ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 289, 2001-06-05 09:00

אברהם פורז: בוקר טוב, אני פותח את הישיבה.

אברהם פורז: זימנתי את הישיבה בעקבות פניות שהיו אלי בנושא תכנית החניה החדשה של עירית תל- אביב.

אברהם פורז: בעיקר טענות של אנשים שאינם תושבי תל-אביב על כך שהולכים למרר להם את החיים.

אברהם פורז: באתי בדברים עם ראש עירית תל-אביב, רק חשבתי שאנחנו צריכים לעשות על זה דיון, לשמוע את הדברים בצורה מוסמכת ביותר וגם להביע את דעתנו.

משה טיומקין: בוקר טוב, אני חבר מועצת העיר תל- אביב, ראש רשות התחבורה תנועה וחניה של תל-אביב יפו.

משה טיומקין: חשוב מאד להדגיש גם את יפו.

משה טיומקין: תחילה מספר נתוני יסוד כדי להבין את העניין.

משה טיומקין: תל-אביב יפו היא מרכז המטרופולין של מדינת ישראל.

משה טיומקין: לתל-אביב נכנסים כל יום בממוצע כ- 450,000 כלי רכב מחוץ לתל-אביב.

אברהם פורז: כולם חונים?

משה טיומקין: במשך היום נכנסים לתל-אביב כמיליון בני אדם ביממה.

משה טיומקין: מי לעבודה מי לבידור.

אברהם פורז: חוץ מתושבים?

משה טיומקין: חוץ מהתושבים.

משה טיומקין: בתל-אביב מועסקים 325,000 עובדים.

משה טיומקין: אלה הנתונים הפיזיים, מי שרוצה לדעת לפי תמ"א 5 , שזו תכנית מתאר ארצית ב- 2010, בעוד עשור, אם היום בגוש שבין נתניה לאשדוד יש חצי מיליון מכוניות פרטיות ברשות התושבים, בעוד 10 שנים לפי התחזית יהיו 1,150,000.

משה טיומקין: זה יותר מאשר מכפיל את עצמו.

משה טיומקין: בזמן שהאוכלוסיה תגדל בסביבות 25%.

משה טיומקין: זה לא עומד בשום יחס.

אברהם פורז: מהי רמת המינוע היום?

משה טיומקין: רמת המינוע היום היא בסביבות 200, 210 כלי רכב ל- 1000 תושבים, וזה לפי המפקד שהיה ב- 1995.

אברהם פורז: זה ממוצע ארצי?

משה טיומקין: לא, אני מדבר על המטרופולין.

אברהם פורז: מה הממוצע הארצי?

רונן ישעיהו: הממוצע הארצי היום מגיע ל- 280.

אברהם פורז: כמה זה באירופה?

רונן ישעיהו: זה קצת מוגזם, הנפוץ הוא בין 400 ל- 420 בערים הגדולות באירופה.

רונן ישעיהו: רמת המינוע האמריקאית עברה את ה- 700.

רונן ישעיהו: בהתלבטות הארוכה לגבי מדיניות הישראלית לאן אנו שואפים להגיע, התבייתנו על רמת המינוע האירופית, לא נהיה אמריקה.

רונן ישעיהו: לכן בראיה ארוכת הטווח, אנו מסתכלים קדימה כאשר ההנחה היא שאנחנו בטווח הארוך, נגיע גם למשהו בין 400 ל- 440.

אברהם פורז: אז הממוצע הארצי שלנו הוא 280?

רונן ישעיהו: תלוי איפה, בגבעתיים או ברמת השרון זה עבר את ה- 300, בבת-ים זה קצת פחות.

רונן ישעיהו: במטרופולין גוש דן, לא בדקתי את זה אבל זה בערך 270.

משה טיומקין: הנתון שיש לנו הוא ממפקד 95 שזה היה 210 בתל-אביב ונראה לי שהתקדם.

משה טיומקין: נוסיף לזה שכל שנה מצטרפים לכבישי ישראל כ- 80,000 כלי רכב.

אברהם פורז: זה נטו?

אברהם פורז: כי יש גם פליטה.

רונן ישעיהו: זה ברוטו, הנטו הוא 70,000 או 75,000.

רונן ישעיהו: הירידה נמוכה יחסית.

אברהם פורז: ברמת מיסוי כזו אז גם מכונית ישנה שווה כמה אלפי שקלים.

משה טיומקין: בכל אופן אנחנו כל הזמן נמצאים במצב שהביקוש הוא הרבה יותר מיכולת ההיצע שלנו בתנאים אלה.

משה טיומקין: מה ההיצע שיש לעיריית תל-אביב?

משה טיומקין: אני מדבר בעיקר על האזור הבעייתי שזה ירקון בצפון ורחוב סלאמה בדרום, הים במערב ונתיבי איילון במזרח.

משה טיומקין: בוא נאמר ששם זה עיקר הבעיה.

משה טיומקין: צפונה ודרומה לזה כמעט שאין בעיה.

מיכאל קליינר: ברמת החייל למשל?

מיכאל קליינר: באזור התעשייה יש בעיה יותר מאשר במרכז תל-אביב.

משה טיומקין: אני מדבר יחסית.

משה טיומקין: הצעקה קמה סביב הנושא של הפס הלבן, נגיע לזה, כי זה לא נוגע לזה אלא למרכז תל-אביב.

משה טיומקין: לנו יש, אותו שטח שציינתי, יש לנו 50,000 מקומות חניה פרטיים בתוך בתים, 50,000 מקומות חניה חניונים ציבוריים ובכלל בחניונים, 30,000 מקומות חניה ברחוב.

משה טיומקין: זה מה שיש פיזית.

אברהם פורז: יש לי שאלה לך, לפני כמה חודשים עיריית תל-אביב שיפצה את רחוב אלכסנדר ינאי בתל-אביב, שאמא שלי גרה שם.

