ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 466, 2002-05-28 10:30

אברהם פורז: בוקר טוב, אני פותח את הישיבה.

אברהם פורז: על סדר יומנו מעורבות חברתית של ארגונים כאסטרטגיה עסקית במסגרת יום האיכות בכנסת.

אברהם פורז: בבקשה גברתי, מנהלת מכון התקנים.

זיוה פתיר: תודה על שהסכמת לארח אותנו ואת הנושא החשוב של תרומה לקהילה.

זיוה פתיר: נמצאים אתנו אנשים רבים שבחיי היומיום תורמים לקהילה כחלק ממדיניות עסקית של החברה.

זיוה פתיר: יזמנו את הדיון בשל פעילות של מכון התקנים שקשורה להצעת הכנת תקן חברתי, שמנסה לשתף את כל קהילות האיכות יחדיו, דרך יצוא גישה הוליסטית לאיכות, שבה המנהל המודרני מנהל במקביל את האיכות, השירות, הכספים וגם את בטיחות העובד ואת תרומתו לסביבה דרך ניהול איכות הסביבה.

זיוה פתיר: אלמנטים נוספים שבאו לידי ביטוי בהצעת התקן הם: אתיקה בעסקים, תרומה לקהילה, מעורבות עובדים בתרומה זאת, מחויבות של המנהלים עצמם לקהילה.

זיוה פתיר: הצעה זו צוברת תאוצה ברמה בינלאומית, והיא תידון בכנס בינלאומי של CONSUMER POLICY במדינות מתפתחות, כשהרעיון הוא לחבר את כל המסמכים הבינלאומיים בנושאי אתיקה, ניהול סביבה, בטיחות בעבודה, העדר העסקת ילדים בשעות הלילה ועד פעילויות להגנה על האוזון.

זיוה פתיר: לכן הבאנו לכאן, יחד עם ארגון מ.ע.ל.ה - עסקים למען הקהילה - אנשים בולטים שמדברים על הגישה הזו שאני מקווה שבתחום זה אנחנו נחשבים מובילים ברמה בינלאומית.

אברהם פורז: האם פעילות גופים אלה לא באה בעקבות מחדלים של גופים ציבוריים אחרים שהם כושלים, והמגזר העסקי אומר: במקום שאין אנשים אתה צריך להיות איש.

זיוה פתיר: ואם כן, אז מה?

אברהם פורז: אבל זו שיטת מעקפים, הדבר הנכון הוא לתקן את המערכת הכושלת.

טליה אהרוני: לא מדובר במעקפים אלא בגישה מודרנית ורחבה של תפקידו של המגזר העסקי בחברה ובקהילה, כחלק מתוך תפיסה כוללת של חברה אזרחית.

טליה אהרוני: בכל העולם, ובוודאי שגם אצלנו, הממשל לא מסוגל לתת מענה לכל הצרכים החברתיים וצורכי הרווחה, ולכן יש תפקיד מאוד חשוב למגזר ההתנדבותי, ולמגזר הפרטי-העסקי.

אברהם פורז: מדוע שבעל מניות בחברה עסקית יסכים לפילנתרופיה בכספו במקום לקבל דיבידנד מכסימלי?

טליה אהרוני: התפיסה שמ.ע.ל.ה מייצגת, יחד עם המנהלים והנציגים של החברות העסקיות שיושבים כאן, לא מדברת על פילנתרופיה במובן המסורתי של מתן תרומה, אלא על השקעה שמקדמת גם את האינטרסים העסקיים, וגם מובילה שינוי חברתי.

טליה אהרוני: בעל מניות שרוצה שהחברה תתקיים, תרוויח ותצמח לא רק ברבעון הקרוב, אלא גם בעתיד היותר רחוק, כדאי לו להשקיע כבר היום בתשתית של עובדים טובים, של בנית קהל לקוחות עם כוח קניה.

טליה אהרוני: אנחנו באמת רואים בגישה זו השקעה חברתית שיש אתה תשואה גם לפירמה, גם לבעלי המניות, זה יוצר קרדיט, גאוות יחידה, קידום האינטרסים העסקיים בהיבטים שונים.

טליה אהרוני: זה גורם לקבלה ואהדה כלפי אותה חברה בקרב קהל הצרכנים שלה ובקרב העובדים שלה, כל זה בא לידי ביטוי גם בתוצאות העסקיות.

אברהם פורז: זה מעורר את הבעיה של מחדלי הגופים הציבוריים המופקדים על העניין.

טליה אהרוני: אני אצטט את הילרי קלינטון, שבכנס דבוס לפני ארבע שנים, אמרה שאפילו בתנאים של פריחה וצמיחה כלכלית הצרכים של החברה בעולם המודרני כל כך רחבים ומורכבים שסקטור אחד בודד, בין אם זה ממשלה, מגזר פרטי או כל גורם אחר, לא מסוגל לתת מענה לכל הצרכים האלה, על אחת כמה וכמה במדינת ישראל.

טליה אהרוני: במגזר הפרטי יש הרבה משאבים של כישורים, יעילות, יכולת לגשת למשימה ולהתמודד אתה ולכן נכון שהמגזר הפרטי ינתב חלק מהמשאבים שלו לחברה.

טליה אהרוני: בסופו של דבר כולנו אזרחים של החברה, בין אם כפרטים ובין אם כחברות.

טליה אהרוני: הרעיון הוא לקדם שותפויות.

טליה אהרוני: כאן רצינו להעלות את נושא PRO SECTOR PARTNERSHIP,השותפויות בין המחוקק, הממשלה, המגזר הפרטי והחברתי, כשהמטרה היא לקדם נושאים ולהציג מענה לצרכים הגדולים.

אברהם פורז: אולי את יכולה לומר לנו באיזה סדר גודל של משאבים מדובר.

טליה אהרוני: לצערי, אין לנו הערכה כספית, אין מספיק מידע להציג נתון כספי ברור.

טליה אהרוני: הסיבה היא שעד היום, בגלל המגבלה של תקרת המס במדינת ישראל, התקרה היתה 480,000 שקל, חלק גדול מהחברות לא ייחסו חלק גדול מההשקעה החברתית שלהם לתקציבי תרומה.

אברהם פורז: התרומה היא כשמעבירים לגוף אחר, אבל אם גוף עסקי עושה בשביל עצמו, זו אינה תרומה, זה לא רשום בשום מקום.

אברהם פורז: זה נחשב כפעילות עסקית, אולי אפילו מוכרת על ידי מס הכנסה.

טליה אהרוני: לא, רק כשזה מוסדר כתרומה.

אברהם פורז: אבל נניח שחברת החשמל עשתה תערוכת צילומים, זה נחשב כהוצאה מוכרת?

יגאל גוזמן: לא בטוח.

יגאל גוזמן: אלא אם כן יגידו שזה מקדם את האינטרסים של חברת החשמל.

טליה אהרוני: הנכון הוא לדבר לא במונחים של כמות אלא איכות ההשקעה של העסקים.

טליה אהרוני: פה השינוי שחל בשנים האחרונות הוא עצום ומדהים.

טליה אהרוני: נמצאים פה נציגי סלקום, שלציון יום הולדתה השביעי במקום לערוך מסיבת פאר, יצאו אלפי עובדי החברה לפעילות התנדבות בכל רחבי הארץ.

אברהם פורז: מה הם עשו?

אורן מוסט: הרעיון היה לקחת את כלל העובדים, ומעבר לפעילויות השוטפות שאנחנו עושים למען הקהילה והחברה, לעשות את העובדים לחלק מהעניין.

אורן מוסט: זה צף מתוך החברה, מתוך הרצון של האנשים, עם הרבה מאוד עזרה של מ.ע.ל.ה .

אורן מוסט: אפשרנו לכל אזור למצוא פרוייקטים שמתאימים לאופי הפעילות של אותו צוות.

אורן מוסט: לדוגמה, מתנ"ס ברחובות שאומץ על ידי צוות מהמגזר העסקי, שפצו את המתנ"ס: צבעו, התקינו מזגנים חדשים, שהיו לנו במלאי אחרי ששדרגנו מזגנים, מחשבים, קווי טלפון.

אורן מוסט: זאת פעולה פיזית חד-פעמית, אבל הפרוייקט לא מסתיים שם.

אורן מוסט: הליווי והעזרה הם לאורך זמן כשהעובדים ממשיכים עם צוותים יותר קטנים של ילדים, עם נחלאים שהקימו היאחזות במקום.

אורן מוסט: לקחנו חלק מילדים אלה אתנו לקפריסין לראות את המשחק של הפועל נגד מילאן.

אורן מוסט: בצורה כזאת, ארבעת אלפים עובדים התפרשו בכל רחבי הארץ, מול בתי חולים, בתי אבות, מול אוכלוסיות חלשות, כשהמטרה היא ליצור קשרים מתמשכים, ולא אקט חד-פעמי.

אורן מוסט: היה מדהים לראות בקרב העובדים, שהם בעיקרם אנשים צעירים, שהתלהבו בצורה בלתי רגילה והם רוצים שהפעילות הזו תתמשך.

