרחוק

אברהם פורז: על סדר יומנו החשש לקיומה של תעשיית הטכסטיל בשל הייבוא מהמזרח הרחוק.

אברהם פורז: אני מבין שהיוזמה לדיון היתה מצד התאחדות התעשיינים.

רמזי גבאי: כבוד יושב-ראש הוועדה, שרת התמ"ס, כל מה שאני עושה אני עושה מתוך אמונה בצדקת הדרך וכמייצגם של אלפי עובדים ועובדות, שהם ברובם עולים חדשים מיישובי הפריפריה.

רמזי גבאי: אני מייצג אותם יותר מאשר את התעשיינים הגדולים, שהם לא כאן כי הם ידעו להערך ולקרוא את המפה המעוותת שמדינת ישראל יצרה במשך 12 השנים האחרונות.

רמזי גבאי: הוחלט על תהליך של חשיפה לפני כ12- שנה.

רמזי גבאי: זה תהליך שהוא ללא ספק תהליך חיובי, תהליך שמנע דברים מושחתים.

רמזי גבאי: בשנתיים, שלוש האחרונות, כשהתהליך נגמר, המכסים הגיעו ל12%- וכל מגבלות הייבוא הוסרו, נוצר מצב שגלי הייבוא הלכו והתעצמו ומולם גלי הפיטורים, בעיקר בפריפריות, הלכו וגדלו.

רמזי גבאי: כ10%,15% מהאוכלוסייה יודעים לעשות עבודות של תעשייה מסורתית.

רמזי גבאי: דיברו הרבה על הכשרה, אבל אף אחד לא דאג להכשרה, אף אחד לא טיפל בהכשרה.

רמזי גבאי: זאת לא הבעיה של התעשיינים הגדולים, כי הם נערכו, הם ידעו לעשות.

רמזי גבאי: מי שהיה צריך לדאוג לתעשיינים הקטנים זאת מדינת ישראל.

רמזי גבאי: לאוכלוסיות האלה אין מי שידאג.

רמזי גבאי: אני פונה אליכם חברי הכנסת, כי רק אתם יכולים להיות להם לפה ולמציל.

רמזי גבאי: אין אף אחד שיש לו אינטרס ישיר, חוץ אולי מיושב-ראש ההסתדרות, לעזור לאנשים המסכנים האלה.

רמזי גבאי: כל מה שאנחנו מבקשים זה לא לחזור לימים האפלים של מאות האחוזים של המכסים שהיו.

רמזי גבאי: אנחנו רוצים להגיע למצב ביניים של המכס שהיה לפני פחות משנתיים, כלומר תוספת של 20% על המכס הקיים.

רמזי גבאי: מדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם המערבי שפתחה את שעריה לייבוא ללא שום מכסות, או עם מכסים נמוכים של 12%.

רמזי גבאי: אין לנו הסכמי סחר עם סין והודו.

רמזי גבאי: אם נרצה לייצא טכסטיל לסין, ומדינת ישראל עדיין מייצאת מיליארד דולר טכסטיל, נצטרך לשלם מכס של 40%.

רמזי גבאי: למה לא לפעול כמו כל מדינות העולם בלהגביל את הייבוא, בלהטיל מכסים יותר גבוהים?

רמזי גבאי: צריך לזכור שיש כאן אוכלוסייה שאין מי שידאג לה.

רמזי גבאי: הייבואנים טוענים שהמכס יעלה מחירים.

רמזי גבאי: אני חושב שהעלאת מחירים לציבור זה דבר גרוע מאוד.

רמזי גבאי: אני לא חושב שזה יקרה.

רמזי גבאי: אני טוען שהם משתמשים בטענה הזאת כדי להפחיד את הציבור.

רמזי גבאי: מתי יש העלאת מחיר?

רמזי גבאי: העלאת מחיר קורית בנקודת איזון של שני פרמטרים.

רמזי גבאי: אחד מהם זה הביקוש, והשני זה כאשר הייצרן או הייבואן מגיע לחנק.

רמזי גבאי: במקרה הזה שני הפרמטרים לא קיימים.

רמזי גבאי: אני אתייחס לשתי הייבואניות הגדולות.

רמזי גבאי: אני מצדיע להן ומסיר את הכובע בפניהן.

רמזי גבאי: מדובר בשתי חברות שקראו את המפה המעוותת, נערכו בהתאם ועשו עבודת מטה יוצאת מן הכלל.

רמזי גבאי: בואו ניקח לדוגמה את חברת "קסטרו".

רמזי גבאי: בשנת 1998 הרווח שלה היה 3.7 מיליון ובשנת 2001 37 מיליון, שזה פי 10.

רמזי גבאי: רבותי, מחזור המכירות שלה גדל רק פי 2.

רמזי גבאי: חברת "פוקס" הרוויחה בשנת 1998 כ7- מיליון ש"ח ובשנת 2001 67 מיליון.

רמזי גבאי: הייבואנים מתעשרים והמסכנים נהפכים למסכנים יותר.

רמזי גבאי: חשוב לזכור שכלכלת מדינה זו לא כלכלה טהורה.

רמזי גבאי: במדינה בה משלמים שכר מינימום, מענקי אבטלה, השלמת הכנסה אי אפשר להעמיד את הפירמות בתחרות פתוחה מול סין.

רמזי גבאי: אני מדבר רק על ייבוא מאסיבי ממדינות המזרח הרחוק, לא על אירופה, לא על תורכיה.

רמזי גבאי: המשמעות של הדבר הזה היא סגירה של הפירמות ועוד מובטלים.

רמזי גבאי: המכסים מ1998- ירדו מ42%- ל12%.

רמזי גבאי: ירידת המחירים של מוצרי הלבשה היתה רק ב8%-.

רמזי גבאי: מבדיקה עם מינהל הכנסות המדינה, מקסימום העליה הצפויה, אם תהיה עליה, במכסים על סל הצריכה המשפחתית יכול להגיע ל20- ש"ח לחודש.

רמזי גבאי: אם לא תהיה עליית מחירים, אזי יהיו יותר הכנסות למדינה ממסים, היצרנים, שהם מטבע הדברים פירמות שמתנהלות כלכלית יעבירו יותר ייצור לארץ, יהיה יותר ביקוש למתפרות שעומדות כרגע סגורות עם כל התשתיות שלהן, והכי חשוב, מעגל המובטלים לא יגדל.

רמזי גבאי: אני יודע שהם יאמרו שאם הם לא יוכלו לייבא מסין, הם ייבאו מספרד ומפורטוגל.

רמזי גבאי: אני רוצה להזכיר לכולם שספרד ופורטוגל היו פתוחות לייבוא בנתונים האלה למעלה מ10- שנים.

רמזי גבאי: למה אז הם לא ייבאו מספרד ופורטוגל שהיו כל כך זולות?

גבי רוטר: ייבאו.

רמזי גבאי: עובדה שזה לא הורגש.

אברהם פורז: הטענה היא שבמקרה כזה רשת כמו "זארה" שמייצרת בספרד תכה את הגופים הישראלים.

רמזי גבאי: אין לי ספק ש"זארה" לא תכה, כי היום "קסטרו", שהיא חברה קיקיונית מול "זארה" הבינלאומית, מנצחת אותה בענק בישראל.

רמזי גבאי: היא מנצחת אותה בענק, כי היא חברה ישראלית, עם מנטליות ישראלית שעושה את הכל טוב יותר, מכירה את הטעם הישראלי.

רמזי גבאי: אין סיבה ואין סיכוי שינצחו אותה.

אברהם פורז: אבל אולי היא מנצחת את "זארה" כי המחיר של "קסטרו" זול יותר.

רמזי גבאי: לא ב20%-.

אברהם פורז: יכול להיות שהעלאה קטנה של המחיר אצל "קסטרו" תגרום לזה ש"זארה" תנצח אותה.

רמזי גבאי: אני לא יודע את ההבדל במחירים בין שתיהן, אני רק יכול להגיד לך ש"זארה" רחוקה מרחק רב מ"קסטרו".

גבי רוטר: רמזי, תגיד שאתה לא יודע.

רמזי גבאי: מכס נשמע כדבר מאוד מגונה.

רמזי גבאי: גלובליזציה וכלכלה טהורה הן מילים מאוד יפות.

רמזי גבאי: הן באמת יפות לפירמה, אבל אין לא יפות למדינה במצבנו.

רמזי גבאי: את זה אני מבקש מחברי הכנסת להבין.

רמזי גבאי: רק אתם יכולים לשמור על השכבות החלשות.

רמזי גבאי: ניסו להשמיץ אותי שאני עושה את זה בגלל אינטרס ובגלל שלא נערכתי מראש.