אברהם פורז: היא סללה מחדש את הכביש והחליפה את כל המדרכות.

אברהם פורז: לא הצרו את המדרכות, אפילו לא בסנטימטר והתוצאה היא שמבחינת החניה, אם רוצים לחנות בשני הצדדים, בצד אחד חייבים לחנות על המדרכה.

משה טיומקין: מה רוחב המדרכה?

אברהם פורז: לדעתי רוחב המדרכה היה מאפשר להצר אותה.

אברהם פורז: יש קטע במדרכה שאמנם הוא יפה, אבל הוא למעשה טוב רק לחניה כי יש כל 10 מטרים עץ.

אברהם פורז: אם אתה רוצה ללכת על הקטע של המדרכה ואין מכוניות, אתה הולך בזיגזג ועוקף את העצים, אז אף אחד לא הולך שם.

אברהם פורז: אם כבר עושים דבר כזה, אז למה לא הרחיבו את הכביש?

אברהם פורז: אם כבר מתירים לחנות על המדרכה, למה לבנות מדרכה חדשה ולהתיר לחנות עליה , תרחיב מעט את הכביש.

שלמה פלדמן: המדיניות היא להרחיב בכל הרחובות שאנו משפצים, אנחנו מרחיבים את הכבישים.

שלמה פלדמן: באלכסנדר ינאי תושבי הרחוב ירדו והתנגדו לחלוטין שנעשה שינוי כלשהו ולכן השאירו להם את רחוב כמו שהוא.

שלמה פלדמן: בכל הרחובות האחרים הפעולה הזו בוצעה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך שזה קצת מוזר בעיני כי עם כל הכבוד אין נציגות לתושבי הרחוב, זה לא איזה גוף מוכר.

אברהם פורז: יש מועצת עיר, יש פרנסי העיר והם צריכים להחליט.

אברהם פורז: בטח ירדו שם כמה אנשים שאין להם מכוניות ואמרו לא לעשות.

אברהם פורז: התוצאה האבסורדית היא שעדיין חונים משני הצדדים, עדיין אותו חלק טריטוריאלי לא זמין להולכי הרגל, כי המכוניות חונות, אבל בגלל שהמכוניות חונות על הכביש, עדיין אי אפשר לחנות משני הצדדים.

משה טיומקין: אני רושם לעצמי את זה כבעיה נקודתית.

אברהם פורז: אני חושב שבעידן המודרני, בגלל הגדלת רמת המינוע, יש מקומות שאפשר להצר את מדרכה כדי לאפשר מעבר סביר, ודווקא במקומות של מדרכה צרה, כאסח לגבי מי שחנה עליה.

אברהם פורז: אבל להרחיב את הכביש, זה נפלא גם לכל מיני כאלה שמכוונים פרונטים, זה גם מקצר את אורך הצמיג ועוד דברים.

משה טיומקין: תרשה לי לחזור לעניין העיקרי, החלטנו, בגלל מדיניות, גם של משרד התחבורה וגם של עיריית תל-אביב, ואני רוצה להדגיש שהמדיניות היא החשובה כי לאורה למעשה אנו הולכים בקו מסוים.

משה טיומקין: דבר ראשון אנחנו צריכים לעודד את התחבורה הציבורית.

משה טיומקין: כמות כלי הרכב הפרטית שנכנסת לתוך העיר היא כזו שאנחנו צריכים לעשות הכל כדי להקטין אותה.

משה טיומקין: בכלל בראיה קדימה שהמספרים האלה הולכים וגדלים.

אברהם פורז: שם זו חניה במחיר קבוע לכל היום?

אברהם פורז: כמה עולה שם לחנות כל היום?

משה טיומקין: 15 שקל פלוס נסיעה חינם לעיר הלוך חזור.

משה טיומקין: חניון שני זה ברידינג.

בתיה מילר: לתושבי תל-אביב יש הנחה 50%

משה טיומקין: החניון השני הוא חניון רידינג ואנחנו מדברים על פיתוח חניון מכיוון יפו בת-ים, כשאנחנו מדברים על חניון שכל אחד בסביבות 1000 מקומות חניה ושטלים למרכז העיר במחיר כרטיס החניה במשך כל היום.

משה טיומקין: תסע הלוך וחזור לאן שאתה צריך העיקר שהמכונית שלך תיכנס ותחנה בחניון.

משה טיומקין: דן מסיע ביום בתוך תל-אביב כ- 490,000 – 500,000 נוסעים.

משה טיומקין: יש לנו ויכוח קשה עם דן, יש בכלל בעיה עם התחבורה הציבורית עם כל מה שקשור למונופול של התחבורה הציבורית אבל אלו ויכוחים במישור אחר.

משה טיומקין: אנחנו חושבים שהתחבורה הציבורית זה חלק מהתשובה, כולל החניונים של "חנה וסע" אני לא מדבר על הסעת המונים שתהיה מתי שתהיה ברכבת התחתית שבשלב זה עובדים על הקו האדום.

אברהם פורז: אגב, בתוך העיר לא צריך לנסוע אוטובוס מפרקי.

אברהם פורז: אם הם נתקעים בצומת אז הם חוסמים לגמרי, ודבר שני, התדירות של אוטובוס מפרקי הוא פחות מאשר אוטובוס רגיל.

אברהם פורז: בתוך העיר צריך להיות מצב שכל שתי דקות יש מיניבוס ולא כל חצי שעה אוטובוס מפרקי.

משה טיומקין: זה אחד הויכוחים שלנו עם דן.

רונן ישעיהו: אני יכול להסביר לך למה אתה טועה.

רונן ישעיהו: אתה לא טועה במשאלות הלב, אתה טועה ביישום שלהם.

רונן ישעיהו: האפשרות הזו כמו שאתה אומר, לא קיימת משום שאנחנו מדברים על כמויות.