אורן מוסט: זה מדגם מייצג של העובדים במדינת ישראל.

אברהם פורז: זה גם עוזר לפרסום של סלקום בתור מיטיבה עם העם?

אורן מוסט: בראשית הדרך חרתנו על דגלנו להיות חלק בלתי נפרד מהקהילה ולתרום ולעזור לא רק בנושאים אלה.

אורן מוסט: בהחלט ראינו לנגד עינינו גם את בנית המותג של סלקום שיצא לדרך בהמראה מאוד קשה, והיה זקוק לחיזוק.

אורן מוסט: זה עוזר.

אורן מוסט: אבל אני לא יכול להגיד אם הפעילות המתמשכת לאורך שנים, תורמת לפרסום החברה, זה לא מדיד.

אורן מוסט: אבל ללא ספק, אם נעודד את החברות אנחנו מאמינים שזה עוזר לבניית התדמית מכיוון הרבה יותר ערכי וחיובי, ובמיוחד הפן של רתימת העובדים.

אברהם פורז: הפעילות הזאת היתה בשעות העבודה, העובדים קיבלו שכר?

אורן מוסט: אנחנו לא ארגון שעובד שעות עבודה מסודרות, אבל זה היה בזמן העבודה.

אורן מוסט: מה שיפה הוא, שאנשים הולכים גם בזמנם החופשי, בימי שישי, במוצאי שבת.

אורן מוסט: הבסיס הוא בשעות העבודה, וזה משאב שהחברה השקיעה בעניין.

אברהם פורז: האם זה לא בזבוז לקחת עובד בשכר גבוה בהייטק, ולתת לו לסייד, במקום לתת לו לעבוד ואת הכסף לתת למישהו שיודע לסייד?

אורן מוסט: במשך השנים נתנו המון שיקים לארגונים שונים -

יצחק וקנין: חשוב מאוד שאותם עובדים, גם אם הם עובדי הייטק, יראו את המצוקות, כשאתה לא רואה את המצוקות, אתה לא יודע כמה הן קשות.

אורן מוסט: בתשובה לשאלתך, לא רק שזה לא בזבוז, אלא יש לזה ערך הרבה מעבר לתרומה של כסף בגלל עניין חשיפת העובד, והמחויבות המתמשכת שלו, הרבה מעבר לשעות העבודה.

רעיה שטראוס: הנושא שאדבר עליו הוא: "אין לי ארץ אחרת".

רעיה שטראוס: אני מייצגת מפעל שקיים כבר 65 שנה, וההורים שלי בחרו בארץ ישראל כחלוצים שהאמינו בחקלאות.

רעיה שטראוס: אני נולדתי פה, וראיתי שאם אני והעובדים במפעל לא נחליט שזו ארצנו ואין אחרת, המהלך של הורי היה לשווא.

רעיה שטראוס: כבר לפני עשר שנים ראינו שכדי להיות תעשיינים יש לשדרג את התעשייה, להיות בתחרות עם העולם, וחייבים להחליט שאנחנו פה, אנחנו לוקחים את גורלנו בידינו.

רעיה שטראוס: אני מחויבת, גם במ.ע.ל.ה וגם במכון התקנים, למדינת ישראל.

רעיה שטראוס: הדבר המרגש ביותר, שממקום של פילנתרופיות, וגדלתי בבית שנותן, לקחנו את זה הלאה וכתבנו חזון עם כל המנהלים, שם חרתנו את עניין ההצלחה והרווח אבל גם תרומה לקהילה.

רעיה שטראוס: המנהלים והעובדים עצמם רוצים לעזור, הם גאים בחברה שעוזרת.

רעיה שטראוס: היום זה חלק מהתנועה העולמית, של היזמות והמקצועיות של המגזר העסקי שנרתמים לפתור מצוקות בחברה.

רעיה שטראוס: היום, מפעל מתקדם, לא יכול לחויות בבועה, זו צריכה להיות תנועה של כל העם לעשות את ההבדל אם אנחנו רוצים שהמדינה שלנו תצליח לנצח.

רעיה שטראוס: זה מה שאני מאמינה.

יצחק וקנין: אני יכול להעיד שמה שנאמר פה זה לא סיסמאות.

יצחק וקנין: יש לנו גוף בשלומי, ובמשך שנתיים "שטראוס" מביא לנו את המוצרים עד למקום, לסיוע של משפחות נזקקות.

יצחק וקנין: אנחנו מגיעים עד קרית שמונה עם המוצרים שלהם, המעדנים ומוצרי החלב.

יצחק וקנין: מביאים לנו אותם, כולל המקרר שלהם.

יצחק וקנין: מה שנאמר לגבי העובדים, גם הוא אמת לאמיתה, כך היא התייחסות המפעל.

רעיה שטראוס: רציתי לדבר גם על התרומה בקהילה.

רעיה שטראוס: השליחות שלנו, של העובדים, זה "לחולל סביבה של אהבה, אושר והגשמה עצמית לנו ולמשפחותינו, ולקהילה בה אנו חיים".

רעיה שטראוס: מה שאנחנו מובילים זה לשנות את האלימות, אנחנו קוראים לזה "הסובלנות מנצחת", בעזרת הפלטפורמה של הספורט.

רעיה שטראוס: הילדים עוסקים בספורט, כלומר מפנים את האנרגיה למקום שמנצח, ואכן עלינו עם הילדים שלוש ליגות.

רעיה שטראוס: נמצא אתי מר פנחס קומרי, והוא יפרט יותר על הנושא.

פנחס קומרי: אני יליד קרית שמונה, ואני רוצה להתחיל מחוויה אישית שלי.

פנחס קומרי: אני הצטרפתי לפעילות של שטראוס בקהילה לפני שלוש שנים, בהשראת גברת רעיה שטראוס, ואת החזון כתבתי במו ידיי, כלומר זה לא חזון שנכתב על ידי הבעלים אלא על ידי המנהלים.

פנחס קומרי: אנחנו פועלים מתוך השליחות הזאת, קודם כל כי רצינו שלנו אישית תהיה סביבה יותר טובה, ושתהיה סביבה יותר טובה לכולם.

פנחס קומרי: אני עצמי השתניתי כאדם.

פנחס קומרי: היום אני אדם יותר טוב, פחות ממוקד בעצמי ובקריירה שלי, ואני חושב שזה הדבר החשוב.

פנחס קומרי: ברגע שאנשים נמצאים בסביבה שנותנת הם משתנים.

פנחס קומרי: אני לא חושב שזה בא לכסות על כשלון של מערכות אחרות.

פנחס קומרי: יש לעסקים הזדמנות מדהימה לשנות את החברה בישראל.

פנחס קומרי: לעסקים יש כסף, כשרון -

אברהם פורז: זו פעם ראשונה מזה תקופה ארוכה שאני שומע שלעסקים יש כסף.

טליה אהרוני: זה חלק מהתשובה למה אנחנו לא מדברים רק על תרומה כספית, אלא על הובלת שינוי חברתי ומחוייבות כחלק מתוך גישה עסקית ותרבות ניהולית.

טליה אהרוני: זה לא נעשה כשמרוויחים, ומפסיקים לעשות אותו כשמפסידים.

אורן מוסט: מר קומרי לא עוצר בחצר המחלבה.

אורן מוסט: סלקום היא ספק תקשורת של שטראוס, ומר קומרי רותם גם אותנו למשימות של שטראוס, ואנחנו עוזרים להם במפעל של נוער וספורט.

פנחס קומרי: זה מפעל שהתחיל לפני כשלוש שנים ביזמת הבעלים של החברה.

פנחס קומרי: לקחנו את פלטפורמת ספורט הכדורסל בנהרייה, וכתבנו לה חזון, שבאמצעות פלטפורמת הספורט ננחיל את ערכי הסובלנות בקרב ילדים ובני נוער.

פנחס קומרי: ידענו שדווקא בסביבה יצרית, אם נצליח ליצור סביבה שפועלת מתוך ערכים ונחנך לסובלנות, יש סיכוי שהדברים ישתנו בחיי הילדים בכלל.

פנחס קומרי: היום פעילות זו מצליחה גם בהישגים הספורטיביים שלה, יש מאות ילדים באזור ששייכים לפעילות זו.

פנחס קומרי: התחלנו בשיתוף פעולה עם בתי הספר, המנהלים נרתמים וזה הולך וצובר תאוצה.

פנחס קומרי: אנחנו מקווים לפרוץ ברמה הארצית, ובטוחים שנצליח ושזה יעשה שינוי גם בערים אחרות.

פנחס קומרי: אנחנו חושבים שיש בכוחן של חברות לעשות שינוי מסוג כזה.

פנחס קומרי: אנחנו משקיעים מיליוני שקלים ברשימה גדולה מאוד של פעילויות בקהילה, אני ציינתי רק אחת מהן.

פנחס קומרי: אני מודה שבשנים האחרונות זה לא נעשה רק מפילנתרופיה, אנחנו רוצים להשביח את נכסיות המותג ואת המוניטין שלנו, אנחנו רוצים אנשים יותר טובים בחברה שלנו.