רמזי גבאי: אני לא עושה את זה כתעשיין, אני עושה את זה כאזרח שהמדינה הזאת חשובה לו.

רמזי גבאי: שלא ישבו האנשים המתעשרים ויגידו "אנחנו מתעשרים על הדברים האלה".

רמזי גבאי: דעו לכם שזאת אמת לאמיתה.

רמזי גבאי: צריך לשמור על הפריפריות, על כפרי הערבים, על כפרי הדרוזים.

רמזי גבאי: זה חבית חומר נפץ חברתית שתצא עוד מעט לכבישים, וחבל.

רמזי גבאי: גם אנחנו פה במדינה ידענו להטיל היטלים על השמנים.

רמזי גבאי: עכשיו הולכים להטיל היטלים על הקרמיקה.

רמזי גבאי: נשיא בוש לא התבייש לפני ארבעה חודשים להטיל היטל של 40% על ייבוא מתכות לאמריקה, כי הוא הבין שתעשיית המתכת חשובה באמריקה.

רמזי גבאי: אם אתם חושבים שהמחיר לציבור יעלה, אז תמליצו על ההיטלים האלה אפילו לזמן קצוב של שנתיים, שלוש.

רמזי גבאי: אם לא יעלו המחירים והאבטלה לא תגדל בתחום הזה, אז אני חושב שעשיתם שירות גדול לאוכלוסיות שהן עיקר הבעיה של מדינת ישראל.

אברהם בירנבאום: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, מאז הופחתו המכסים על מוצרי הטכסטיל, נסגרו מאות בתי מסחר בענפי ההלבשה והאופנה ופוטרו אלפי עובדים.

אברהם בירנבאום: כאשר שאלנו את הסוחרים מדוע הם סוגרים, הם אמרו לנו בגלל הייבוא מסין.

אברהם בירנבאום: הסיבה השנייה היתה המיתון והאינתיפאדה.

אברהם בירנבאום: בקניונים אמרו לנו שהסיבה הראשונה היתה שכר הדירה הגבוה שדורשים בעלי הבתים של הקניונים.

אברהם בירנבאום: מדובר באלפי עובדים לא רק בתעשייה אלא גם במסחר.

אברהם בירנבאום: אנחנו מציעים, לא כמו התאחדות התעשיינים, להעלות את המכס רק על הייבוא מהמזרח הרחוק.

אברהם בירנבאום: אנחנו מציעים להעלות את המכס בצורה כזאת שזה לא יפגע ביחסי המסחר התקינים של ישראל עם סין ועם מדינות המזרח הרחוק.

אברהם בירנבאום: מדינות מנעו ייבוא היצף בכלכלה הישנה.

אברהם בירנבאום: הן הגנו על התושבים שלהן מבחינה כלכלית מפני ייבוא היצף.

אברהם בירנבאום: בכלכלה החדשה, כתוצאה מהגלובליזציה, חייבות מדינות להגן על עצמן מפני ייבוא של מוצרים עתירי עבודה ממדינות שבהן שכר העבודה של אותו ענף הינו פחות משליש משכר העבודה בארץ הייבוא.

אברהם בירנבאום: אנחנו - אירגוני הסוחרים בישראל - מציעים לשרה ולוועדת הכלכלה של הכנסת להטיל מכס של 50%, לא של 32%, על הייבוא ממדינות שבהן שכר העבודה הממוצע לפועל טכסטיל הינו פחות מ200- דולר לחודש.

אברהם בירנבאום: לא מפריע לי שהתוצאה תהיה שאנשים מכובדים,כמו דב לאוטמן, יחזירו את המפעלים שלהם לגליל ולכפרי הדרוזים במדינת ישראל.

דני גילרמן: גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, תודה על ההזדמנות שנותנים לנו לנהל את הדיון הזה, שאני חושב שהוא מהחשובים שהתנהלו בתקופה האחרונה לא רק בוועדת הכלכלה אלא בכלל.

דני גילרמן: זה במידה רבה דיון על דמותה של מדינת ישראל.

דני גילרמן: המשימה שלי היא די קלה, כי במידה רבה רמזי -אני לא יודע אם מתוך נדיבות או חברות - עשה את רוב העבודה.

דני גילרמן: הוא אמר שיש פה חברות שמצליחות, חברות שבמהלך השנים האחרונות הגדילו גם את המכירות שלהן, את הרווחים שלהן ואת מספר המועסקים שלהן.

דני גילרמן: אני ציפיתי למחיאות כפיים, אבל אז נזכרתי שבכנסת לא נהוג למחוא כפיים.

דני גילרמן: רמזי בהרבה שכנוע אמר את הקייס שלנו.

דני גילרמן: הוא בעצמו אמר שדמגוגיה היא לא תחליף למדיניות.

אברהם פורז: מר גילרמן, ובכל זאת, מה אנחנו עושים עם כל המתפרות ועם כל הדברים האלה?

דני גילרמן: דמגוגיה היא לא תחליף למדיניות; בכיינות היא לא תחליף להתייעלות ומסכנות היא לא תחליף..

דני גילרמן: חשוב מאוד שתבינו מה אתם מתבקשים להחליט היום.

דני גילרמן: אתם לא מתבקשים להחליט היום אם להטיל היטל כזה או היטל אחר על מוצרי הלבשה מסין או ממקום אחר, אתם מתבקשים להחליט היום איזה מס יש להטיל על כל אזרח במדינת ישראל באשר הוא, בין אם זה ילד, אמא, חלש או חזק, רק כדי להגן על מספר פועלים שאני מאוד חרד להם ומאוד רוצה שימשיכו לעבוד.

דני גילרמן: יכול להיות שצריך להגן על 700 פועלים, על 2000 פועלים או על 150 פועלים.

דני גילרמן: מה שאתם מתבקשים לעשות היום זה להחליט איזה מס תטילו על כל אמא ועל כל ילד במדינת ישראל כדי לסבסד את חוסר היעילות ואת הפיגור של אותם אנשים שלא קראו את אותה מפה.

אברהם פורז: מר גילרמן, אם מימדי האבטלה יעלו, אז כל אמא וכל בית באמצעות המסים שלהם יממנו את דמי האבטלה.

אברהם פורז: זה חוזר אלינו בדרך אחרת.

דני גילרמן: אני אראה לכם שמימדי האבטלה לא רק שלא יעלו אלא ירדו, כי זה מה שקורה בשנים האחרונות.

דני גילרמן: אנחנו לא באים להמציא פה דבר חדש.

דני גילרמן: בסרט הזה היינו.

דני גילרמן: בסרט הזה של של הגנה על מפעלים כושלים, של הגנה על מפעלים שאין להם בין כה וכה זכות קיום היינו.

דני גילרמן: כשכל אחד היה יוצא לחו"ל הוא היה מקבל רשימה גדולה להביא, בין אם זה נעלי ספורט ובין אם זה דברים אחרים.

דני גילרמן: בסופו של דבר, מי שנסע לחו"ל קנה את הדברים האלה במחיר סביר, ומי שלא היה לו את הכסף לנסוע לחו"ל, נאלץ לשלם פה מחירים שהיו מחירים מאוד גבוהים.

דני גילרמן: מי שילם את אותם מחירים?

דני גילרמן: אותם אנשים שעליהם כביכול רמזי והחברים שלו רוצים להגן.

דני גילרמן: מה עומד לנגד עינינו?

דני גילרמן: יש לנו מצב שבו אנחנו מתבקשים להחליט איזה מס אנחנו מטילים על מיליוני אנשים במדינת ישראל, כדי להגן על קומץ אנשים שבין כה וכה זה לא יעזור להם.

דני גילרמן: נאמר פה שהיו יצרנים שידעו לקרוא נכון את המפה המעוותת.

דני גילרמן: אני חושב שהעיוות הוא אצל אלה שלא ידעו לקרוא נכון את המפה החדשה, המודרנית של מדינת ישראל שעלתה על המפה של העולם הגלובאלי וכתוצאה מזה הצליחה.

דני גילרמן: מה אנחנו נדרשים לעשות פה?

דני גילרמן: אנחנו נדרשים להעניש את המצליחים ולתת פרס למפגרים.

דני גילרמן: אתם נדרשים לקחת חברות מצליחות, שמעסיקות יותר אנשים, שמרוויחות יותר כסף, ולהעניש אותן כדי לפצות או לתת איזה שהוא פרס לנכשלות או לכאלו שלא ידעו לקרוא את המפה.

דני גילרמן: המחירים הסיטונאיים של מחירי ההלבשה פחתו נומניאלית במשך 9 שנות תהליך החשיפה ב21%-.

דני גילרמן: מאז תום תהליך החשיפה, שזה בשנת 2000, ועד אפריל השנה, ירדו מחירי ההלבשה ב5.6%-.