רונן ישעיהו: כמויות הנוסעים שמבקשים להיכנס לתל-אביב בתחבורה ציבורית מבת ים חולון מצד אחד ומפתח תקווה מצד שני, הם כאלה שאי אפשר לספק את הביקוש אפילו לא במפרקיים.

אברהם פורז: אז תשים עוד אוטובוסים.

רונן ישעיהו: נוסעים ברכבת, אם אתה מסתכל מלמעלה אתה תראה רכבות של אוטובוסים.

אברהם פורז: אז שייסעו ברכבת הרי אוטובוס מפרקי כזה, משום שיש בו הרבה נוסעים, הטענה שבתחנות אתה עומד יותר.

רונן ישעיהו: בסך הכל אם אתה עושה את חישובי הקיבולת כמה אנשים יכולים להביא ביחידת זמן נתונה מבת- או מפתח תקווה לתל-אביב...

אברהם פורז: אז שניים רגילים, למה מפרקי?

אברהם פורז: נעזוב את זה.

מיכאל קליינר: כמות הזמן שאובד בגלל פקקים כי אוטובוס מפרקי אחד שנתקע בצומת שמתחיל ליצור פקק בכל הכיוונים, כמות הנזק היא כל כך גדולה שעדיף שיחכו עוד קצת וייסעו לא באוטובוס מפרקי.

משה טיומקין: יש לנו ויכוחים גם עם משרד התחבורה וגם עם דן, שאנחנו רוצים לפחות להוציא את המפרקיים משכונות מגורים ולהוציא אותם לפחות מאזורים הצפופים של המקומות הצרים, זה אחד הויכוחים שיש לנו.

רונן ישעיהו: אני רוצה להסביר את הנקודה הזו.

רונן ישעיהו: כמות הנזק, שאתה קורא לה גדולה, אני לא יודע מה זה גדול ומה זה קטן.

רונן ישעיהו: זה דורש חישוב מפורט כמותי, כמה אנשים אני מסוגל להביא ביחידת זמן נתונה מבת-ים לתל-אביב.

מיכאל קליינר: אבל אתה לא עונה על השאלה, כשאוטובוס מפרקי נתקע בצומת, זה יוצר פקק.

רונן ישעיהו: זה נכון.

רונן ישעיהו: אם אני אפרק את זה להרבה מיניבוסים, אז הנזק, אם אתה מחשב את זה מקצועית על בסיס קיבולות רמזור וקיבולות נתיב וקיבולות רחוב וכל הפעיליות האחרות, משוקלל בשורה התחתונה התצורה היעילה, והקיבולת היעילה ביותר מתקבלת דווקא במפרקיים.

רונן ישעיהו: זה היתרון למשל של רכבות משום שהן מביאות מספר קרונות של 70 מטר אורך, ודוחפים כמות גדולה של אנשים בבת אחת, אחרת תיקח את המוניות הקטנות הבריטיות ותנסה להביא את פתח תקווה לתל-אביב עם מוניות בריטיות.

אברהם פורז: עוד מעט תגיד להביא אותם בריקשות כמו בבנגקוק.

מיכאל קליינר: אני מודה שההערה שלי הייתה על סמך תחושה.

רונן ישעיהו: הנדסת תנועה זה מקצוע כפוי טובה, לא מה שאתה רואה זה בהכרח מה שקורה.

משה טיומקין: בנושא הזה יש לנו ויכוח מקצועי מאד נוקב על המיקס הזה של צירים ראשיים, צירים צדדיים.

משה טיומקין: אפשר למצוא את השילובים ויש היום גם ועדה מקצועית, לצערי הרב זה זז מאד לאט, שצריכה לבחון את כל הנושא הזה כולל רה-ארגון של התחבורה הציבורית בכלל.

משה טיומקין: מה שהיה נכון לפני שנים, בוודאי צריך להתאם את עצמו לתנאים המשתנים, וזה בהחלט נושא לויכוח.

משה טיומקין: אני חוזר לנושא החניה, נושא הדיון שלנו.

משה טיומקין: אנחנו בדעה שהחניה שישנה ברחוב היא חניה לא ליום מלא למי שבא בבוקר, שם את האוטו וחונה לכל היום.

משה טיומקין: זו חניה לא לנותני השירות, אלא למקבלי השירות, למי שבא לחצי שעה שעה, צריך לחנות, לגמור את העסקים שלו ולנסוע למקום אחר.

משה טיומקין: לכן החלטנו לבטל את הפס הלבן שאפשר חניה יומיומית ליום שלם ללא תשלום.

משה טיומקין: נוכחנו לדעת שמי שחונה בפס לבן חונה הרבה מאד שעות, ומי שחונה בפס כחול לבן, חונה הרבה פחות שעות, ועל ידי זה תהיה לנו תחלופה הרבה יותר גדולה של חניה.

משה טיומקין: על המצאי הקיים, נוסיף הרבה יותר מקומות חניה וניתן שירות יותר טוב לציבור שמגיע מתל-אביב בשביל לקבל שירותים ולא לאנשים שדרך קבע עובדים בתל-אביב, שמים את האוטו וחונים ליום שלם.

משה טיומקין: כל הויכוח , וחשוב לציין הוא על 8,000 מקומות חניה מה שהיום הוא פס לבן.

משה טיומקין: אני רוצה לציין שהפס הלבן הוא פטנט תל-אביבי, זה פטנט שלא קיים כמעט בשום מקום אחר.

משה טיומקין: זה גם לא קיים בספר החוקים של מדינת ישראל.

משה טיומקין: בספר החוקים יש כחול לבן ואדום לבן.

משה טיומקין: זה פטנט תל-אביבי לפני שנים החליטו כפי שהחליטו, בעיקר בגלל בעיית דיירים.

משה טיומקין: הרעיון היה לאפשר לדיירים חניה בלעדית בלילה.

משה טיומקין: עם השנים הדברים התפתחו והשתנו.

משה טיומקין: דרך אגב, בשינוי הזה איננו פוגעים בתושבי תל-אביב שגרים בשכונות.