פנחס קומרי: יש ביכולת

פנחס קומרי: כם לעזור כי ככל שאנחנו נרוויח מזה נרצה לעשות יותר דברים יפים כאלה.

פנחס קומרי: כתוב לנו בחזון שאנחנו "צומחים במהירות, מחוללים שווקים, ושמרים על רמת רווחיות גבוהה החיונית להמשך מובילותנו".

פנחס קומרי: כלומר, זה שנרוויח ונתרום זה יחולל חברה יותר טובה בעתיד.

אברהם פורז: תודה רבה.

אברהם פורז: ח"כ קליינר, אני מבקש ממך לנהל את הישיבה, אני חייב לצאת לכמה דקות בעניין פי גלילות.

טליה אהרוני: שמענו את נציגי סלקום ושטראוס.

טליה אהרוני: לכאורה יכול להתקבל הרושם שנושא האחריות והמחויבות הציבורית של עסקים הוא נחלתם של עסקים הפונים לצרכן, ובפירוש לא כך הוא.

טליה אהרוני: מ.ע.ל.ה אימץ את הגישה האסטרטגית של אחריות חברתית, הנובעת מכך שתרומה היא לא חזות הכל.

טליה אהרוני: העסקים לוקחים בחשבון מהי ההשפעה היומיומית שלהם על העובדים, הלקוחות, הספקים, המתחרים ובוודאי על הקהילה והסביבה.

טליה אהרוני: מתוך גישה זו של ניהול איכותי, חברנו גם למכון התקנים שמוביל את האיכות בניהול כדי לגבש את תו התקן החברתי.

טליה אהרוני: אני מבקשת להפנות את רשות הדיבור ליעקב בורק, יו"ר אוורגרין ויו"ר המנהיגות העסקית של מ.ע.ל.ה, שמייצג חברה שעניינה הוא לא הלקוח הסופי.

יעקב בורק: אתייחס להבדל בין עמידה בדרישות החוק לבין מעורבות חברתית של עסקים.

יעקב בורק: ההבדל הוא בהבדל בין מצוות "עשה" למצוות "אל תעשה".

יעקב בורק: מצוות אל תעשה מאוד ברורות ומוגבלות: אל תזהם את סביבתך, אל תשלם לעובדיך מתחת לשכר המינימום.

יעקב בורק: במצוות תעשה יש הרבה יותר מקום ליצירתיות של העושה, והוא יכול לבטא בחירה אישית שלו בנקודה זו.

יעקב בורק: היו"ר שאל קודם אם פעילות זו היא תולדה של כשלון מערכות ציבוריות, יש קשר אבל לא הדוק.

יעקב בורק: העסק הבודד יכול לבטא בפעילות למען הקהילה עדיפות שקשורה לסקטור ולמקום בו הוא נמצא.

יעקב בורק: קשה להאמין בפעילות זו ללא טובת הנאה של העוסק.

יעקב בורק: אני חושב שיש הרבה טובות הנאה ויש לדבר עליהן בגלוי.

יעקב בורק: אנחנו חברה שנהנתה מאוד משנות השפע של הצלחה טכנולוגית ומרגישים גם כחברה, וגם כאנשים, שהמעורבות שלנו בפעילות למען הקהילה משפרת את היכול ת שלנו ליהנות מההצלחה הכלכלית בתוך חברה באווירה יותר נוחה.

יעקב בורק: הדיבידנדים שחברות אלה אוספות הן במובן הרחב של המילה.

יעקב בורק: עובדים שאמורים להיענות למודעת "דרושים", עשויים להעדיף חברה שיש לה דימוי כזה.

יעקב בורק: עובדים בתוך חברה כזאת עשויים להיות יותר יעילים ויותר נאמנים, משום שהם מגשימים את עצמם בדרך יותר מלאה ועשירה.

יעקב בורק: יש מחקרים שמראים שחברות שפעילות למען הקהילה, להבדיל מפילנתרופיה, משפרות את התוצאות העסקיות שלהן.

יעקב בורק: הקשר הזה הוא אינטואיטיבי, לא פשוט, ומ.ע.ל.ה שמה לעצמה מטרה לסגור את הפער שבו עסקים יבינו שהקשר הזה קיים.

יעקב בורק: היא גם מעניקה להם כלים באמצעות קורסים שהיא עושה.

יעקב בורק: דבר אחרון שמבדיל לדעתי, בין עמידה בדרישות החוק והמנהיגות העסקית, זה הפעלת המנוף.

יעקב בורק: איש עסקים טוב מפעיל מנוף.

יעקב בורק: לשכיר יש מנוף מוגבל, איש עסקים שהוא יזם, יש לו אנשים שעובדים בחברה שלו, יש כסף שהוא אמור לחלק.

יעקב בורק: אחד המאפיינים של המנוף יכול להיות הטבות המס שאנשים מקבלים עבור הפעילות הזו.

יעקב בורק: זה קורה, אני לא חושב שאפשר לעשות פה הרבה יותר.

יעקב בורק: אני מכיר כמה פעילויות שבהן הממשלה ומשרדים ממשלתיים אומרים שעל פעילות ותקציב שעסקים עושים, אנחנו נעשה MATCHING מסוים.

יעקב בורק: אני חושב שזה מנוף מאוד חשוב.

מיכאל קליינר: צריך לעשות הפרדה בין עצם הרעיון של עזרה, והמעבר לעשייה בדרך היותר קשה של מעורבות.

מיכאל קליינר: קל יותר לתת שיק, והרבה פעמים גם הצרכן עצמו מעדיף לקבל שיק.

מיכאל קליינר: אבל האפקט של מתן שיק לא מתקרב למה ששמענו פה.

מיכאל קליינר: הייתי יו"ר חברת עמידר, לפני הרבה שנים, ויזמנו פרוייקט של שיתוף הדיירים בשיפוץ הבתים.

מיכאל קליינר: אמרו שזה לא יעיל, אבל עצם המעורבות גרמה לכך שהשיפוצים החזיקו מעמד, כי לאנשים היתה תחושה של קשר ודאגו לשמור.

אהובה ינאי: אני רוצה להמשיך את הדברים, אין נתינה ומעורבות חברתית בלי שיתוף אמיתי, ולכן האסטרטגיה שבה אנחנו באים, לאו דווקא לעסקים, לכל מקום בו יש אנשים עובדים, ומציעים להעביר חלק ממנוף העשייה לאחריות העובדים.

אהובה ינאי: לפעמים המנוף אפילו מתחיל מהעובדים.

אהובה ינאי: אנחנו אומרים שיש כל מיני סוגים של עשייה קהילתית.

אהובה ינאי: פסלנו כולנו את כתיבת השיק, אבל יש כתיבת שיק מתוך מעורבות ומתוך חשיבה, וכשמעבירים את העשייה לעובדים, ויוצאים לשטח ובודקים, וההחלטה היא החלטה מושכלת של העובדים, גם לכתיבת השיק יש משמעות שעושה הבדל חברתי, וזו כבר איכות אחרת.

אהובה ינאי: אנחנו חושבים שהאיכות נוצרת מתוך המעגל של השיתוף בין העובדים

מיכאל קליינר: תתני לנו רקע מה אופי הפעילות של הארגון שאת עומדת בראשו.

אהובה ינאי: "מתן" נוסד לפני שלוש שנים על ידי קבוצה של אנשי עסקים, בראשם הגברת שרי אריסון, שהחזון שלהם היה לעשות שינוי חברתי, מתוך אמונה שבחברה עם איכות גבוהה יותר, לעסקים ירווח, לעובדים יהיה טוב יותר, ולכל אזרח יהיה טוב יותר.

אהובה ינאי: מדובר באיכות חיים גם של העסקים והחברות, בתוך חברה שבונה איכות.

אהובה ינאי: בחברה דמוקרטית יש תפקיד לכל אזרח, ואף אזרח לא יכול להימלט מהאחריות החברתית שלו, קל וחומר בחברה דמוקרטית יהודית עם הערך של הנתינה ושל המעשר.

אהובה ינאי: על בסיס זה נבנתה "מתן" שהיא פלטפורמה מקצועית שבאה אל העסקים והחברות ומציעה להם כלים חינם, היות וחברי ההנהלה, שזה החזון שלהם, ממנים את כל ההוצאות של "מתן".

אהובה ינאי: אנחנו נותנים כלים במגוון תחומים והם בוחרים מהם.

אהובה ינאי: מגיוס עובדים לנהל קמפיין לגיוס תרומות בתוך הארגון, ועדות שמורכבות מהעובדים מחליטות מי יקבל וכמה יקבל.

אהובה ינאי: הצד השני הוא שאנחנו מבטיחים להם בקרה על הפרוייקטים, והולכים לבקר בכל הפרוייקטים שעולים בוועדות לפני שהמגזר השלישי יודע ומקבל אפשרות להגיש בקשה.

אהובה ינאי: בנינו מהעובדים קבוצה שבה יש כרגע 50 עובדים שיוצאים בזוגות פעמיים בשנה ומבקרים בצורה מודרכת בכל פרוייקט שקיבל, או מבקש לקבל.