דני גילרמן: עצם האמירה שמכסים לא מעלים מחירים מזכירה לי אמירה של מישהו אחר שאמר שאין קשר בין ריבית לבין שער חליפי .

דני גילרמן: מדד המחירים לצרכן באותה תקופה עלה ב5.5%-, זאת אומרת פער של 11%.

דני גילרמן: ההוזלות במוצרי ההלבשה חסכו בשנים האחרונות לכל משפחה בישראל בין 800 ל1000- שקל בממוצע לשנה.

דני גילרמן: ב4- השנים האחרונות עלתה צריכת מוצרי ההלבשה ב70%-.

דני גילרמן: למרות הגידול בצריכה וירידת המחירים, ההוצאה הממוצעת של משפחה על הלבשה בסל הוצאות המשפחה פחת מ3.9% ב98- ל2.5% היום.

דני גילרמן: מאז 1995, שזה עיצומו של תהליך החשיפה, גדל מספר השכירים המועסקים במסחר בענפי ההלבשה והטכסטיל ב30%- - מ18 אלף ל24 אלף אנשים.

דני גילרמן: לכך יש להוסיף את 8000 העצמאיים.

זאב בוים: במסחר, לא בייצוא.

דני גילרמן: בתרגילי ההפחדה של פיטורים כבר היינו.

אברהם פורז: אבל זאת אמת, לא?

דני גילרמן: לא.

דני גילרמן: אני עוד זוכר שבאתי ליצחק רבין המנוח כשהיה ראש ממשלה ואמרתי לו שאני מזמין אותו לסיור שיהיה הסיור הכי קצר שהוא עשה בחיים שלו.

דני גילרמן: כשהוא שאל אותי איזה סיורזה, אמרתי לו שזה יהיה סיור במפעלי טכסטיל או במפעלים שנסגרו בעקבות תהליך החשיפה.

דני גילרמן: תהליך החשיפה הזה עשה רק טוב למשק: ייעל את המשק, גרם למודירניזציה של המשק, גרם לתחרות בשווקי העולם.

דני גילרמן: הדברים האלה הם דברים שאסור לחזור מהם חזרה.

דני גילרמן: תזכרו מה אתם מתבקשים להחליט – איזה מס להטיל על כל אזרח במדינת ישראל, והאם להחזיר את מדינת ישראל 12 שנים אחורה.

אברהם פורז: מר רוטר, אתה המנכ"ל של "קסטרו".

אברהם פורז: אני מבקש ממך להסביר לנו בין יתר הדברים שלך מה ההיקף של הייצור המקומי ומה ההיקף של הייבוא.

גבי רוטר: אנחנו מייצרים בישראל כ25% מהתוצרת שלנו מבחינת תפירה.

אברהם פורז: למה בכל זאת 25% עדיין בארץ?

אברהם פורז: למה לא הכל בסין?

אברהם פורז: האם כנגד הוויתור על הרצון להטיל מכסים תהיו מוכנים להתחייב להעלות את הייצור המקומי שלכם מ25%- ל50%-?

גבי רוטר: אנחנו עושים את זה.

גבי רוטר: "קסטרו" הגדילה בשנה האחרונה ב120% את הייצור בישראל.

אברהם פורז: אבל עדיין אתה אומר שאתה רק 25% בארץ.

גבי רוטר: נכון.

אברהם פורז: מה היה קורה אם היית מייצר 50% בארץ?

גבי רוטר: אם היינו מייצרים 50% בארץ, היינו מפסיקים להרוויח כסף והיינו נאלצים לפטר עובדים.

גבי רוטר: זאת הבעיה האמיתית.

גבי רוטר: הבעיה היא לא נושא המכסים, הבעיה היא הנושא של התעסוקה.

גבי רוטר: אם מישהו חושב פה שבאמצעות העלאת מכסים ניתן להוסיף תעסוקה במגזר התפירה, הוא טועה.

אברהם פורז: ההנחה היא שאם הייצור בסין יתייקר, אתה תאלץ להסיט מסין לפה ותהיה יותר עבודה למפעלים ישראלים.

אברהם פורז: המטרה היא לא להביא עוד כסף לאוצר.

אברהם פורז: אם התוצאה היא שתמשיך לייצר בסין באותה כמות והאוצר יאבד כסף, אז גם המציעים לא השיגו את מטרתם.

אברהם פורז: מטרתם להביא אותך למצב שיהיה לך פחות כדאי לייצר בסין, ובמקום 25% שאתה מייצר בארץ תייצר 50% בארץ.

אברהם פורז: אולי אפשר להגיע לזה בלי הצורך להעלות מכסים.

גבי רוטר: אני יודע שכל תעשיין טכסטיל נראה כמו אחד שיושב ומאחוריו יש ערימה של מכונות תפירה.

גבי רוטר: זה לא בדיוק המצב של היום .

גבי רוטר: ענף הטכסטיל בישראל היה מבוסס על ייצור בשטחים.

גבי רוטר: כל המתפרות שנסגרו היום, בעיקר באיזור הגליל, הן מתפרות שעבדו לייצוא.

גבי רוטר: "דלתא", "גיבור סברינה", ""בגיר" ועוד העבירו את המפעלים שלהם לארצות אחרות שבהן עלות הייצור מאפשרת להם להתמודד בהצלחה.

אברהם פורז: זה בכלל לא בשוק המקומי.

גבי רוטר: יצא מכרז לנושא של מתפרת חורפש.

גבי רוטר: כיוון שאנחנו צריכים עוד ייצור בישראל, שלחתי קבלן לבדוק את המצב.

גבי רוטר: המתפרה היא מתפרה של 120 עובדים שעבדה עבור "דלתא" והיום צריכים להסב את התופרים שלה לתפור מוצרים שאנחנו מייצרים.

גבי רוטר: זה מאוד בעייתי.

גבי רוטר: תשתית הייצור בארץ בנויה בעיקר על הלבשה תחתונה וטריקו.

גבי רוטר: אני מכבד מאוד את רמזי, אבל רמזי לא מבין שום דבר בייצור הלבשה.

גבי רוטר: אני יצרן הלבשה.

גבי רוטר: אנחנו מפעל שעובד 52 שנה בישראל.

גבי רוטר: אני לא חברה קיקיונית כמו שהציג את זה רמזי.

גבי רוטר: אני מאוד מכבד את החברה שלי ואת העובדים שלי.

אברהם פורז: כמה עובדים אתם מעסיקים?

גבי רוטר: תהליך החשיפה עשה לנו רק טוב.

גבי רוטר: לפני 5 שנים העסקנו קצת למעלה מ400- עובדים.

גבי רוטר: היום "קסטרו" אחראית לתעסוקה של 2000 עובדים בישראל.

גבי רוטר: כל המתפרות שלנו עובדות בקבלנות משנה.

גבי רוטר: בחודש מאי האחרון הוספנו 3 מתפרות חדשות שנפלטו ממעגל הייצור לטובתנו.

גבי רוטר: יושב פה צביקה ליברמן, שיכול להגיד לך בפירוש שאנחנו מעסיקים יותר ויותר מתפרות.

גבי רוטר: הבעיה היא שהשוק המקומי, התצרוכת שלו לא מסוגלת להחליף את כל מה שחברות כמו "דלתא" עשו.

גבי רוטר: זה בלתי אפשרי.

גבי רוטר: גם התשתית לא ערוכה לזה.

גבי רוטר: אי אפשר לייצר את רוב מוצרי ההלבשה במדינת ישראל.

גבי רוטר: רוב הייצור של ייצרנים כמונו נעשה במחסום ארז.

גבי רוטר: מועסקים שם פועלים שמגיעים מאיזור עזה.

גבי רוטר: שום אם לא שולחת היום את הבת שלה ללמוד תפירה.

גבי רוטר: בית ספר שנקר לא מלמד איך לתפור.

אברהם פורז: המגמה שלנו היא לא להביא כל מיני צעירים לענף התפירה, אלא איך אנחנו מונעים סגירת מתפרות קיימות.

גבי רוטר: הבעיה הכללית היא של תעסוקה.

גבי רוטר: אם תעלו לנו את המכסים, הביקושים שלנו ייפגעו כי עליית מחירים כן תהיה.

גבי רוטר: רמזי יכול לגשת עכשיו לקניונים ולראות מה עשה הפיחות האחרון לגבי מחירי המוצרים.

נחמה רונן: למה העלאת מכסים מובילה באופן ישיר להעלאת מחירים?

נחמה רונן: האם אין פה פגיעה ברווחים?

גבי רוטר: עליית המחירים תגרום לפגיעה נוספת בביקושים.

גבי רוטר: יש לנו ירידה דרסטית ברמת הביקושים בשנתיים האחרונות.