משה טיומקין: מי שיש לו תו אזורי ומותר לו לחנות הוא חונה ומי שהייתה לו עדיפות בלילה, יש לו גם היום, בהבדל אחד, זה לא על המדרכה זה על שלט.

מיכאל קליינר: זה גרם לבלבול גדול מאד מכיוון שהרבה אנשים באו, ראו כחול לבן, שמו כרטיס חניה וקבלו רפורט על הכרטיס חניה.

מיכאל קליינר: הרי הוא לא הסתכל בדיוק על השלט.

משה טיומקין: אנחנו בתקופת הסתגלות, ואם זו תהיה הבעיה, אז נפתור אותה.

משה טיומקין: פרסמנו שלטים שמדגישים את העניין הזה, בתמרורים וכו'.

משה טיומקין: משעה מסוימת זה רק לתושבים.

מיכאל קליינר: אדם שמתרגל לחנות כמה שנים כחול לבן יודע שצריך כרטיס חניה ובפס לבן הוא יודע שמ- 17:00 אסור לו לחנות בשום תנאי.

מיכאל קליינר: במקרה חניתי ברחוב שמשני הצדדים זה כחול לבן, אם הייתי יודע הייתי חונה בצד השני, אבל חניתי בצד הזה שפעם היה לבן.

אברהם פורז: למה לא עשיתם במקום הלבן צבע אחר?

משה טיומקין: רצינו לצמצם את כמות הצבעים.

משה טיומקין: יש צבעים שמקובלים במדינת ישראל ומקובלים גם בעולם הגדול, זה כחול לבן ואדום לבן, הם מופיעים גם בספר החוקים.

משה טיומקין: אם מוסיפים עוד צבעים זה רק יכול לבלבל.

משה טיומקין: אני מסכים אתך שיש פה בעיה.

מיכאל קליינר: בתחילת הרחוב הזה שיש כחול לבן יש את השלט הזה והיית צריך לראות.

משה טיומקין: פרסמנו גם בכלי התקשורת, יש גם תהליך של הסתגלות, בוודאי שאם אנשים רגילים שנים אז יש בעיה, אבל היא בעיה זמנית, היא לא מהות העניין.

משה טיומקין: אני רוצה לציין עוד דבר, עיריית תל-אביב במקביל עושה מספר פעולות בשביל לסייע לנושא החניה.

משה טיומקין: אנו פועלים היום על מספר חניונים תת קרקעיים, אנחנו מקדמים בקצב מהיר את החניון התת-קרקעי מתחת לכיכר רבין, הוא נמצא בוועדה המחוזית.

משה טיומקין: כ- 1400 מקומות חניה עומדים להיות בכיכר רבין.

אברהם פורז: לפי התמ"א מדובר במשהו מסחרי?

משה טיומקין: רק בחניה.

משה טיומקין: מחר אנחנו מביאים לוועדה את חניון הבימה.

אברהם פורז: כמה מקומות יהיו בבימה?

משה טיומקין: כ- 1500 מקומות חניה מתחת לבימה שיגלוש גם מתחת לשדרות רוטשילד.

משה טיומקין: אנחנו באמצע בניה של חניון תת קרקעי בגן לונדון של 500 מקומות חניה.

משה טיומקין: את זה כבר התחילו לבנות.

משה טיומקין: אנחנו מדברים על חניון בבוגרשוב של כמה מקומות חניה.

משה טיומקין: ישנו ומתן עם ועד ההורים בבית הספר עירוני ד', שמתחת עירוני ד' ייבנה גם כן חניון של כמה מאות מקומות חניה.

משה טיומקין: זאת אומרת שבמקביל אנו פועלים גם להוסיף מקומות חניה.

משה טיומקין: בחניון הארבעה, להוסיף קומה שניה, וזה כבר בתהליכים של תחילת ביצוע, בחניון ___הוספנו קומה שניה, משתדלים במקביל להוסיף מצאי של חניה.

משה טיומקין: כל הויכוח הוא בסופו של דבר על איזונים.

משה טיומקין: זו הנקודה הבסיסית הרי אתה לא יכול לשנות מציאות קיימת.

אברהם פורז: אם אתה מוסיף בכל האזורים האלה שהיו לבנים פתאום אתה הופך אותם לכחול לבן ואנשים לא חונים, פתאום יהיה לך עודף עצום של מקומות חניה.

אברהם פורז: אם כל אלה שהרתעת אותם, לא יבואו יותר.

רונן ישעיהו: קוראים לזה עודפי חניה לייצוא.

שלמה פלדמן: הכוונה היא, שבמרכז העיר המסחר והשירותים יוצאים לפריפריה.

שלמה פלדמן: חלק מזה בגלל שיש מצוקת חניה וקשה להיכנס לעיר, אכן זה בא לטובת מקבלי השירותים, שתהיה להם נגישות נוחה ואז תהיה גם תחלופה והמקום חניה מנוצל יותר טוב.

שלמה פלדמן: אנחנו אומרים שחלק מזה זה לטובת התושבים.

שלמה פלדמן: תושב שלא בא בשעה 17:00 שאז זה פס לבן, אלא גם אם הוא חוזר לביתו קודם, יהיו לו כמה מקומות חניה.

אברהם פורז: השאלה אם לא הלכתם פה רחוק מידי.

אברהם פורז: יכול להיות היה צריך בשלב ראשון לבטל נניח 1000 מקומות חניה ולהעביר אותם, לעשות את זה באופן הדרגתי.

מיכאל קליינר: אני רוצה להגיד איפה הבעיה האמיתית.

מיכאל קליינר: הקושי האמיתי הוא בזה שאתה סגרת לאפס, זו בעיה של הרבה אנשים שהם לא תל-אביבים כמוך וכמוני.

מיכאל קליינר: יש למישהו קיוסק בשכונת מגורים והוא בא כל יום לתל-אביב ופעם הוא הולך על כחול לבן ופעם הוא הולך....