אהובה ינאי: כלומר, יש פה בקרה על בקרה.

אהובה ינאי: בהמשך לקמפיין אנחנו בונים פרוייקטים של התנדבות עבור החברות.

אהובה ינאי: אנחנו מאפשרים למי שלא מוצא את עצמו בתוך הפרוייקט הקבוצתי השמה פרטנית, ובלבד שימצא את עצמו בתחום הרחב של התנדבות, כשאנחנו מלווים ליווי מקצועי את כל התהליכים האלו.

אהובה ינאי: אני בהחלט מצטרפת לדברים שאמר מר בורק, שהחברות לא רק רואות את הפרסום והרווח בשורה התחתונה של המאזן לנגד עיניהם, הן בהחלט רואות לטווח רחוק, בראיה חברתית, בראיה ציונית, וחלק מהם אפילו מבקשים לא לפרסם.

אהובה ינאי: אנחנו עכשיו עומדים לעשות קמפיין בפעולת התנדבות בקרב חברה ממשלתית שאיננו מפרסמים אפילו את הלוגו שלהם, ובכל זאת הם נכנסים לפעילות רחבה מאוד.

אהובה ינאי: כלומר זו תפישת עולם, ולא רק שורה תחתונה.

עירית כהן: בעולם התוכן שלנו, עשייה למען הקהילה היא יותר ממחויבות.

עירית כהן: היתה לי סקפטיות אישית, משום שאני מאמינה בנתינה של התנדבות, וברגע ש"מתן" הציגו תרומה דרך כסף זה נראה לי נתינה של חתימה על שיק ובזה מסירים את המחויבות לעצם הנתינה.

עירית כהן: היום, לאחר פעילות של שנתיים, הנתינה של הכסף היא רק חלק.

עירית כהן: עצם ההתגייסות של העובדים, ההליכה לארגונים, השותפות שלהם בבקרה על מה שקורה בכל העמותות שפונות ל"מתן", הסיוע האישי שהם נותנים בעיצה טובה ובמעורבות, החשיפה החברתית למה שקורה בחברה פנימה, יש לה חשיבות גדולה בנתינה.

עירית כהן: אנחנו בהנהלה, עשינו matching שלנו על הסכומים שהעובדים נתנו, שזו מחויבות שלנו.

מיכאל קליינר: זה הנוהל, אתם נותנים כסכום שהעובדים אוספים?

עירית כהן: כן.

עירית כהן: מעבר לזה, אנחנו גם יושבים בוועדות עצמן עם העובדים שלנו.

עירית כהן: הפעילות גרמה לכך שהתחילו לצוץ פעולות התנדבות בתוך הארגון.

עירית כהן: יש לנו יחידה בחיפה, שאימצה גן של ילדים מוגבלים, בבאר שבע עשו פעילות בבית ספר עם לימוד מחשבים.

עירית כהן: כלומר מהמקום של סקפטיות שלי שבנתינת שיק אתה מסיר אחריות, זה היווה מנוף בלתי רגיל להמון עשייה פנימית.

עירית כהן: מתוך זה הלכנו גם לתחומים אחרים, של יציאה לציבור בנושא של פוליסות, אנחנו מעבירים כספים מאנשים שמבטחים את עצמם, גם לפעילות התנדבות.

עירית כהן: אנחנו ביטלנו מתן המתנות לסוכנים ואת האירועים לפני פסח, ותרמנו את הכסף לארגון סלע המטפל במשפחות שנפגעו מאסון המטוס בדרך לרוסיה.

עירית כהן: לקראת ראש השנה אנחנו שוב מתארגנים לתרומה למען הקהילה, משום שכל התהליך הזה יצר מנוף פנימי עם חשיבות בלתי רגילה, ומאדם מאוד סקפטי הפכתי לאדם מאוד מחויב.

אהובה ינאי: הנושא, כפי שעירית הציגה אותו, מראה שנוצרת התחייבות מתגלגלת וככל שמעבירים את המנופים האלה גם לידי העובדים, לא הנהלה שהחליטה, אלא עשייה שנוצרת במעגלים וחוזרת כל שנה באותו מועד, היא מסמלת את הנתינה כנושא שצומח מעצמו.

אהובה ינאי: כפי שציין חה"כ פורז, השנה היא קשה, ואני יכולה לומר שארגונים שהיינו בהם שנה שעברה בפעם הראשונה, וחזרנו אליהם השנה על קצות אצבעות, פתחו בפנינו את הדלת ואמרו שיתחלקו במה שיש עם כולם.

אהובה ינאי: לתדהמתנו, בשנה שעברה היו 12,500 עובדים, השנה אנחנו מגיעים לכ- 20,000 עובדים, למרות השנה הקשה.

אהובה ינאי: יש פחות, ובכל זאת מתגייסים ונותנים.

מיכאל קליינר: לפעמים יש תופעה מוזרה שדווקא בזמנים קשים הנכונות של אנשים לתת היא יותר גדולה.

מיכאל קליינר: יש מודעות שבמשבר הכלכלי הגדול שאנחנו נמצאים בו יש כאלה שלהם קשה הרבה יותר.

טליה אהרוני: אנחנו שומעים הרבה על מעורבות ואחריות של עסקים, והובלת ההתייחסות של מחויבות חברתית כמרכיב אסטרטגי בחשיבה של חברות בעידן הנוכחי.

טליה אהרוני: צריך לזכור שהמגזר העסקי הוא רק איבר אחד של כל האורגניזם שנקרא החברה בישראל.

טליה אהרוני: בלתי אפשרי להוביל את השינוי החברתי בלי שיתוף פעולה בין המחוקק, הממשלה, המגזר הפרטי וההתנדבותי.

טליה אהרוני: אני מציעה לדון בדרכים לבנות שיתוף פעולה כזה, בדרך לאפשר לעסקים להיות יותר מעורבים ולמנף את היכולות שלהם, שהאפקטיביות של שותפויות אלה תהיה הרבה יותר מסכום הפרטים שמרכיבים אותה.

טליה אהרוני: תו התקן החברתי הוא כלי אחד שיש בו את שיתוף הפעולה הזה בין כמה גורמים, אבל בתוך תהליך בנית תו התקן החברתי, אחד הנושאים שעלו הוא מה הערך המוסף שיקבלו עסקים שיהיה להם את התו.

טליה אהרוני: פה אני מפנה שאלה גם לחברי הכנסת וגם לסגן שר התמ"ס.

מיכאל קליינר: אגע בקצרה בדברים, אבל לפני כן רוצים לשמוע עוד כמה אורחים.

מיכאל קליינר: הראשון הוא אשר גרינבאום, מנכ"ל חברת ברום, שהוא גם חתן פרס האיכות בשנת 2001.

אשר גרינבאום: אני מייצג את חברת הברום השייכת לקונצרן כימיקלים לישראל הפעיל בעיקר בנגב.

אשר גרינבאום: הקהילה העסקית במדינת ישראל, במיוחד בשנים האחרונות, החליטה לתת דגש על הנושא של תרומה לקהילה בנוסף לצדדים שהם שותפים בנושא של החברות: לקוחות, בעלי מניות ועובדים.

אשר גרינבאום: נושא הפעילות הקהילתית מקבל דגש כי אי אפשר למכסם רווחים או תנאים לעובדי החברה בלי להשקיע בקהילה.

אשר גרינבאום: בתחילה זה היה תרומה כספית, כי זה הכי קל, אבל בשנים האחרונות עשינו תפנית, בעיקר כתוצאה ממדיניות שהוכתבה על ידי משפחת עופר, שהם בעלי המניות העיקריים בחברה, וחיפשנו פרוייקט דגל.

אשר גרינבאום: הפרוייקט שנמצא הוא אימוץ מועדוניות בנגב.

אשר גרינבאום: מועדוניות הן מעין מתנ"ס שכונתי שנועד לצרכים ספציפיים.

אשר גרינבאום: זה יכול להיות מועדונית של ילדים עם תסמונת דאון, או מועדונית של ילדים שצריכים סיוע בהכנת שיעורי הבית, והמסגרת עצמה לא לחלוטין מאורגנת.

מיכאל קליינר: מי אחראי על המועדוניות?

אשר גרינבאום: הרשויות המקומיות.

אשר גרינבאום: השלב הראשון של הפרוייקט אותו התחלנו לפני שנה בערים: באר-שבע, דימונה, ירוחם וערד, זה לקחת מועדוניות מוזנחות בשל מצוקת הרשויות המקומיות, ולאמצן.

אשר גרינבאום: מדובר על שותפות בה לעירייה יש חלק נכבד.

אשר גרינבאום: החברות אימצו את המועדוניות - 20 מועדוניות בסך הכל - וזה כולל שיפוץ המועדונית, תמיכה בהצטיידות כמו למשל מחשבים, או כל דבר אחר.

אשר גרינבאום: בנוסף, כל מועדונית כזאת מאומצת על ידי יחידה מוגדרת בחברה, וחלק מאחריות אותו ראש יחידה זה פעילות המועדונית.