גבי רוטר: רוב החברות שעובדות בענף שלנו מפרפרות ונמצאות על נקודת איזון.

גבי רוטר: הן לא מסוגלות לבלוע את עליית המכסים.

גבי רוטר: אם הן ייספגו את עליית המכסים, בשבילן זה הפסדים נוספים ופיטורים נוספים.

גבי רוטר: אם רוצים לפתור את בעיית המתפרות ברמה נקודתית, צריך לטפל בזה ברמה נקודתית.

אברהם פורז: מה אתה מציע?

גבי רוטר: קודם כל צריך לטפל בנושא עלות העבודה.

אברהם פורז: ממילא משלמים שם שכר מינימום ואולי פחות.

גבי רוטר: עלות תופרת בספרד, שהיא מדינה שיש לה הסכם סחר חופשי עם ישראל ואי אפשר להעלות את המכסים ממנה, היא 500 דולר לחודש.

גבי רוטר: עלות תופרת בפורטוגל, שהיא מדינה של השוק האירופאי המשותף שגם אצלה אי אפשר להעלות מכסים, היא בין 320 ל420 דולר לחודש.

גבי רוטר: עלות תופרת בתורכיה נכון לרגע זה היא בין 120 ל250 דולר לחודש.

גבי רוטר: אם תחסמו באופן מוחלט את סין, כל הייבואנים ייבאו מתורכיה.

גבי רוטר: תורכיה מסוגלת לתת תגובה מהירה.

אברהם פורז: מה עלות השכר במתפרות שלך בארץ?

גבי רוטר: לפחות שכר מינימום.

אברהם פורז: כמה זה יוצא?

גבי רוטר: כ850- דולר.

אברהם פורז: אז למה אתה בכל זאת מייצר בארץ?

גבי רוטר: אנחנו ייצרנו את כל הכמויות המתוכננות היכן שכדאי לייצר טכסטילים.

גבי רוטר: ישראל היא לא דוגמה יוצאת דופן.

גבי רוטר: כל העולם עושה ככה.

גבי רוטר: כשאתה קונה בגד בארצות הברית, הוא לא תמיד מיוצר בארצות הברית.

גבי רוטר: הלבשה תחתונה מיוצרת לפעמים בישראל.

גבי רוטר: עשינו התאמה גלובאלית.

גבי רוטר: הנושא של מדיניות החשיפה יצא מהמדינה הזאת.

גבי רוטר: כל פורום יצרני האופנה נאלץ להתאגד, כיוון שרמזי גבאי שאמור לייצג את האינטרסים שלנו פועל בניגוד לאינטרסים שלנו.

גבי רוטר: כל יצרני האופנה בישראל הגדילו ב5- השנים האחרונות את כמות המועסקים שלהם ב250%.

אברהם פורז: מה הסיכוי שבאופן וולונטרי תחליטו שאתם מגדילים את הייצור המקומי?

גבי רוטר: אנחנו עושים את זה.

גבי רוטר: החברות שלנו הן החברות היחידות שהגדילו את הייצור בישראל.

אברהם פורז: יש פה שתי אפשרויות.

אברהם פורז: אפשרות אחת היא שלא נעשה כלום.

אברהם פורז: אפשרות אחרת היא שכתוצאה מהתהליך שמתגבש פה יהיה איזה שהוא היטל, מכסה.

אברהם פורז: השאלה היא אם אין אפשרות להגיע לאיזו שהיא אמנה בין חברות שחתומות היום על המודעה לבין הייצרנים המקומיים שמתחייבים להסיט יותר לייצור המקומי.

גבי רוטר: אנחנו מוכנים לזה.

גבי רוטר: אני מבטיח לך שכמות המועסקים אצלנו בטווח של שנה מהיום תגדל ב20%- אם רק תתנו לנו את האפשרות להמשיך לעבוד.

גבי רוטר: אני מבקש מחברי להתאחדות התעשיינים שיפעלו באותה צורה.

אברהם פורז: את מה שאני תובע ממך, אני אתבע גם מאחרים.

גבי רוטר: אני פותח השבוע שתי חנויו ברמלה, שזה 30 עובדים.

גבי רוטר: אנחנו לוקחים את המתפרה בחורפש בהתחייבות ל65 עובדים.

גבי רוטר: אנחנו אלה שכל הזמן מגבירים את כמות העובדים בישראל.

הראל ויזל: אני הבעלים של חברת "פוקס".

הראל ויזל: אנחנו מייצרים בארץ מעל 350 אלף פריטים כל חודש.

הראל ויזל: אני לא מאמין שיש עוד יצרן גדול בארץ מבחינת ביגוד ואופנה כמונו.

הראל ויזל: אנחנו גם מייבאים כמויות ניכרות מהמזרח הרחוק.

אברהם פורז: מה הפרופורציה בין הייבוא לייצור המקומי?

הראל ויזל: אני מעריך שזה 60 ייבוא ו40- ייצור מקומי.

הראל ויזל: פעם ראשונה שאנחנו שומעים שיעלו מכסים ולא יעלו מחירים.

הראל ויזל: כשיש פיחות של 2% מעלים מחירים.

הראל ויזל: תורכיה, פורטוגל, ספרד פתוחות בפנינו.

הראל ויזל: אולי בעוד חצי שנה גם רומניה ופולין.

הראל ויזל: אף אחד לא יכול לסגור את זה.

הראל ויזל: רמזי אמר ש"פוקס" הרוויחה 67 מיליון.

הראל ויזל: היא לא הרוויחה 67 אלא 60, ואני גאה בזה.

הראל ויזל: רמזי אמר שב1998- היא הרוויחה 7 מיליון.

הראל ויזל: כמה עובדים היו ל"פוקס" ב1998-?

הראל ויזל: ב1998 ל"פוקס" היו 150,200 עובדים.

הראל ויזל: ב"פוקס" עובדים היום במשכורות 1000 עובדים, כאשר זה לא כולל זכיינים של "פוקס", זה לא כולל את המתפרות, את הנהגים.

הראל ויזל: בסך הכל יש ל"פוקס" 2000 עובדים.

הראל ויזל: נכון שאפשר להגיד שהיא הרוויחה 60 מיליון שקל, אבל היא מחזיקה 2000 משפחות.

אברהם פורז: הרגולטורים נמצאים היום בדילמה אם להטיל היום מיסוי או לא להטיל היום מיסוי.

אברהם פורז: השאלה היא איך אתם יכולים לעזור לנו בפתרון הדילמה.

אברהם פורז: האם אתם מוכנים לקבל על עצמכם מחוייבות להגדיל את ההיקף של הייצור המקומי בארץ?

הראל ויזל: בהחלט.

הראל ויזל: ב1998- ייצרתי 100 אלף פריטים בחודש.

הראל ויזל: ב2002- נייצר 400 אלף.

הראל ויזל: אני מוכן להתחייב ביחד עם כולם שאנחנו מגדילים את הייצור בארץ.

עדי ליבנה: אנחנו מעסיקים במפעלים שלנו בדימונה ונצרת קרוב ל500- עובדי ייצור ועוד כמספר הזה נותני שירותים.

עדי ליבנה: נפגעתי מההערה של מר גילרמן, שרמז שהמפעל שלנו הוא מפעל נכשל.

עדי ליבנה: מפעל "כיתן" נחשב לאחד המפעלים הטובים בעולם בתחום שלו.

עדי ליבנה: המוצרים שלנו נמכרים בחנויות הכי טובות בעולם.

דני גילרמן: לא אמרתי שהמפעל שלכם נכשל.

עדי ליבנה: דיברת באופן כללי על תעשיית הטכסטיל הישראלית.

עדי ליבנה: אנחנו הגדלנו את הייצור שלנו.

עדי ליבנה: אנחנו בימים אלה מתחילים למכור את המוצרים שלנו בסין.

עדי ליבנה: נדהמתי לגלות שאנחנו נדרשים לשלם 18% מכס על הייצור שלנו לסין, בזמן שהמכס מסין לישראל עומד על 12%.

עדי ליבנה: אני שואל את ממשלת ישראל אם היא מסבסדת את העבודה בישראל או את העבודה בסין.

עדי ליבנה: בישראל אני נאלץ לשלם 850 דולר שכר מינימום, כשבסין השכר הוא 60,80 דולר.

עדי ליבנה: כמינימום תשמרו על סימטריה.

עדי ליבנה: ממשלת סין מסבסדת את הייצור בצורה מאסיבית.

עדי ליבנה: ממשלת ישראל שמה מגבלות וקשיים על העבודה בארץ.

נחמה רונן: האם מה שאתה אומר הוא שהחברות שמייבאות מסין הן המתחרה הלא הוגן שלך?

עדי ליבנה: כן.