מיכאל קליינר: אז הוא יודע שכמה פעמים הוא בא בבוקר ויש לו מזל והוא תופס את המקום הזה כי מדובר באזורים שבהם בבוקר התושבים יוצאים, ואז הוא בא ותופס את זה לכמה שעות.

מיכאל קליינר: יש לו עסק, אז לא היה לו הרבה אבל לפחות היה לו את הסיכוי מידי פעם כן למצוא חניה.

מיכאל קליינר: עכשיו אתה אומר לו ללכת ל"חנה וסע"?

משה טיומקין: אני אומר שהיום יהיה לו יותר סיכוי, התחלופה תהיה יותר גדולה.

מיכאל קליינר: אבל כל שעה הוא צריך לרוץ ולהחליף כרטיס.

משה טיומקין: הוא יכול היום לשים לפי חוק כרטיס עד שלוש שעות.

אברהם פורז: כמה עולה היום כרטיס חניה?

חני מונין: חמישה שקלים.

משה טיומקין: זה לאיש חוץ.

משה טיומקין: הוא יכול לשים שלושה בבת אחת.

משה טיומקין: במקביל חשוב לציין, וזה ייתן אולי חלק מהתשובה, אנחנו נמצאים בגמר מבצע שנתחיל בו בשיווק מסיבי והוא של ה"איזי פארק".

משה טיומקין: זה כרטיס אלקטרוני שבמקום לקנות את הכרטיסים שכולם מתרגזים עליהם, שלא תמיד זה נמצא בהישג יד ולפעמים אתה שם פתק של שעה כי זה המינימום וחנית רק רבע שעה, אתה מרגיש עצמך כפרייר.

אברהם פורז: יש לי כמה כרטיסים שאני אתן לך לראות אם אתה מצליח לגרד מהם את השכבה עליונה.

משה טיומקין: אני מסכים אתך ולכן אנחנו רוצים לשנות את המצב שיגרום לכמה דברים: דבר ראשון, אדם יקנה שעון אלקטרוני כזה לשנה שלמה ויהיה לו שקט, הוא יהיה תמיד אתו.

משה טיומקין: דבר שני, הוא לא צריך לרוץ אחרי כרטיסים, דבר שלישי הוא ישלם עבור חניית אמת.

משה טיומקין: הוא חנה רבע שעה, ישלם עבור רבע שעה, חנה שעה ורבע ישלם עבור שעה ורבע.

משה טיומקין: היום אם שמת לשעה וחזרת אחרי שעה ורבע, חטפת דו"ח.

אברהם פורז: האם לפי ה"איזי פארק" הטכנולוגיה תאפשר גם מחיר דיפרנציאלי?

משה טיומקין: זו בעיה עקרונית כלל ארצית, בסוף רציתי להעלות את נושא המחיר, כי המחיר עד היום הוא מחיר אחיד בכל הארץ.

משה טיומקין: זה יאפשר דבר נוסף, במקביל אנחנו עושים מבצע של החלפת התווים האזוריים והולכים לשתול צ'יפ אלקטרוני בתו האזורי שיאפשר עבוד יותר יעילה של הפיקוח.

משה טיומקין: היום המפקח בא, צריך להקליד את המספר, כך זה יהיה כמו ברקוד של סופר שהוא יקלוט את מספר האוטו ואז יראה אם זה אוטו גנוב, או אם הוא זכאי באמת לחנות.

אברהם פורז: את זה משרד התחבורה צריך לתת בשלטים, מי שלא מתל-אביב תצטרך להקליד בכל זאת.

משה טיומקין: אנחנו מדברים כרגע על תל-אביב.

משה טיומקין: אנחנו הולכים להרחיב את היריעה הזו שזה בהחלט רק יתרום לתהליך הזה כך שלדעתי כל הויכוח יצטמצם לקטע מסוים, צריך לראות את התמונה היותר רחבה.

משה טיומקין: אנחנו מדברים גם על נושא של אכיפה יותר יעילה, אנחנו מדברים על צינטור צירים מה שאנו עושים באבן גבירול.

אברהם פורז: זה יפה מאד מה שאתם עושים באבן גבירול.

משה טיומקין: בבוקר פנימה ואחרי צהרים החוצה.

משה טיומקין: אנחנו מדברים על רשת שבילי אופניים של 80 ק"מ בתל-אביב בשלב זה בכל השרות ששיפצנו כבר שתלנו אותם.

משה טיומקין: הראיה היא הרבה יותר רחבה.

אברהם פורז: אני מאד אוהב לרכב על אופנים, אבל אחרי רבע שעה אתה מזיע, אי אפשר ללכת כך לעבודה.

רונן ישעיהו: יש תכנית גם לחסום את הלחות.

אברהם פורז: זה טוב בהולנד ששם 5 מעלות בקיץ ו- 2 מעלות בחורף.

אברהם פורז: ב- 30 מעלת לנסוע לעבודה באופנים זה לא ריאלי.

אברהם פורז: אפשר לראות את השלט החדש שהעירייה הכינה במקום הפס הלבן.

אברהם פורז: כתוב P באנגלית, "ח" בעברית, החניה מ 17:00 עד 09:00 לבעלי תו חניה אזורי מספר...

אברהם פורז: בלבד- - -

מיכאל קליינר: צריך לשים את הדגש שמ- 17:00 אסור לך.

משה טיומקין: בנוסף לשלט הזה, מתחת לכל השלטים כתוב, "מדיניות חניה חדשה".

משה טיומקין: שלט נוסף כדי להבדיל אותו מהשלטים האחרים, כך שאין מקום לבלבול.

מיכאל קליינר: אני אגיד לך מה אדם עושה, הוא עוצר את האוטו, הולך וקורא את זה ואחרי זה הוא מצלצל לעורך דין שלו שיסביר לו במה מדובר.