אשר גרינבאום: נושאים אלה מבוקרים על ידי החברה לישראל בביקור ובדו"ח חודשי שמגיע עד ליו"ר החברה לישראל, על ההתקדמות, מספר הילדים, במה צויד, לאן זה הולך.

אשר גרינבאום: זה פרויקט מאוד מוצלח, הוא קרב גם את הרשויות המקומיות וגם את הקהילה העסקית ואנשי השכונות.

אשר גרינבאום: זה שלב א'.

אשר גרינבאום: השלב השני יהיה, אני מניח, הרחבת פעילות זאת.

אשר גרינבאום: זה מצטרף לפעילויות נוספות, כמו אימוץ בית החולים סורוקה על ידי כימיקלים לישראל לפני מספר שנים.

אשר גרינבאום: באופן שוטף, יש כל שנה תרומה של מיליון שקל לבית החולים, שמיועדת למחלקות השונות בבית החולים.

אשר גרינבאום: אנחנו תומכים גם בפעילות של יד שרה.

אשר גרינבאום: בגלל הנוכחות הגדולה והקשר שלנו עם הנגב, כל ארגון שנתקל בבעיה פונה אלינו ואנחנו תומכים.

אשר גרינבאום: אנחנו כחברה מסתכלים גם קדימה.

אשר גרינבאום: לקחנו מוסדות תרבות שאותם אנחנו מטפחים, התיאטרון העירוני, ארגון היזמים הצעירים על מנת שתתפתח יזמות גם בנגב.

אשר גרינבאום: בהסתכלות קדימה אנחנו חייבים לקהילה היום, להרים את אלה שאין להם, לפתח את התרבות, אוניברסיטה, להקים דור חדש של יזמויות, כדי להביא למהפכה.

אשר גרינבאום: כימיקלים לישראל רואה את פיתוח הנגב כנושא עיקרי, ואנחנו תורמים הרבה מאוד מזמננו לנושא זה ומנסים לעשות מהפיכה באזור.

מיכאל קליינר: תודה רבה.

מיכאל קליינר: הנקודה האחרונה היתה מאוד חשובה, מאמץ כדי שבדור הבא יהיו לנו פחות נזקקים ויותר כאלה שעוזרים לנזקקים, וזה בידינו.

רעיה שטראוס: אנחנו חייבים ללמד אותם.

רעיה שטראוס: אנחנו ראינו שלפעמים לא ניתנת הזדמנות, ובעזרה קטנה וקצת אמון בנוער הזה אפשר להחזיר אותם למעגל.

רעיה שטראוס: לכן לי כואב לפעמים שמדברים על נזקקים, כי אני רואה בהם פוטנציאל נהדר, שהוזנח מסיבות שונות, ואנחנו צריכים ללמד אותם לדוג במקום לתת להם דגים, ועושים זאת בהרבה צורות.

רעיה שטראוס: הגישה היא לראות בהם אנשים שיכולים.

רעיה שטראוס: זו המחויבות שלנו כחברה.

מיכאל קליינר: צריך להיות ריאליים, ככל שמתחילים בגיל צעיר יותר זה יותר קל.

אשר גרינבאום: בתרכובות ברום שקבלה את פרס האיכות הלאומי פעם שניה, חלק מהמוטיבציה היא להוכיח שחברת כימיקלים בנגב שיש לה דימוי נמוך, זה להוכיח שחברה כזאת יכולה להתחרות בכבוד עם חברות מובילות בארץ, ולזכות במקום הראשון.

אשר גרינבאום: זה נותן המון גאווה וסוחף את הקהילה כולה, משום שהעובדים עצמם הם תושבי האזור.

מיכאל קליינר: יישאר לנו מעט זמן לדון בנושא של איך אנחנו משתלבים בנושא, ולכן אני מבקש מהדוברים הבאים להיות תמציתיים.

מיכאל קליינר: רואה חשבון יגאל גוזמן, בבקשה.

יגאל גוזמן: אני רוצה לדבר על חשיבות התרומה כעזרה ומנוף להגדרת המעורבות של עסקים בקהילה.

יגאל גוזמן: ברור שזה אינטרס של החברות, המיצוב שלהם יותר טוב, זה עוזר להם לגדול ולהתפתח, זה גורם לעובדים להזדהות עם הארגון, שזה מרכיב מרכזי בחוסן של הארגון, זה גורם למשיכת כוח אדם טוב יותר לחברה.

יגאל גוזמן: אנחנו יכולים באמצעות תקינה וחקיקה לדחוף את הנושא הזה קדימה.

יגאל גוזמן: למשל, חיוב לגלות תרומות בתוך הדירקטוריון, זה אמור ליצור תחרות חיובית בין החברות.

יגאל גוזמן: זה דבר חדש מלפני שנה, ביזמה של מ.ע.ל.ה יחד עם רשות ניירות הערך.

יגאל גוזמן: אנחנו חושבים שהרחבת גילוי זה גם לחברות שאינן ציבוריות, יעודד גם אותן ויעזור להעלאת המודעות לעניין.

יגאל גוזמן: אנחנו רוצים להגיע בסופו של דבר לדו"ח חברתי, וזה מופיע גם בתו התקן החברתי, בנוגע למחויבות של הארגון לקהילה בנושאים של אתיקה, איכות סביבה, תרומה לקהילה, פרוייקטים חברתיים, אם זה יתפרסם זה יתרום לקהילה ולארגון.

יגאל גוזמן: זה מקובל בחברות גדולות בינלאומיות, שנותנות דו"ח כספי על תרומתן לקהילה בכל התחומים.

יגאל גוזמן: אנחנו חושבים שאפשר לשפר את העניין גם בתקנות מס הכנסה.

יגאל גוזמן: למשל, אנחנו חושבים שאם מס הכנסה היה מאפשר לחברות גדולות להקים קרן תרומות משל עצמן, שעצם ההעברה לקרן כבר תהיה הוצאה מוכרת לצורך מס הכנסה היה משפר ועוזר להחליק כספי תרומות.

יגאל גוזמן: אנחנו רוצים לבקש מהבית הזה, לעזור בכל הנושאים האלה של תקינה וחקיקה.

מיכאל קליינר: זה חלק מהדיון אותו רצינו לעשות, כדי שתהיה תחושה שלא קיימנו דיון יפה ותו לא.

מיכאל קליינר: אנחנו נשמע קודם את אברהם חולי, סמנכ"ל איכות במוטורולה ויו"ר האיגוד הישראלי לאיכות.

אברהם חולי: מוטורולה ישראל עושה הרבה מאוד דברים, אזכיר רק שניים.

אברהם חולי: אחד זה סיוע לבית ספר לחרשים שנמצא קרוב למוטורולה, ביד-אליהו.

אברהם חולי: השני פעילות אינטנסיבית של המפעל שלנו בערד מול המתנ"ס.

אברהם חולי: חלק מהפעילות היא על חשבון שעות העבודה של העובדים, והמנהלים תומכים בזה.

אברהם חולי: לאיגוד הישראלי לאיכות יש 1,200 חברים אישיים.

אברהם חולי: אנחנו פועלים הרבה כדי להשביח אותם מבחינה מקצועית, הם מייצגים את כל הארגונים במשק.

אברהם חולי: יש לנו גם 200 חברות מוסדיות.

אברהם חולי: יש מעגל מעניין.

אברהם חולי: חברות משלמות 2,000 שקל בשנה חברות מוסדית, וזו כבר תרומה לקהילה, והאיגוד עם הכסף הזה, עושה גם כן למען הקהילה.

אברהם חולי: כלומר, סגירת לופ.

אברהם חולי: האיגוד הישראלי משולב בפעילויות של תו התקן החברתי.

אברהם חולי: כל פעילות שתורמת להעמקת המודעות לאיכות היא מבורכת, ואני מקווה שתתקבלנה כאן החלטות כאלה ואחרות.

אברהם חולי: הייתי רוצה לומר שני דברים ברמת הפילוסופיה.

אברהם חולי: יש היום ויכוח אקדמי, ויש כאלה שמסכימים ויש כאלה שלא, לגבי המילה הנכונה יותר לשימוש: מצוינות או איכות.

אברהם חולי: היום מתגבשת יותר ויותר תפיסה שאומרת שמצוינות ארגונית זה מה שהארגון עושה בתוכו, כולל תרומה לקהילה, איכות זו שפת הלקוח: אם אני מרוצה מהמוצר שקבלתי, אם אני מרוצה מהשירות.

אברהם חולי: ארגון צריך להצטיין כמו תלמיד מצטיין, ואז הלקוחות שלו מרוצים ומביעים את שביעות רצונם.

אברהם חולי: כמשפט סיום: אם אני מסתכל על "מוטורולה" העולמית והארגונים העיסקיים כאן, הרי שאחת הסיבות שמוטורולה ישראל הפכו מטובים לטובים מאוד, ושואפים היום להיות מצוינים, זה בגלל שברמת מנהל הארגון תמיד היה מנהל שהיה מזוהה אך ורק בנושא איכות או מצוינות ארגונית.