נחמה רונן: אתם משדרים לאותו פלח אוכלוסייה?

עדי ליבנה: בהחלט.

עדי ליבנה: אני לא מבין בחולצות, אני מבין בתחום שאני עוסק בו, שזה טכסטיל בית.

עדי ליבנה: בתגובה לירידת המכסים הורדנו את המחירים שלנו השנה בשיעור של 20%.

עדי ליבנה: למרות כל גל העליות הנוכחיות, החלטנו לא להעלות מחירים, כי אנחנו לא חושבים שאנחנו מסוגלים להעלות מחירים בתקופה כזו.

עדי ליבנה: המתחרים שלנו זה לא הציבור הרחב, אלא הרשתות שבמקום לקנות מ"כיתן" קונות מייבוא.

אברהם פורז: אתם מייצרים עוד משהו חוץ מכלי מיטה?

עדי ליבנה: לא.

הראל ויזל: כמה האחוז לייצוא?

אברהם פורז: זה נכון ש"כיתן" היא גם ייבואן?

עדי ליבנה: לא.

עדי ליבנה: חברת "גולף", שהיא חברה אחות שלנו, מפעילה רשת חנויות במדינת ישראל.

עדי ליבנה: היא קונה מעט מאוד ממני.

עדי ליבנה: היא בעיקר מייבאת.

אברהם פורז: האם חברת האם שלך תומכת בעמדה שלך?

אברהם פורז: אולי אתה עושה טוב לחברה שלך ונזק לחברת האם.

עדי ליבנה: הלקוחות שלי אלה הרשתות.

עדי ליבנה: הרשתות מסיטות היום את הרכש שלהן למדינות כמו סין במקום לקנות בישראל.

אברהם פורז: מי המתחרים שלך בתחום של כלי מיטה?

עדי ליבנה: ייבוא מסין.

עדי ליבנה: "במקום שגולף" תקנה מ"כיתן", היא מייבאת מוצרים מ"סין".

עדי ליבנה: המחיר לצרכן לא השתנה.

עדי ליבנה: אתה מוזמן להכנס לחנויות ולראות שמוצרי "כיתן" ומוצרים מייובאים נמכרים כמעט באותם מחירים.

עדי ליבנה: אם יעלו במידה מבוקרת את המכסים יהיה תמריץ יותר גדול לקנות מייצרנים ישראלים.

עדי ליבנה: אני לא אומר שצריך להעלות באופן גורף על הכל, צריך לראות איפה יש יתרון יחסי לייצור במדינת ישראל.

עדי ליבנה: בתחום שלי הפערים לא גדולים.

עדי ליבנה: העלאה קטנה של המכסים תגרום לסוחרים להעדיף לקנות מתוצרת ישראל כאשר המחיר לצרכן הסופי כמעט ולא ישתנה.

אברהם פורז: אם נתח הרווחים כל כך גדול בייבוא, הם יכולים להרשות לעצמם להרוויח פחות ולך זה לא יועיל כלום.

אברהם פורז: כל המטרה שלנו היא לא לגבות מס.

אברהם פורז: אפילו אם נטיל מס של 20% זה יאפשר להם למכור במחיר יותר זול משלך.

עדי ליבנה: אם תטיל מס יהיה להם תמריץ לקנות ממני.

עדי ליבנה: אני נותן להם שירות, זמן תגובה וכן הלאה.

עדי ליבנה: אני נהנה מפטור ממכס בשוק האמריקני בגלל ההסדרים שלנו עם השוק האמריקני.

עדי ליבנה: על מוצרים שלי בארצות הברית יש מכס של 21.5%.

עדי ליבנה: יש היום סוחרים שבאים אלי, כי הקווטות מסין נגמרו.

עדי ליבנה: 50% ממרכיב המחיר של מוצר סיני שמגיע לארצות הברית זה הסחר בקווטות.

עדי ליבנה: זאת הסיבה שאני יכול לפעול.

עדי ליבנה: אני מוכר יפה מאוד בשוק האמריקני והגדלתי גם את המכירות שלי שם, אבל מה קורה לי בבית?

עדי ליבנה: על ייצוא לסין אני משלם 18% מכס.

הראל ויזל: למה המדינה היחידה שאתה נגדה היא סין?

עדי ליבנה: אני מזמין את הייבואנים להתחיל לייבא מתורכיה, למרות שבתורכיה עלות השכר קצת יותר נמוכה מאשר בישראל.

אברהם פורז: האם בין הייבואנים שמתחרים איתך יש כאלה שהיצוא שלהם בארץ ורק הייצור בסין?

עדי ליבנה: יש גם כאלה.

עדי ליבנה: אני יודע להתמודד מול תורכיה.

הראל ויזל: יש לו משהו נגד הסינים.

נחמה רונן: תסביר לנו למה תורכיה לא מהווה בעיה.

עדי ליבנה: כי גם בסין וגם בהודו מעסיקים עובדים בתנאי עבדות, בתנאים לא תנאים.

עדי ליבנה: ממשלת סין מסבסדת את הייצור בצורה מאסיבית ויוצרת תנאים מלאכותיים ולא הוגנים.

עדי ליבנה: תורכיה אומנם יותר זולה בשכר עבודה, אבל אני יותר יעיל מהתורכים.

עדי ליבנה: אני לא יודע להתמודד מול סין.

עדי ליבנה: אני מבקש כמינימום שתשוו את שיעורי המכס על דברים שמיובאים מסין לשיעורי המכס שהסינים גובים מישראל.

עדי ליבנה: זאת שערוריה.

אחמד טיבי: האם יש בחדר הזה בעל של חברת ייצור שסגר את העסק והפך להיות חברת ייבוא?

אחמד טיבי: כמה עובדים היו אצלו, ומה גורל העובדים?

צביקה גולוס: אני מנכ"ל חברת "סולוג".

צביקה גולוס: היה לי מפעל בבאר-שבע שהעסיק 200 עובדים.

צביקה גולוס: כל הייצור שלנו היה לחו"ל, בעיקר לרשת "מרקס אנד ספנסר" ולשוק האמריקני.

צביקה גולוס: בשנתיים האחרונות עבדנו בהפסד.

צביקה גולוס: אי אפשר היה לייצא.

אברהם פורז: למה אי אפשר היה לייצא?

צביקה גולוס: כי אתה לא יכול להתחרות עם 800 ו900- דולר עלות שכר.

צביקה גולוס: התחלנו להפסיד.

צביקה גולוס: הברירה היתה או להעביר את המפעל.

צביקה גולוס: .

צביקה גולוס: המפעל שלנו היה קיים 69 שנים.

צביקה גולוס: בסוף שנות ה80- היינו 30% שוק מקומי.

צביקה גולוס: בבגדי ילדים התחרות במחירים היא קרדינאלית.

צביקה גולוס: זה לא כמו אופנה.

צביקה גולוס: כבר בסוף שנות ה80-, כשהתחילה החשיפה לא היינו מסוגלים להתחרות בשוק המקומי.

צביקה גולוס: זה הביא אותנו למצב שהפכנו למפעל שהוא 100% לייצוא.

צביקה גולוס: דרך אגב, בבניין איפה שאנחנו נמצאים נמצא עכשיו "בזק" שמעסיק 1000 עובדים.

צביקה גולוס: לי יש רשת של 150 עובדים.

צביקה גולוס: בניגוד ל"פוקס" ול"קסטרו", אני לא מרוויח כל כך הרבה.

צביקה גולוס: הפיחות והשנתיים האחרונות של האינתיפאדה עשו לנו מאוד רע.

צביקה גולוס: אם יעלו את המכס, עליית המחיר תהיה אחד לאחד.

אברהם פורז: מה אתה עושה היום?

צביקה גולוס: יש לי 20 חנויות לבגדי ילדים.

אברהם פורז: מאיפה אתה קונה?

צביקה גולוס: סין והודו.

צביקה גולוס: משפחות של 6 ילדים קונות הרבה בגדי ילדים.

צביקה גולוס: אתה לובש את זה 3 חודשים ואתה צריך להחליף.

צביקה גולוס: מה אנחנו נשיג בזה?

צביקה גולוס: מחירי בגדי הילדים יעלו.

צביקה גולוס: אני לא אוכל לספוג שקל אחד.

צביקה גולוס: "פוקס" מרוויח, לכן הוא יכול לספוג פיחות.

צביקה גולוס: אני לא יכול לספוג.

צביקה גולוס: אני אגלגל את זה על הצרכן.

אברהם פורז: אתה אומר שאתה אחרי המבול.

צביקה גולוס: יש לי היום 150 עובדים.

צביקה גולוס: חלק עובדים בקריון, איפה שפעם עבדו עובדי "אתא".

אברהם פורז: למה אתה לא מייצר שום דבר בארץ?