משה טיומקין: הכנתי גם חוברת עם קצת נתונים על תל-אביב כדי לתת את ההסבר היותר רחב, אז בסוף הדיון אפשר לעיין בזה.

רונן ישעיהו: על מה שד"ר טיומקין הסביר, אני חושב שיש לנו המון נושאים שאנו רואים את הדברים עין בעין וגם בנושא התחבורה הציבורית.

רונן ישעיהו: בפורום הזה אני רוצה לשלוף צימוק אחד ולראות אם אפשר לטפל בו, זה נושא הפטריוטיזם של עיריית תל-אביב.

רונן ישעיהו: עיריית תל-אביב נותנת לתושבים שלה הנחות והעדפות, אנשי צהלה שגרים במרחק חצי שעה נסיעה, יש להם עדיפות על אנשי גבעתיים שנמצאים במרחק של שלוש דקות נסיעה.

רונן ישעיהו: זה מפני שהם ברשות אחרת.

רונן ישעיהו: זה לא רק בעניין הזה, זה בהרבה היבטים, אני חושב שהגיע הזמן לעבור ממבנה של שיקולים או חשיבה מוניציפלית של עירייה למבנה של מטרופולין.

רונן ישעיהו: בעניין הזה אנחנו לא ממש באותה דעה.

אברהם פורז: אתה היית רוצה שהוא יבטל לגמרי את ההנחה לתושבי תל-אביב?

אברהם פורז: הרי תושב תל-אביב בכחול לבן לא באזורו חייב לשים תו.

רונן ישעיהו: הייתי מנסח את זה אחרת, הייתי רוצה יחס שווה לאנשי המטרופולין לאו דווקא העדפה, שזו מילה יפה כנגד אפליה, בין רמת גן לאנשי ארלוזורוב, לי זה לא סביר.

רונן ישעיהו: לתת יחס שווה לכל תושבי המטרופולין.

רונן ישעיהו: זה לא משנה לי אם הוא בא מצהלה, רמת השרון או גבעתיים.

רונן ישעיהו: מפני שהתנועה במטרופולין היא תנועה אחת יחידה, היא לא יכולה להיגזר ולא להיקבע לפי גבולות מוניציפליים מזמן הבריטים מתי שקבעו אותם.

מיכאל קליינר: אני חושב שאתה צודק, אני רק מכיר טכניקה אחת להשיג את זה, עיריית גג.

מיכאל קליינר: אבל לזה כל העיריות מסביב לתל-אביב לא יסכימו.

רונן ישעיהו: תרשה לי לתפוס אותך במילה.

רונן ישעיהו: לצורך עיריית גג, שזה לדעתי הרעיון טוב ביותר שאפשר להציע, זה דורש חקיקה, ואני לא צריך להסביר יותר, חקיקה זה במגרש שלכם.

מיכאל קליינר: האחרון שניסה להשיג את זה בטוב היה יהושע רבינוביץ' וכדי להקל על החששות של חולון רמת גן, הוא אפילו הציע לחלק את תל-אביב לשלושה חלקים, יפו המרכז ועבר הירקון כדי שלא יהיה חלק דומיננטי.

רונן ישעיהו: היום מערכת היחסים היא מאד מורכבת, אני אומר את זה ואנשי עיריית תל-אביב לא שומעים את זה בפעם הראשונה ממני, יש חששות הדדיים ברמה גבוהה, ומדברים שנאמרים מאחורי הקלעים זה עוד יותר גרוע.

רונן ישעיהו: לכן, אם אתה מעלה את רעיון עיריית הגג, אני אשלח לך פרחים כל יום.

מיכאל קליינר: בעירית גג המצב המהותי הוא שתושבי תל-אביב מממנים בעצם את המרכז המטרופוליני.

רונן ישעיהו: לאו דווקא, עיריית תל-אביב נהנית הנאה מרובה מזה שבתחומה נמצא המרכז המטרופוליני.

רונן ישעיהו: תראה כמה ארנונה למסחר משלמים לעירית תל-אביב וכמה לעיריית גבעתיים.

רונן ישעיהו: לעיריית גבעתיים כלום, הם רק ישנים שם.

רונן ישעיהו: זה לא חד ערכי.

מיכאל קליינר: דווקא בעניין הזה, בניגוד לעניין של נפחי תנועה, הרמתי ידיים, את הנושא הזה בדקתי כשהייתי חבר מועצת עיריית תל-אביב, כמעט לפני 30 שנה.

מיכאל קליינר: מבחינת הוצאות, אין בכלל השוואה, מאד כדאי לשלם מיסים בעיר שינה, וליהנות מתל-אביב.

אברהם פורז: לי יש שאלה אחרת אליך, ראיתי במקומות שונים בעולם, שהחניה היא לא באמצעות כרטיסים אלא הולכת בצורה מאד פשוטה עם לוטמטים כאלה שעומדים כך כמה מטרים שמים בהם כסף, מוציאים פתק ושמים על האוטו.

רונן ישעיהו: יש גם כאן, בירושלים, אבל השיטה שד"ר טיומקין מציע, יותר טובה.

אברהם פורז: שם יש מחיר דיפרנציאלי לזמן החניה, אם אתה ליד אוקספורד סטריט, או שאתה באיזה פרבר.

אברהם פורז: למה אצלנו המחיר אחיד?

רונן ישעיהו: מפני שכך הם רוצים, אין לזה סיבה.

אברהם פורז: יש משהו סטטוטורי שמחייב?

רונן ישעיהו: היה תיקון לפקודת התעבורה, לפני כשנה שמתיר ומאפשר התקנה או שימוש בכרטיסי חניה ארציים.

רונן ישעיהו: שם הטכנולוגיה של אותו כרטיס מאפשרת מחיר דיפרנציאלי שהחניה במרכז עפולה לא תהיה כמו החניה במרכז רמת גן.