אברהם חולי: אם איש זה לא מדווח לרמת המנכ"ל, הנושא בדרך כלל לא הגיע לרמה העליונה.

אברהם חולי: היה טוב אבל לא מצוין.

אברהם חולי: ההצעה שלי, שאם רוצים שבמדינת ישראל, כמו בארגון עסקי, האיכות תזכה לתשומת לב עוד יותר גדולה, צריך להיות שר לנושא מצוינות ארגונית.

מיכאל קליינר: אני בטוח, שבממשלה אם נוסיף שר נוסף, הוא יזכה לאוזן קשבת.

אברהם חולי: בדרך כלל, טיפול באיכות חסך, ואפשר היה להוריד במקומות אחרים.

אברהם חולי: בדרך כלל, כשארגון לקח ברצינות את העניין ומינה מישהו לעניין איכות, זה חסך הרבה מאד ואז הורידו במקומות אחרים.

טליה אהרוני: אני רוצה לגלות, בהזדמנות זו, שמוטורולה ערד היא זוכת אות "גלובס" לשנת 2002.

טליה אהרוני: האות יוענק בשבוע הבא.

טליה אהרוני: זה אותו אות ששטראוס זכו בו בשנה שעברה על קידום נושא הסובלנות.

טליה אהרוני: ועדת הכלכלה מוזמנת בזאת לטקס.

מיכאל קליינר: אני מברך אתכם.

אברהם חולי: במדינת ישראל יצא פרק חדש בתקשי"ר.

אברהם חולי: פרק זה נותן תוקף ל-E.F.Q.M , שזה המודל האירופי לאיכות ומצויינות, ובתוכו אחד הקריטריונים לניקוד הוא הנושא הזה של שותפות ומעורבות בקהילה, שקיים גם בעולם הציבורי ולא רק בעסקי.

אברהם חולי: היו"ר מיכאל קליינר: אנחנו מתקרבים לסיום ואנחנו נשמע עוד את ד"ר זוננשטיין מהנהלת רפאל וממנסחי התקן החברתי, ואת הגברת רותי קפלן שהיא סגנית מזכיר הכנסת ואחראית על הקשרים הבינלאומיים של הכנסת, והיא יו"ר עמותה לקידום סטודנטים דיסלקטיים, לשם.

אביגדור זוננשטיין: במסגרת הוועדה המרכזית לניהול ואיכות, שזאת פעילות שלי בתחום התקנים, גזרנו את נושא התקן החברתי.

אביגדור זוננשטיין: כללנו בו לא רק את המעורבות החברתית אלא איכות סביבה.

אביגדור זוננשטיין: איכות סביבה היא למעשה השקעה בסביבה ובקהילה.

אביגדור זוננשטיין: הנושא השני שנכלל שם הוא בטיחות, בטיחות העובדים ובטיחות הסביבה.

אביגדור זוננשטיין: נושא האתיקה בעסקים גם הוא נושא חשוב, והוא חלק מהנושאים של המעורבות בקהילה.

אביגדור זוננשטיין: אני מציע שהוועדה תתקדם בהחלטה שלה כך שנשלים את התקינה בשנה הזאת ונעודד חברות להצטרף לזה.

אביגדור זוננשטיין: חלק מהחברות מבקשות מודל שיכולים לאמץ, לא רוצים להמציא מודלים.

אביגדור זוננשטיין: זה מודל ניהולי שיש בו הוליסטיקה שחלק ממנה כבר מתקיימת בתוך המפעלים.

אביגדור זוננשטיין: ברפאל, אימצנו את הגישה ההוליסטית הזאת, אנחנו מאמצים את תו הבטיחות, ולקחנו את יכולות הארגון בתחום הטכנולוגיה ואנחנו עושים היום שתי פעולות.

אביגדור זוננשטיין: אנחנו ממציאים מתקנים למוגבלים, והיום הרבה מאוד טכנאים וגמלאים של רפאל עוסקים בציוד למוגבלים.

אביגדור זוננשטיין: נושא אחר שאנחנו עוסקים בו, הוא שדרוג רמת תעודות הבגרות של תלמידים בקרית-ים, עכו, כרמיאל ועוד ומביאים אותם לרמה גבוהה.

אביגדור זוננשטיין: כלומר לוקחים את התפיסה ההוליסטית ועובדים לפי המודל הזה.

אביגדור זוננשטיין: זה כולל איכות סביבה, בטיחות ואתיקה כולם זוכים לוויכוח בריא בתוכנו.

אביגדור זוננשטיין: גישה זו שאנחנו מציגים בתקן אומצה על ידי קהילת העסקים.

אביגדור זוננשטיין: משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, חברות אחרות גם הן יכולות לאמץ את התקן הזה.

רותי קפלן: באתי לישיבה בזכות הגברת רקפת מוסק מממן, שרצתה שעובדי הכנסת יצטרפו לתהליך הזה.

רותי קפלן: מצד שני, יש לי עמותה לקידום סטודנטים דיסלקטים כבר שבע שנים.

רותי קפלן: אנחנו עשינו מהפך אדיר בכל המוסדות להשכלה גבוהה, יש לנו 40 מרכזי תמיכה ב- 40 מוסדות להשכלה גבוהה, ואני היום מבינה למה אני לא מצליחה לגייס עסקים.

רותי קפלן: התחושה שאתם דברתם עליה של השיק שלא כדאי לתת, הרגשתי רע מאוד מזה.

רותי קפלן: הרגשתי חוסר אמון כלפי אותן עמותות, שעושות עבודה מקצועית מעולה.

רותי קפלן: אתם בעצם ממיתים את הסיכוי שלנו.

רותי קפלן: הדגש הלך לעבודה בקהילה, אני מאמינה בזה, אבל אל תהרגו את הסיכוי של עמותות אמיתיות ומקצועיות שעושות עבודה מצילה ילדים שנגררו עד האוניברסיטה.

רותי קפלן: לי היה חלום ולא הצלחתי להגיע אליו, שיהיה ארגון, עסק, שיאמץ את העמותה.

רותי קפלן: שעסק יאמץ עמותה אחת ולא ייתן להרבה ארגונים מעט כסף.

רותי קפלן: אל תזניחו אותנו.

אהובה ינאי: מה שעלה מכולם הוא לא רק לכתוב את השיק ולא להיות מעורב, אלא חובת המעורבות.

אהובה ינאי: אני הדגשתי, משום שאנחנו נותנים כלים שהם בהתחלה פלטפורמה לתרומה מתוך מעורבות ואחרי כן התנדבות מתוך מעורבות, מתוך ידיעה שההתנדבות כך גדלה, ולא קטנה.

טליה אהרוני: גם אני מצטרפת לאמירה שלא זו היתה הכוונה.

טליה אהרוני: קבוצת פישמן בחרה, אחרי שנה של עבודה בסתר, להניף את הדגל של שילוב אנשים עם מוגבלויות בחברה בישראל.

טליה אהרוני: במסגרת הנפת דגל זה שנבנה יחד עם הנציבות, כל אחת מחברות הקבוצה מתחברת לארגון שעוסק בהיבט אחר של אנשים עם מוגבלויות.

טליה אהרוני: כך למשל טויס אר אס בנו שותפות עם אילן, ערוצי זהב עם בקול, ארגון שעוסק בכבדי שמיעה, עיתון גלובס נותן מלגות לסטודנטים מוגבלים ל MBA ומאפשר לסטודנטים לעבוד אצלו במערכת.

טליה אהרוני: זו חלק ממעורבות ארוכת טווח שיש בה גם מתן תרומות.

טליה אהרוני: בתוך נושא המעורבות החברתית חייבים להשאיר גם את נושא הבחירה, משום שללא בחירה אמיתית לא תהיה מעורבות אמיתית.

מיכאל קליינר: אם תהיה מעורבות יתנו בכיף ויותר.

מיכאל קליינר: בהקשר הזה, מר פטריק לוי יוכל לדבר על אנשי המגזר השלישי שהם הצרכנים.

פטריק לוי: כשמדברים על שיתוף פעולה עם החברה האזרחית, זה לא רק על מנת לעזור לנזקקים, אלא גם על מנת לקדם פרוייקטים ונושאים שאף אחד אחר לא יוכל לעשות.

פטריק לוי: אנחנו מעודדים את שיתוף הפעולה בין עסקים לארגונים, לא במקום מה שהממשל צריך לתת.

פטריק לוי: בשתיל הקמנו מאגר שנותן מידע על המחויבות של העסקים בארץ, איזה עסק נותן למי ובאילו דרכים.

פטריק לוי: אנחנו הגענו לשני דברים שמדאיגים אותנו.

פטריק לוי: אל"ף רוב הזמן נותנים רק לנושאים בקונצנזוס, ושלושת הנושאים הבולטים הם אנשים עם צרכים מיוחדים, בריאות, חינוך ותרבות.

פטריק לוי: אלה נושאים חשובים אבל יש עוד נושאים רבים שהעסקים אינם מגיעים אליהם.

פטריק לוי: אני חושב שזה אתגר גם לכנסת, וגם לארגונים כמו מתן ומ.ע.ל.ה לנסות לעזור לעסקים לגלות את התחומים הללו.