צביקה גולוס: הבאתי לפה חליפה שמכרתי אותה פעם ב99- שקל.

צביקה גולוס: היום אני מוכר אותה ב44.90.

צביקה גולוס: שיגיד לי מישהו איך ב15- שקל הוא עושה לי דבר כזה.

צביקה גולוס: בארץ העלות היא לא ב30% יותר, היא למעלה מכפול.

צביקה גולוס: אנחנו ב30%,40% יותר יקרים מתורכיה.

צביקה גולוס: אנחנו יקרים ב100%-150% יותר מסין.

שלום שינדלר: מדינת ישראל, לצערי הרב, הפכה לפח הזבל של כל העולם במוצרי טכסטיל.

שלום שינדלר: כל מדינה שנתקעת עם איזה סטוק, ישראל קונה.

שלום שינדלר: בקריית-גת היו 56 בתי סריגה שעבדו יפה, העסיקו אלפי עובדים.

שלום שינדלר: עכב הייבוא הזה פיטרו את רובם.

שלום שינדלר: נשארו איזה 5,6 מתפרות.

שלום שינדלר: בסופו של תהליך בכל המדינות יהיה אותו שכר כמו בישראל.

שלום שינדלר: הבעיה היא אם נשרוד עד אז.

שלום שינדלר: מה אנחנו עושים?

שלום שינדלר: פוגעים במובטלים, בחד-הוריות, באלמנות.

שלום שינדלר: בייבואנים אף אחד לא רוצה לגעת כי הם פרות קדושות.

אברהם פורז: איזה מפעלים נמצאים בסכנת סגירה בתחום הזה?

שלום שינדלר: כל המתפרות בדימונה, בקריית-גת, אצל הדרוזים, אצל הערבים בסכנת סגירה.

שלום שינדלר: בסין הממשלה מסבסדת את העובדים שלה.

שלום שינדלר: אם צריך להזמין 100 אלף פריטים, אז האונייה שולחת לארץ 500 אלף ורק על 100 אלף משלמים.

שלום שינדלר: השוק מוצף, התחרות לא הוגנת והטיב לא טיב.

שלום שינדלר: "פולגת" מייצרת בדים בתורכיה.

שלום שינדלר: בעל הבית התורכי אמר לי שהטיב אצלו מעולה.

שלום שינדלר: הוא אמר לי שהיה 80% סוג א' עד שהגיעו הישראלים עשו 99% מהסחורה סוג א'.

שלום שינדלר: הוא אמר שהם מרוויחים מהשותפות עם "פולגת" ועם "בגיר".

דוד בוקאי: המפעל שלי קיים 25 שנה.

דוד בוקאי: המתפרה שלנו יושבת בקיבוץ מגדל-עוז שבגוש-עציון.

דוד בוקאי: המפעל שמייצר בדים יושב בתל-אביב.

דוד בוקאי: המפעל בנוי על ציוד אולטרה-מודרני.

דוד בוקאי: אנחנו סיפקנו חומרי גלם לתעשייה המפוארת ביותר במדינת ישראל.

אברהם פורז: מה אתה מייצר?

אברהם פורז: בדים?

הראל ויזל: ועוד 6 מיליון אנשים שנהנים מהמחירים הזולים.

דוד בוקאי: 2000 משפחות שמרוויחות 4 מיליון 648 אלף שקל בשנה.

דוד בוקאי: זה אומר 2000 שקל לחודש.

דוד בוקאי: יש פה עבירה על החוק, זה פחות משכר מינימום.

דוד בוקאי: או שהשכר לא בסדר או שהכמויות לא בסדר.

אברהם פורז: כשאתה מדבר על תעשיית הייצוא, איך זה משפיע?

אברהם פורז: אנחנו מדברים כרגע על שוק מקומי.

דוד בוקאי: מספר דברים קרו.

דוד בוקאי: עצם הגלובליזציה גרמה לכך שלחלק גדול מהמפעלים לא כדאי היה לעבוד בארץ.

דוד בוקאי: הם העבירו את קווי הייצור שלהם לחו"ל.

אברהם פורז: על זה אין לנו שליטה.

דוד בוקאי: זה פגע בי פעם ראשונה.

דוד בוקאי: ייבוא של מוצרים מוגמרים מהמזרח הרחוק, ואני שם את הדגש על סין, חיסל באופן אבסולוטי אלפי מפעלים קטנים שישבו בכל איזור דרום תל-אביב, בעיירות הפיתוח.

דוד בוקאי: האנשים האלה הניעו את גלגלי התעשייה על ידי זה שסיפקו עבודה לעשרות אלפי אנשים.

דוד בוקאי: המחזור של "קסטרו" היה 155 מיליון והיום הוא 297 מיליון.

דוד בוקאי: שכר העבודה היה 8 מיליון היום הוא מגיע ל10- מיליון.

גבי רוטר: לא נכון.

גבי רוטר: אתה לא יודע לקרוא את המאזן.

אברהם פורז: לא הגיוני כל כך הרבה עובדים ב10- מיליון.

דוד בוקאי: ב1998- הרווח היה 3 מיליון שקל.

דוד בוקאי: הרווח היום הוא 37.5 מיליון שקל.

דוד בוקאי: אם מחר בבוקר, מר גילרמן, יטילו מסים, אני מבטיח לך שיכרסמו ב37 מיליון.

דוד בוקאי: לא קרה כלום.

ליאון סקורי: לפני 5,6 שנים היו בקריית גת 52 מפעלי סריגה.

ליאון סקורי: אני לא מדבר על "פולגת", על "אומן", על "בגיר", אני מדבר על מפעלים שעבדו אך ורק לשוק המקומי.

ליאון סקורי: נשארו היום מפעלים בודדים שהולכים ונעלמים.

ליאון סקורי: פעם היו לי 20 עובדים, היום יש לי רק 2 עובדים.

ליאון סקורי: ממה זה נובע?

ליאון סקורי: עשו שלט של כחול לבן.

ליאון סקורי: מה זאת אומרת כחול לבן?

ליאון סקורי: אם יש מוצר ב40- שקל מתוצרת מקומית ומוצר ב10- שקל מסין, מה יקנו?

ליאון סקורי: יקנו ב10 שקל.

ליאון סקורי: כדי שיהיה כחול לבן צריכים לתת כלים.

ליאון סקורי: את הכלים צריך לתת כדי לעצור את הייבוא מסין.

ליאון סקורי: אנחנו מוכנים להתמודד עם תורכיה, יש הרבה שמביאים מתורכיה, אבל ההפרש בין המחיר בארץ למחיר בתורכיה הוא כמעט אפסי.

אברהם פורז: למה?

אברהם פורז: הרי שכר העבודה שם נמוך יותר.

זאב בוים: פעם קרית-גת היתה עיר טכסטיל.

זאב בוים: היום, לשמחתי, המצב במובן מסויים התאזן.

זאב בוים: זה לא העניין שעומד עכשיו על סדר היום.

זאב בוים: הצטמקות תעשיות הטכסטיל זה תהליך אחר.

זאב בוים: צריך לראות מי הם נפלטי תעשיית הטכסטיל, ולמי יש פוטנציאל להיות נפלטים.

זאב בוים: הנפלטים הם עובדים שנמצאים הרבה שנים בטכסטיל – 20, 25 שנה.

זאב בוים: יש ביניהם גם עולים חדשים.

זאב בוים: היכולת לעשות הסבה מקצועית מוגבלת.

זאב בוים: בקריית-גת הקימו את "אינטל".

זאב בוים: אי אפשר לקחת את עובדי הטכסטיל שנפלטו ולהפוך אותם לעובדי "אינטל".

זאב בוים: תעשיית סריגים מפותחת מאוד היתה מורכבת מהרבה מאוד מפעלים קטנים, שכל אחד העסיק 10 עובדים, 15 עובדים.

זאב בוים: כשאתה עושה את המכפלה אתה מגיע ל700,800 איש.

זאב בוים: הם למדו במרוצת הזמן לא רק לעשות עונה אחת של סריגי חורף, אלא לעשות סריגי קיץ.

זאב בוים: הבעיה היא שאין להם יכולת לייצא, הם כולם בנויים על השוק המקומי.

זאב בוים: ניסינו פעם באמצעות החברה הכלכלית ועם מכון הייצוא לארגן את כולם ולעשות ייצוא, אבל זה לא הלך.

זאב בוים: צריך לשים לב לעסקים הקטנים.

זאב בוים: המשבר הכלכלי הממושך דופק חזק מאוד את כל העסקים הקטנים.

זאב בוים: אם אנחנו יכולים במשהו להגן על העסקים הקטנים זה חשוב.

זאב בוים: לא צריך להיות כלכלן גדול כדי להבין שכלכלה בריאה נשענת על העסקים הקטנים בעיקר.