רונן ישעיהו: על ידי זה שאתה מקיש את הקוד של האזור- - -

אברהם פורז: זה נכון שיש יתרון באחידות, אבל למה עיריית תל-אביב לא תוציא כרטיס חניה שמיועד לאזורים פריפריאליים יותר, לא ממש במרכז, נניח כרטיס שיהיה מראש לשלוש שעות ויהיה במחיר זול יותר מאשר חניה ליד דיזינגוף.

משה טיומקין: התשובה לזה היא שהיום המחיר המקסימלי הוא 4.80 ₪ לשעה.

אברהם פורז: אז תוריד את זה לפחות.

משה טיומקין: אפשר לעשות דיפרנציאציה רק כלפי מטה ולא כלפי מעלה.

משה טיומקין: אז במרכז העיר- - -

אברהם פורז: למה אי אפשר לעלות מעל 4.80?

אברהם פורז: איפה המגבלה?

משה טיומקין: יש מגבלה שעל פי חוק משרד הפנים או התקנות, נאמר לי על ידי היועץ המשפטי- - -

רונן ישעיהו: חוקי העזר העירוני העמדת רכב וחניתו, מחייבים אישור שרי הפנים והתחבורה לתעריפי החניה, אבל האישור הזה ניתן באופן אוטומטי ואין בעיה אתו.

מיכאל קליינר: אם אין לך את הכרטיס החכם, ואם באמת מישהו הולך ל- 10 דקות, 4.80 זה מחיר סביר.

משה טיומקין: אם תהיה חניה וישלמו מחיר אמיתי, זה פותר במידה מסוימת את הבעיה הזו.

משה טיומקין: אם חניתי 20 דקות שילמתי עבור 20 דקות ולא עבור שעה.

אברהם פורז: בין חניה בפס לבן בחינם לגמרי לבין מחיר מלא של 5 ₪ לשעה צריך להיות משהו באמצע, בעיקר באזורים של ביקוש גדול, במקומות שאתה מתרחק לפריפריה וזה עדיין באזורי ביקוש ואתה רוצה לגבות, אין הצדקה לגבות 5 ₪ לשעה, שם אתם צריכים להוציא כרטיס שיהיה ליותר שעות ובפחות כסף.

מיכאל קליינר: אני חוזר ואומר מהי הבעיה האמיתית.

מיכאל קליינר: יש בעיה אחת שאני רוצה להתמקד בה יש פה המצוקה הגדולה שיצר השוני במדיניות.

מיכאל קליינר: זה אותו אדם שיש לו את העסק הקטן וכמו שאמרת הוא בכל זאת משלם ארנונה לעיריית תל-אביב יותר גבוהה מאחרים, והוא לא ילך ל"חנה וסע".

מיכאל קליינר: עד היום זה יצא לו פעם לבן פעם חול לבן, פעם חנה יותר רחוק, 20 ימים בחודש.

מיכאל קליינר: אבל אם היום הוא יצטרך לשלם נניח 10 שעות ולפעמים זה יותר, כפול 5 ₪, זה 50 ₪, וזה כפול למעלה מ- 20 יום בחודש, העונש של ה- 1000 שקל.

אברהם פורז: ונניח שהוא עובד בחנות, הוא יסגור את החנות וילך למכונית להחליף את הכרטיס?

אברהם פורז: לכן צריכים להיות כרטיסים במקומות כאלה לתקופות יותר ארוכות ויותר זולים.

אברהם פורז: בין 0 ל- 5 ₪ צריך להיות משהו באמצע.

מיכאל קליינר: ויש אזורים שבהם אין באמת חניון קרוב, למשל אזור אמצע רוטשילד, אין שם חניונים בטווח של קילומטרים, כלומר גם אין לו אפשרות.

אברהם פורז: אם אתה לוקח את רחוב פנקס שדרות נורדאו וכל האזור הזה צפונה, אין אף חניון בתשלום ובצדק כי אין שם מצוקה.

אברהם פורז: אז נניח שיש לך משהו שם, אז אתה צריך להחליף כרטיס חניה כל שעה או כל שלוש שעות ותמיד אתה מפספס.

שלמה פלדמן: יש פה שני דברים, אחד, אזורי הפריפריה הופכים ל"חנה וסע" למעשה.

שלמה פלדמן: מי שצריך שדרות נורדאו ודרומה אז הוא חונה צפונה ואז כל האזור ההוא נסתם באופן אוטומטי.

שלמה פלדמן: דבר שני, יש עדיין בעיה איך לשלט ולפרסם.

שלמה פלדמן: כמו שאתם רואים, השילוט הזה הוא קצת לא ברור, להתחיל לשלט אזורים, יש לנו בעיה.

אברהם פורז: נניח לרגע שתחליטו שבאזורים הפריפריאליים האלה, במקום לעבור מלבן ישר לכחול לבן מלא, אתם עוברים לכחול לבן במחיר מופחת.

אברהם פורז: מי שישים לך כרטיס כחול לבן מלא, כמו שאני יכול בתור תושב תל-אביב, אני שם כרטיס רגיל.

אברהם פורז: אבל במקומות האלה, לעשות כרטיסים במחיר מופחת ולכתוב שהחניה במחיר מופחת.

אברהם פורז: אם יש לך כרטיס במחיר מופחת נהנית, אם לא, תשלם מחיר מלא.

אברהם פורז: לדעתי, כרטיס החניה במקומות האלה צריך להיות מראש לחמש או ארבע שעות במחיר מוזל.

משה טיומקין: לפי חוק העזר זה מקסימום לשלוש שעות.

אברהם פורז: חוק העזר, עם כל הכבוד זה לא עשרת הדברות.

אברהם פורז: חוק עזר ניתן לשינוי.

אברהם פורז: הקו הוא נכון אבל לדעתי הלכתם בקיצוניות מוגזמת לכיוון ההפוך.

משה טיומקין: אסור לשכוח שהויכוח הוא על 8,000 מקומות חניה, צריך למקד את זה וזה חלק מהמצאי.