פטריק לוי: נמצאים כאן נציגים של עסקים מאוד גדולים, ואני שואל את מתן ואת מ.ע.ל.ה ואת הכנסת, כיצד אפשר לקדם ולעזור לעסקים הקטנים, המוסך, המכולת, בשכונות משום שבסופו של דבר אם רוצים להגיע לשיתוף פעולה לטווח ארוך, העסקים שמכירים הכי טוב מה שקורה בתוך השכונה הם העסקים הקטנים.

פטריק לוי: צריכים לנסות לעזור להם.

מאיר בראל: למרות הקשיים שעולם התעשייה נמצא בהם כיום, התאחדות התעשיינים לקחה את הנושא לסדר היום שלה, והקימה ועדה מיוחדת שתטפל בנושא.

מאיר בראל: חלק גדול מהפעילויות נעשה בסתר.

מאיר בראל: אותם אנשי עסקים רוצים שזה ימשיך להיות בסתר.

מיכאל קליינר: למה הם רוצים לתת בסתר?

מאיר בראל: חלקם מסיבה אידיאולוגית, חלקם מסיבה מצפונית, וחלקם מ"עין הרע", סיבות מגוונות.

אהובה ינאי: הם טוענים שהיתרון הוא בתוך הארגון, בבניית תהליכים ארגוניים בתוך הארגון ולאו דווקא כלפי חוץ.

מאיר בראל: אני מציין את זה בכוונה כי העלו פה רעיונות שקשורים בחקיקה, ואני נבהל מהנושא הזה באספקטים האלה.

מאיר בראל: יואל וייל: אני סמנכ"ל של אורמט תעשיות, בית ספר אורט ביבנה הוקם על ידי אורמט והוא מתפקד עד היום, וזו דוגמה יפה של שילוב אינטרסים חברתיים וכלכליים, משום שיש לנו לא מעט עובדים שהתחנכו בבית הספר הזה.

מאיר בראל: אני רוצה לתת מבט גלובלי גם על מה שקורה בחו"ל, ולאורמט יש הרבה מה להגיד בנושא זה משום שאנחנו מייצאים ל- 65 ארצות, ומפעילים כוח אדם מקומי בכ- 30 ארצות.

מאיר בראל: הקדשנו כמה דיונים בהתאחדות לנושא טיוטת התקן הישראלי, 10,000.

מאיר בראל: יש לנו הסתייגויות מסוימות משום שאנחנו יודעים שיש היום בעולם למעלה מ 100 קודים בתחום המעורבות החברתית, מכל מיני ארגונים: ממשלתיים, סמי-ממשלתיים, בינלאומיים ועסקיים.

מאיר בראל: לאחרונה ממש I.C.C.

מאיר בראל: שנמצאת בארץ הוציאה מסמך שמפרט מה נעשה בנושא זה בעולם.

מאיר בראל: אני מדגיש את זה כיוון שלדעתנו אסור להמציא את הגלגל.

מאיר בראל: אני רוצה להגיד בצורה ברורה שלדעתנו תעודת התקן הישראלי, כפי שהיא היום, יש בה ליקויים מהותיים.

מאיר בראל: אני מציע, ב IZO, הארגון העולמי לתקינה, הוקמה קבוצת עבודה שלפני חודש הציעה דו"ח שמטרתו היתה לבחון אם יש צורך בתקן בינלאומי לאחריות חברתית ומעורבות קהילתית.

מאיר בראל: אני מציע שנשתלב בכתיבת התקן הבינלאומי.

מאיר בראל: אני מניח שתקן זה בסופו של דבר, ייכתב והתאחדות התעשיינים מוכנה לשתף פעולה עם מכון התקנים בנציגות הישראלית בוועדה שככל הנראה תוקם לצורך עניין זה.

מאיר בראל: לדעתנו בהצעות הנציגות הישראלית באותה ועדה בינלאומית, חייבים לאזן כמה דברים שלדעתנו לא יתרמו לנושא.

מאיר בראל: יש הרבה מפעלים בינוניים בגודלם שעושים הרבה בנושא, ואנחנו בהתאחדות חוששים מהיבטים מסוימים של התקן שעלולים להרוג את הנושא, במקום לקדם אותו.

אורן מוסט: הכנסת יכולה לתרום בתחום של הסברה וחינוך, ופעולות מהסוג שהוועדה עורכת היום הן מבורכות אבל אני חושב שצריך להרחיב אותן.

אורן מוסט: חשוב להכניס את הנושא של אחריות חברתית למודעות ולתרבות העסקית והחברתית שלנו, דרך בתי הספר התיכוניים, הפקולטות לניהול באוניברסיטאות, תנועות הנוער.

אורן מוסט: העשייה היא עדיין של מיעוט קטן ונבחר, יש עשייה גדולה של הסברה שלממשלה והכנסת צריך להיות אינטרס לדחוף קדימה.

אורן מוסט: דובר על עניין הכסף, יש שני היבטים לעניין, אחד של המיסוי ועליו כבר דובר.

אורן מוסט: ההיבט השני הוא תעשיות מסוימות שיש להם תשלומים מעבר למסים, כמו למשל תעשיית התקשורת.

אורן מוסט: סלקום משלמת בששת החודשים הראשונים של 2002 סך של כ- 75 מיליון שקלים לממשלת ישראל כתמלוגים מההכנסות שלנו וכאגרה של התדרים.

אורן מוסט: עלתה הצעה של שר התקשורת בקדנציה הקודמת של הממשלה, ש- 15 אחוז מההכנסות של הממשלה מתמלוגים אלה יועברו לנושא של אינטרנט במערכת החינוך, אפשר כמובן למצוא גם יעודים אחרים.

אורן מוסט: אבל שר האוצר ומשרדו קטלו את היזמה.

אורן מוסט: אבל אני חושב שיש פה כסף שאפשר לייעד אותו לצרכים של תמיכה בקהילה.

אורן מוסט: בצד של המיסוי, צריך לעודד את ההכרה לא רק בתרומות, כי זה ממוסד היום, אלא בפעולות שהחברה יכולה לעשות.

אורן מוסט: לדוגמה, הקמנו מוקד שירות לכבדי שמיעה וחרשים.

אורן מוסט: החרש שצריך לברר משהו ולא יכול לדבר בטלפון, יכול לשלוח פקס או E MAIL למוקד שלנו ואנחנו נברר עבורו ונענה לו באמצעים שהוא יכול להבין.

אורן מוסט: צריך לעודד את הפעולות האלה, שחברה תעמיד מאמצעי הייצור שלה, בין אם זה עובדים, מכונות או מערכות אחרות, ותקבל על כך הכרה לצורך התחשבנות עם גובה המס, ואז כולנו נצא נשכרים, במיוחד האוכלוסיות החלשות שכולנו רוצים לעזור להן.

מיכאל קליינר: זה נשמע מסובך לחישוב מבחינת כימות.

מיכאל קליינר: אורן מוסט: זה בהחלט מחייב התארגנות כדי שלא יהיה ניצול לרעה, ותהיה אחידות והגינות.

מיכאל קליינר: גם חברה שהיא בהפסד או במיתון עמוק, יכולה עדיין מעודף כושר ייצור, או משעות מתות לתרום לסביבה ולהקל גם על עצמה.

מיכאל קליינר: כך שאנחנו חושבים שבנושא המיסוי יש הרבה מה לעשות מבלי לפגוע בקופת המדינה.

מיכאל קליינר: בנושא תו האחריות החברתית, לקדם את התקנים, זו דרך נוספת שהכנסת והממשלה יכולות לעזור להטמיע את הנושא בתעשייה ובמשק ובכלל החברה בישראל.

אהובה ינאי: יש את נושא החברות הממשלתיות שאסור לשכוח אותן ואת המחויבות שלהן, אולי אפילו לדרוש מהן להיות במידה מסוימת נחשונים בתחומים אלה.

מיכאל קליינר: אסור להם לתרום, על פי חוק.

אהובה ינאי: כאן יש בעיה שהיא כן בעיה של הכנסת, החברות הממשלתיות, על פי חוק שיש לו פרשנויות שונות, אימצו את הפרשנות של לא לתת.

אהובה ינאי: זה נושא לדיון משום שהייתי מצפה מהחברות הממשלתיות שיהיו נחשוניות בנושא זה.

פטריק לוי: הכנסת יכולה להרחיב גם את הנושאים של העניינים החברתיים שלהם יש לתרום.

זיוה פתיר: אחד הדברים ברקע של הדיונים האלה ברמה העולמית, באותם 100 מסמכים שונים, היא ההתנגדות הגוברת לגלובליזציה.

זיוה פתיר: בפועל הניצול הציני של חברות רב-לרומיות, שמצד אחד תומכות בספורטאים בארה"ב אבל מנצלות עבודה זולה באינדונזיה.

זיוה פתיר: או, חברה כמו סטארבק שמנצלת ילדים קוטפי פולי קפה בגואטמלה וכו', לכן, החברות הרב-לאומיות עושות מאמץ עצום להצטייר ולעשות באמת.