זאב בוים: אנחנו נמצאים היום במשבר כלכלי.

זאב בוים: גם אם נכון ללכת לרפורמות ושינויים מבניים ולעשות שוק חופשי כדי שהכוחות ישחקו, בתקופה של משבר כלכלי כמו שאנחנו עוברים צריך לקחת בחשבון שהתאוריות הכלכליות לא תמיד עובדות.

זאב בוים: אני חושב שאם יש פערים הם מאוד מצומצמים כי אנשים מבינים שצריך לספוג.

זאב בוים: אם יבואו ויחליטו, לפחות לגבי הייבוא מסין, להטיל מסים כדי לסייע, זה צריך להיות לפרק הזמן של המשבר.

זאב בוים: נראה לי שהחשש מעליית המחירים בתקופה הזו לא יהיה גדול.

נחמה רונן: כפי הנראה לא נהיה מדינה שהעיסוק העיקרי שלה זה תעשיית טכסטיל.

נחמה רונן: הבעיה כרגע היא מה אנחנו עושים עם התעשייה הקיימת.

נחמה רונן: אני מבינה שהייבוא מסין היא בעיה כלל עולמית, היא לא רק בעיה של מדינת ישראל.

נחמה רונן: לא רק מדינת ישראל סובלת מחשיפה למוצרים שעלות הייצור שלהם היא דולר, דולר וחצי או שניים.

נחמה רונן: אני מאוד מתלבטת.

נחמה רונן: אני לא יודעת להגיד מה נכון לעשות.

נחמה רונן: אחת הסיבות שלא רציתי להגיד מה אני מחליטה היא בגלל שרציתי לשמוע את כולם ביחד.

נחמה רונן: לא נפתור את כל הבעיה של כל המתפרות במדינת ישראל.

נחמה רונן: יש מספר מתפרות שאין להן תחליף, וזה בישובי הדרוזים וביישובי הערבים הישראלים.

נחמה רונן: אם אפשר היה לבוא בדין ודברים לגבי אותן מתפרות עם היצרנים הגדולים, ששווה להם להמשיך לייבא מסין ומאוד שווה להן שלא יוטלו מכסים, זה היה פתרון מתקבל על הדעת.

נחמה רונן: שמענו את הראל ויזל ואת "קסטרו", שאמרו שאם נטיל מכסים, מחר הם יייבאו מתורכיה.

נחמה רונן: אני לא בטוחה שאם היה כל כך פשוט לייבא מתורכיה, הם היו משקיעים כל כך הרבה אנרגיה לשכנע אותנו לא להטיל מכסים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנים באחת השאלות הכי מורכבות.

עמיר פרץ: אין שום טעם שהגורמים כאן יטיפו אחד לשני.

עמיר פרץ: כל אחד עושה את מעשיו במטרה להרוויח.

עמיר פרץ: זה לגיטימי.

עמיר פרץ: לא בושה להרוויח.

עמיר פרץ: גם נציגי החברות המייבאות עושים את זה לא לשם שמיים אלא כדי להרוויח.

עמיר פרץ: צריך לזכור שתעשיית הטכסטיל שלנו הגיעה לרמת התייעלות ומודרניזציה מהטובות ביותר בעולם.

עמיר פרץ: כשמסתובבים היום במפעלי טכסטיל, רואים שם פיתוח בלתי רגיל, מחשוב בלתי רגיל.

עמיר פרץ: למרות הכל, התעשייה הזאת נמצאת בקשיים מאוד גדולים בהתמודדות שלה מול כוחות שנוצרו בגלובליזציה.

עמיר פרץ: אנחנו נמצאים פה באיזון מאוד לא פשוט.

עמיר פרץ: מה שאמרו כאן לגבי המנטליות של אוכלוסיית המיעוטים בישראל הוא נכון.

עמיר פרץ: אנחנו לא יכולים להשתחרר מאחריות לפריפריות, למגזר הערבי, למגזר הדרוזי.

עמיר פרץ: אחד הבעלים אמר שהוא הולך לרכוש את חורפש.

עמיר פרץ: התהליך גרם לסגירת חורפש.

עמיר פרץ: אנחנו צריכים לחשוב איך המודל של חורפש לא יחזור על עצמו.

אברהם פורז: אני שמעתי ראש מועצה, שהוא במקרה מהמגזר הערבי, שאמר שהוא לא צריך את חוק שכר המינימום, אפילו שירוויחו כמה מאות שקלים פחות בחודש ובלבד שתהיה עבודה.

אברהם פורז: השאלה היא אם תהיה מוכן, בתור מי שעומד בראש ההסתדרות, ללכת לקראת זה שבפריפריה יורידו את שכר המינימום לא למימדים של סין אלא באופן שיהפוך את זה ליותר כדאי?

עמיר פרץ: אני חושב ששכר המינימום מבטא במעט את יכולת הקיום של משפחות בישראל.

עמיר פרץ: אני חושב שאתה, אדוני יושב-ראש הוועדה, צריך פעם אחת להבין שאם דור הלו-טק לא היה מתפרנס בכבוד, לא היה קיים דור ההיי-טק.

עמיר פרץ: בקריית-גת היו הבתי ספר שהשיגו את הציונים הטובים ביותר במדינת ישראל.

עמיר פרץ: בנים של עובדים ממפעלי טכסטיל לוגמדים באוניברסיטאות.

עמיר פרץ: אם אתה רוצה להביא למצב שבו דור הלו-טק ינציח לו-טק והעניים ינציחו עניים.

עמיר פרץ: .

אברהם פורז: בכפר כמו חורפש, שבנות מוכנות בגלל כל מיני סיבות לעבוד ב2200- שקלים, למה אני צריך להכריח אותן לעבוד ב3000- ולסגור את המפעל?

עמיר פרץ: אם מדינת ישראל רוצה לסבסד איזורים מסויימים, היא תסבסד אותם.

עמיר פרץ: בואו לא נבנה קטגוריות של עובדים סוג א' ועובדים סוג ב'.

עמיר פרץ: זה דבר שמבחינתי הוא דבר שבלתי ניתן למעבר.

עמיר פרץ: אזרח הוא אזרח.

עמיר פרץ: זכויות בסיסיות של אזרח צריכות להישמר בכל התחומים, בוודאי בתחומי העבודה שהם המפתח לפיתוחה של המדינה.

עמיר פרץ: הוא לא יפסיד.

עמיר פרץ: כולם מדברים פתאום בשם העניים.

עמיר פרץ: הקבוצות החלשות הן לא אלה שמתדפקות על פתחם של המותגים.

עמיר פרץ: "קסטרו" ו"פוקס" הצליחו בזכות המותג שלהם.

עמיר פרץ: למה המחירים יישמרו?

עמיר פרץ: האיזון יווצר בתחרות בין הייבואנים.

עמיר פרץ: לא יקרה כלום אם תעשה את זה לשנה אחת.

עמיר פרץ: אני לא מציע לעשות דבר גורף.

עמיר פרץ: מותר גם לומר שעושים את זה בגלל המצב הכלכלי במשק.

עמיר פרץ: בואו פעם אחת נעשה תוכנית עבודה לא בשיטת הקטסטרופה.

עמיר פרץ: בואו לא נפעל בלשנות את פני הענף רק בגלל שיש ייבוא.

עמיר פרץ: בואו נחליט החלטה אמיצה שתוך 10 שנים אין ענף טכטסיל ויתחילו בתהליך של ליצור מקומות עבודה בקריית-גת, בחורפש ובאיזורים אחרים.

עמיר פרץ: אני מציע לקבל החלטה מתונה לגבי המדינות השלישיות, כשההחלטה הזאת תיבחן בעוד שנה.

אחמד טיבי: אני מסכים עם דני שזה דיון חשוב ומעניין.

אחמד טיבי: אני שייך לאלה שלא היתה בפניו תמונה של לבן ושחור בכל מה שקשור לנושא הזה.

אחמד טיבי: אני מצד אחד תומך בכלכלת שוק, בתחרות חופשית, אבל מצד שני מאז שהתחיל תהליך החשיפה שהטיב עם גורמים רבים במשק, אני לא יכול להתעלם מכמות המתפרות באיזורי הפריפרייה שנסגרו.

אחמד טיבי: בשפרעם, למשל, היו 27 מתפרות ונשארה רק אחת.

אחמד טיבי: בתמרה היו 34 מתפרות ונשארו 6 מתפרות.

אחמד טיבי: בגיבור ובדליית אל-כרמל נסגרה מתפרה עם 400 פועלות, בירכא עם 400 פועלות ובשפרעם נסגרה עם 350 פועלות.