זיוה פתיר: התקינה נתפסת כדבר חיובי, משפרת איכות, בטיחות, הגנת הסביבה, והנה היא עלולה להתחבר לרוע של הגלובליזציה.

זיוה פתיר: ניקח את התקינה הבינלאומית ונשתמש בו כפלטפורמה כדי לעשות פעילות לטובת הקהילה, לא רק בארצות בהן הן מוכרות, אלא גם בארצות בהן הן מייצרות, כדי לייצר לעצמן את הדור הבא של הקונים.

זיוה פתיר: יש לזכור שהילודה באירופה יותר קטנה מהתמותה, ולכן הצרכנים הבאים באים מאותן ארצות מתפתחות שיספקו את דור הצרכנים הבא.

זיוה פתיר: ישראל, באותה תקינה חברתית, נחשבת כמובילה.

זיוה פתיר: המודל של ההצעה הישראלית נתפש כמעניין ושווה לדיון.

זיוה פתיר: אני מסכימה שיש לעשות שינוי בתקן, אבל כדי לעשות את זה התעשיינים צריכים למנות נציגים שלהם.

זיוה פתיר: באינדקס החדש של תרומה לחברות, תרומה לקהילה היא מדד להצלחה עסקית של חברות.

זיוה פתיר: אתמול, במסגרת אירועי שבוע האיכות, בצה"ל ציינו את זה שאסור להם לתרום כסף, אבל הם יתרמו דרך פעילות, מה שנקרא goods and kinds.

זיוה פתיר: בפלמ"חים פתחו שמורת טבע בתוך הבסיס כדי לטפל בסביבה הירוקה, באט"ל תומכים בתלמידים שקציני צה"ל מאמצים.

זיוה פתיר: מכון התקנים רואה עצמו כפלטפורמה טכנולוגית לגבי כל הנושאים שדברתם עליהם: תקנים לאיכות סביבה, לנגישות לנכים, לבטיחות בעבודה.

זיוה פתיר: אנו מציעים שהכנסת תעשה יום עיון עם הארגונים העסקיים בנושא הספציפי הזה, כדי להבהיר אותו וכדי לעודד את חברי הכנסת לעודד תרומה לקהילה.

זיוה פתיר: סיורים של חברי ועדת הכלכלה בארגונים התורמים לפרוייקטים חברתיים.

זיוה פתיר: הנוכחות שלהם עושה הרבה מאוד לכל הפעילויות.

זיוה פתיר: הייתי מבקשת מרו"ח גוזמן שייקח על עצמו לנסח חקיקה תומכת עשייה חברתית, לאפשר לחברות ממשלתיות לתרום, לאפשר לקרנות פנסיה לתרום.

זיוה פתיר: לתת העדפות למי שתורם בחוק המכרזים.

זיוה פתיר: לנסות למדוד את התרומה לא בכסף, אלא באחוז מהרווח לפני מס.

מיכאל קליינר: אני מתנצל בפני אלה שלא דברו, מפאת קוצר הזמן, אבל במסגרת ההמלצות אני מניח שיהיו לנו הזדמנויות לשמוע אותם לעומק.

אלי בן-מנחם: הדיון שמתקיים כאן, הוא חלק מדיונים שיתקיימו כל היום במסגרת יום האיכות בכנסת.

אלי בן-מנחם: אני מודה לגברת פתיר על הפעילות הנפלאה במסגרת מכון התקנים.

אלי בן-מנחם: מיש שמוביל את התקן החברתי, זה גם מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: בקרוב נעניק תו תקן חברתי למפעלים שתורמים לחברה.

אלי בן-מנחם: לפני כעשר שנים הייתי סגן שר הבינוי והשיכון, התברר שיש תקציבי עתק בפרוייקטים של שיקום שכונות, בכל מה שקשור לשיקום הפיזי, ואפס תקציב בכל מה שקשור לחינוך.

אלי בן-מנחם: טענתי שצריך לשנות את היעדים ולהשקיע באדם ולא בקירות.

אלי בן-מנחם: שינינו יעדים והשקענו באזורי פיתוח ובשכונות עוני והתוצאות, לאחר כשנתיים, של אחוז מקבלי תעודות הבגרות, וילדים שהתקבלו לאוניברסיטה, היו מדהימות.

אלי בן-מנחם: כאדם שצמח בשכונות, מעדיף שישקיעו באדם שישמור על הבית, ולא בשיפוץ קירות.

אלי בן-מנחם: בשכונת התקווה המדינה השקיעה כ- 60 מיליון דולר, ולא ראיתי שום שינויים דרסטיים.

אלי בן-מנחם: אני מצפה מהמפעלים לתרום.

אלי בן-מנחם: אני ממליץ לקחת אדם מתוך המפעל שיהיה בקשר עם הקהילה, עם העירייה, עם מערך החינוך שלא נגיע למצב של קיטוב חברתי במקומות אלה כשמפעלים מתקדמים מגיעים לאזורים חלשים ומייבאים את המהנדסים והטכנאים מבחוץ, והעובדים המקומיים הם המנקים ומגישי האוכל.

אלי בן-מנחם: בקשתי לכוון את החיילים המשוחררים ללימודים במקצועות אותם צריכים במפעל, ובחלק מהמפעלים זה עובד נהדר, וזה מקטין פערים בחברה, וזה מבחינתי, הדבר החשוב ביותר.

אלי בן-מנחם: איכות זה גם תנאים, ביגוד, השתלמויות וחינוך לעובד, ובתחום זה אנחנו מובילים.

אלי בן-מנחם: אנחנו צריכים לעודד את התעשייה המקומית, כדי לספק מקומות תעסוקה, להקטין פערים ולהוריד מתחים בחברה.

אלי בן-מנחם: אנחנו בכנסת חייבים לשמש דוגמה לציבור הרחב, ולהשתמש במוצרים של כחול לבן בלבד.

אלי בן-מנחם: אני מאחל לכולנו שנמשיך בעזרה ההדדית.

אלי בן-מנחם: העזרה האמיתית היא בחינוך, ובהקטנת הפערים.

מיכאל קליינר: אני מודה לסגן השר.

מיכאל קליינר: אני אסיר תודה לח"כ אברהם פורז שבקש שאמלא את מקומו בדיון, משום שזכיתי בשעה וחצי של הנאה צרופה.

מיכאל קליינר: כיף לראות שיש דברים כאלה.

מיכאל קליינר: כשהייתי בוועדת עליה וקליטה, לפני גל העלייה הגדול מחבר העמים.

מיכאל קליינר: נשאלה אז השאלה למה אין התנדבות בעם, כשזה ערך שיהודים גדלו עליו.

מיכאל קליינר: הסבירו שזה בגלל תנאי החיים הקשים: מילואים, עול מסים גדול, וכו'.

מיכאל קליינר: חודשיים אחרי זה הגיעו העולים הראשונים, ובערב פסח פרסמו ברדיו: "הזמן עולה לליל הסדר".

מיכאל קליינר: היו מעט עולים, התמונה שרגשה אותי שבכל מרכזי הקליטה בארץ הסתובבו מכוניות של ישראלים שחיפשו עולה לסדר.

מיכאל קליינר: אז הבנו שהרצון להתנדבות קיים.

מיכאל קליינר: אני מלא הערכה לאנשים שעוזרים לממש את הרצון הזה, לתעל אותו ולמצוא כלים כדי שזה יהיה נחלת רבים וטובים.

מיכאל קליינר: הרצון לבניית קנה מידה להשוואה, על ידי קביעת תקן, הוא חיובי.

מיכאל קליינר: אני מציע לאמץ את הדברים בכללי, מעורבות של חברי הוועדה במקומות בהם יש מעורבות כדי שייתן לגופים העוסקים בזה אפשרות להיחשף להכרה ציבורית, אני רואה בזה דבר חשוב.

מיכאל קליינר: דבר נוסף זה בחקיקה.

מיכאל קליינר: אני לא בעד העברת כספים ממקום אחד לאחר, כי כסף זה יחסר בסופו של דבר.

מיכאל קליינר: אני מאמץ את ההצעה להציע לנו סל של חקיקות שהעיקרון שלו הוא שמה שלא עולה, טוב לעשות.

מיכאל קליינר: פטורים כן עולים, צריך למצוא הצעות בהן ניתן להוכיח יחס גבוה של תועלת מול עלות: מינימום עלות לאוצר המדינה על ידי פטורים, מכסימום תועלת על ידי מתן שווה ערך.

מיכאל קליינר: פטור עקרוני להתנדבות, כן, אבל פטור עקרוני ולא ספציפי, כללי ושווה לכולם.

מיכאל קליינר: אני רוצה להודות לכולכם ולקוות שתמשיכו בעשייה.

אלי בן-מנחם: אני רוצה לתת תו תקן אחד, לגברת רעיה שטראוס, שעושה הרבה.

אלי בן-מנחם: אני מאחל לכולם שיהיו הרבה אנשים כמוך.

מיכאל קליינר: תודה רבה לכולם.

מיכאל קליינר: הישיבה נעולה.