אברהם פורז: חבר הכנסת טיבי, האם זה נכון שהנשים שם היו מוכנות לעבוד בפחות משכר מינימום?

אחמד טיבי: עכשיו אני אומר לך שהן מוכנות.

אחמד טיבי: אנשים רוצים להתקיים.

אחמד טיבי: המתפרות נסגרות דווקא באיזורים שהם לא איזורי עדיפות לאומית.

אחמד טיבי: אני נגד צעדים רדיקאליים.

אחמד טיבי: אני חושב שצריך לעשות משהו מתון וקצוב בזמן.

אחמד טיבי: אני מציע שיראו אם ההיטל הזה יעלה מחירים.

אחמד טיבי: נוכל להיות חכמים רק אחרי שנה.

אחמד טיבי: אני יוצא מנקודת הנחה שכך יהיה.

אחמד טיבי: אני בעד שמתפרות יהיו בשפרעם, בדליית אל-כרמל ובכפרים בגליל, יותר מאשר בכל מדינה שכנה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מזכיר ההסתדרות, נשיא התאחדות התעשיינים, חברי, הדיון הזה הוא דיון חמישי במספר שהתרחש בחדרי ובחדרו של סגני, שהוא האחראי הישיר על הסוגייה הזאת.

דליה איציק: אני לא מכירה סוגיה כל כך סבוכה כמו הסוגיה הזאת.

דליה איציק: אני סבורה שתעשיית הטכסטיל עברה מהפיכה ומוקדם להספיד אותה.

דליה איציק: מי שמסתובב ב"קסטרו", ב"פוקס" ובמקומות אחרים רואה איך היא הפכה להיות היי-טקית במהותה.

דליה איציק: מצד אחר הייתי אצל רמזי גבאי, שהעניין הזה בדם ליבו, וראיתי את העובדים המסכנים הללו עובדים ב50- מעלות.

דליה איציק: פשוט מזעזע.

דליה איציק: אחרי שהסתובבתי שם שעה וחצי, יצאתי כאילו עבדתי 7 ימי עבודה.

דליה איציק: אני סבורה שבסוף מדובר בעלות העובד.

דליה איציק: זה לא קשור לסין.

דליה איציק: עלות העבודה בירדן היא 150 דולר בחודש.

דליה איציק: אז מה, אני אסגור את הסכמי הסחר עם ירדן?

דליה איציק: בתורכיה וברומניה זה 120, 300 דולר לחודש, אז אני אסגור בתורכיה וברומניה?

דליה איציק: בפורטוגל זה 320 דולר לחודש.

דליה איציק: הסיפור הזה הוא בכלל לא סיפור פשוט.

דליה איציק: אז תגיד שקל לאיים על סין.

דליה איציק: אתה חושב שאין לנו אינטרסיים אחרים עם סין?

דליה איציק: שנתיים.

דליה איציק: יש כסף לזה.

דליה איציק: במקום שהמעביד יצטרך לתת יותר כסף, אנחנו ניתן את השכר ישר לעובד.

דליה איציק: עשינו חישוב שמדובר בערך במאה מיליון שקל.

דליה איציק: זה לא דבר שמדינת ישראל לא יכולה לעמוד בו, מה עוד שהיא תעמוד בו דרך ועדת מפעלים במצוקה.

דליה איציק: בוועדת המפעלים במצוקה יש 250 מיליון שקל שמרביתם לא מומשו.

עודד טירה: למה לא לעשות אותו דבר עם מפעל המלט בנשר?

אברהם פורז: למפעל שאין עתיד תתני 4,5 מיליון?

אברהם פורז: אחרי כמה חודשים הוא יבוא בבקשה לעוד 5,6 מיליון.

דליה איציק: יכול מאוד להיות שלחלק מהמפעלים האלה אין עתיד, אבל בינתיים הם קיימים.

דליה איציק: אני מדברת על שנתיים.

דליה איציק: אנחנו אומרים שבשנתיים הללו אנחנו צריכים לנסות לעזור להם.

דליה איציק: אנחנו נעזור להם ממילא בדרכים אחרות.

דליה איציק: חוק גל עבר בתקציב האחרון.

דליה איציק: עודד, אתה לא מחליט בממשלה.

עודד טירה: יש גורם אחד במדינה הזאת שהוא יותר חזק מכולם, וזה הביטוח הלאומי.

עודד טירה: הוא לא יתן להעביר את זה.

עודד טירה: זה דחיית וזריקת הסוגייה הזאת לחצר אחרת, שבה לא יקרה שום דבר.

דליה איציק: אני רוצה שתתן לי את הזכות להיכשל.

עודד טירה: בינתיים אנשים יתווספו למעגל האבטלה.

עודד טירה: אני רואה אותם בשטח.

עודד טירה: אני היחיד שמסתובב בשטח ורואה את האנשים האלה.

דליה איציק: אני לא רואה פחות ממך.

דליה איציק: לדבר על זה כמוך אני יודעת באותם רגשות, אולי קצת אפילו יותר ממך.

דליה איציק: אני לא מסתובבת פחות ממך.

דליה איציק: אני לא אתן ידי להורדת שכר מינימום, אף על פי שראשי ערים באים ואומרים שהם מוכנים להוריד את השכר ב500- שקל ובלבד שיהיה לאותה בחורה בשביל מה לקום בבוקר.

דליה איציק: אני לא רוצה לתת לזה יד.

דליה איציק: למה?

דליה איציק: אני מפחדת ממדרון תלול, ממשהו גורף ומזה שאנשים מרגישים אזרחי סוג ב', וכבר רמזתי על קווי מתאר עדתיים ומגזריים.

דליה איציק: אומרים לי שחברת "פוקס" וחברת "קסטרו" הולכות ופורצות את שווקי העולם.

דליה איציק: לי אין חשק להרוג אותן, מה עוד שאלה בני ואלה בני.

דליה איציק: אלה מעסיקים 14 אלף עובדים ואלה מעסיקים עובדים.

דליה איציק: גם אם הבנים האלה רבים ביניהם, הם שניהם שלי.

דליה איציק: אני סבורה שבמאזן האינטרסים הכלכלי והחברתי צריך לנסות להפעיל את חוק גל.

דליה איציק: הוא יהיה גם יהיה אם נחליט שהוא יהיה.

דליה איציק: אני לא אעשה פה פעולה חד-צדדית.

דליה איציק: אני רוצה שהפורום הזה יקבל את זה שהולכים על הדבר הזה.

אברהם פורז: אני מתנצל בפני כל אלה שלא הגיעו לרשות דיבור, אבל הזמן מוגבל.

אברהם פורז: אני אשתדל בישיבה הבאה שתתקיים לתת רשות דיבור לאנשים אחרים.

אברהם פורז: הבעיה היא מורכבת ומסובכת.

אברהם פורז: משום מה נוצרה איזו אי-סימטריה שאתה, דני גילרמן, מייצג את התעשיינים שלא מעוניינים בשום מיסוי, ועודד טירה מייצג את אלה שרוצים מיסוי.

אברהם פורז: עם כל הכבוד לעמיר פרץ שמחייב לשלם לנערה בכפר הדרוזי או בכפר הערבי 3000 שקל בחודש, כשהיא היתה מאושרת לעבוד ב2000-, זה דבר שאי אפשר להשלים איתו.

אברהם פורז: אולי אנחנו לא צריכים לעשות את זה על כל המדינה, אבל לפחות בקטעים מסויימים אנחנו צריכים להגמיש את הדבר הזה.

אברהם פורז: אותה נערה מהכפר הדרוזי ומהכפר הערבי מתחרה בפועלת בירדן, בפועלת במצרים ובפועלת מסין.

אברהם פורז: גם אם זה 2000 ש"ח בחודש, זה עדיין למעלה מ500 דולר לחודש.

אברהם פורז: בכל המקומות, כולל במדינה כמו פורטוגל, זה 350.

ליאון סקורי: מה עם מפעלים קיימים?

אברהם פורז: לקראת הישיבה הבאה אני מצפה ממר גילרמן ומאלה שמייצרים ומייבאים להביא לנו תוכנית איך הם מגדילים את היקף ההזמנות בישראל.

אברהם פורז: אני מציע לטפל בעניין שכר המינימום.

אברהם פורז: אם נראה שכל הנסיונות לא עולים יפה ולמעגל המובטלים מתווספים עוד עשרות אלפי מובטלים או אלפי מובטלים, נצטרך לעשות מעשה גם בתחום המיסוי או בתחום המכסות.

אברהם פורז: אני אשמח אם במקום ההתערבות של המדינה נצליח למצוא דרך לעשות את זה מתוך הסכמה.

אברהם פורז: אני אשתדל לקבוע ישיבה נוספת בעניין הזה בתחילת ספטמבר, שזה בעוד חודש מהיום.