משה טיומקין: זה פשוט לא נכון עניינית.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך דבר נוסף, אם תרצה תיכנס לזה, אני בטוח שאתם במצב של אי גביית קנסות בסכומים של עשרות מיליונים.

אברהם פורז: אני חושב שמצב זה שבו אתה מצד אחד רושם רפורטים בלי סוף, מצד שני אתה לא יכול לאכוף את זה, זה גם חינוך רע לאזרחים.

אברהם פורז: אתה יוצר מצב שאתה מכריח את מישהו לעבור עבירה, אחר כך הוא כועס על כל המערכת, אומר שעושים לו את החיים בלתי אפשריים, הוא לא משלם את הרפורט, לך אין כלים להתמודד עם זה, לכן צריך גם לאכוף, מי שכבר קיבל דו"ח צריך לגרום לזה שזה ישולם, אבל לעשות את החיים נסבלים.

יוסי ברג: יש לנו עוד שלושה נושאים, הכי חשוב לדעתי, הוא פחות קשור לכאן.

יוסי ברג: עבר מר טיומקין על מגוון נושאים, על הביקוש, על היעדר היצע, על התחבורה הציבורית וההסעה ההמונית, ואמר שאי אפשר לשנות מציאות קיימת, ושהתמונה הרבה היותר רחבה.

יוסי ברג: אני מסכים אבל לא מסכים.

יוסי ברג: מה שהעירייה מנסה לעשות זה למתוח את הבגד המכווץ במקום לארוג עוד אריג וזה למרות שהילד הולך וגדל.

יוסי ברג: ראינו 2.2, 2.7.

אברהם פורז: הוא אומר לך הוא בונה חניונים, מה אתה רוצה ממנו?

יוסי ברג: הוא אומר שהוא בונה חניונים אבל זה טיפה בים, פה 1400, פה 1500, פה 500.

יוסי ברג: אנחנו רוצים לתת מקום להצעה למקום נוסף לבניית חניונים, ואנחנו מבקשים לפחות שישבו עליה.

יוסי ברג: הרעיון הוא כזה, יש לא מעט מגרשים פרטיים לבניה פרטית שעדיין לא נוצלו.

יוסי ברג: הם הולכים ונבנים עם השנים.

יוסי ברג: אפשר מבחינה חוקית, בדקנו את זה ויש לנו חוות דעת, להכריז שבכל בניין כזה- - -

אברהם פורז: יש חוק כזה.

יוסי ברג: אפשר לעשות בזה שימוש.

יוסי ברג: ממשיכים להיבנות בניינים וזו בכיה לדורות כי מגרשים כאלה שהיום אפשר עוד לקבוע שיעשה בהם שימוש, עוד 10, 20, 30 שנה הם כבר יהיו בנויים ואז אי אפשר יהיה לעשות זאת.

משה טיומקין: מדיניות מדינת ישראל, שבה לידי ביטוי באמצעות משרד תחבורה זה להפחית תקני חניה.

משה טיומקין: יש היום דיונים אינטנסיוויים במועצה הארצית ובוועדה המחוזית להוריד תקני חניה כדי למנוע כניסת רכב לתוך העיר.

אברהם פורז: זה לא יכול לעבוד.

אברהם פורז: קודם כל חייבת להיות תחבורה ציבורית אחרת לא תמכור אף משרד.

משה טיומקין: יש לנו ויכוח קשה מאד כי אני בדיוק בדעתך, השאלה היא מה קדם למה, הביצה או התרנגולת.

משה טיומקין: רוצים כבר היום להוריד תקני חניה לאורך צירים כמו שהם, או ריבויי תחבורה ציבורית או ששם יעבור קו האדום וכן הלאה.

משה טיומקין: בעתיד, לצמצם עוד יותר.

משה טיומקין: לא דברתי על איכות חיים או על אקולוגיה ועל מה שגורמים כלי הרכב, ולא דברתי על הירוקים ועל הצעקות של תושבי העיר , הסיפור הוא הרבה יותר רחב ממה שרואים.

משה טיומקין: יש כאלה שאומרים מה פתאום אתם עושים חניון מתחת לכיכר רבין, בשביל להכניס עוד 1400 מכוניות?

משה טיומקין: מה פתאום חניון מתחת לכיכר הבימה, בשביל להכניס עוד?

משה טיומקין: אנחנו רוצים שתוציאו את המכוניות האלה מהעיר.

משה טיומקין: ידוע ש- 300 איש מתים כל שנה מבעיה של זיהום אוויר.

אברהם פורז: לכל אחד ברור שבטרם יש תחבורה ציבורית זמינה, אם יזם ינסה למכור היום בניין שאין לו פתרון לחניה, הוא לא ימכור את המשרדים ולא ישכיר את המשרדים ואולי יוכל אחר כך לעשות אולם שמחות וגם זה לא.

אברהם פורז: קודם כל צריכה להיות תחבורה זמינה ואז אתה יכול להגיד את זה, ברגע תהיה תחבורה ציבורית זמינה, נניח בקו רכבת תחתית, מי שירצה להיתקע בפקק במכונית, בבקשה שיעמוד בפקק, זו בעיה שלו.

משה טיומקין: חניה זה דבר שלא עומד בפני עצמו או בזכות עצמו או למען עצמו.

משה טיומקין: חניה הוא קצה נסיעה.

משה טיומקין: לכן מה שקדם לחניה זה להגיע אליה.

משה טיומקין: המצב בעבר היה שעל הכבישים היו רכבים מספיק והניצול שלהם היה ככה ככה והייתה בעיה למצוא בקצה הדרך חניה.

משה טיומקין: היום המצב התהפך, כמות החניה הזמינה, עם כל המצוקה, היא יותר גדולה ממה שרשת הרחובות יכולה לספק קיבולת להגיע אליה.

אברהם פורז: אני לחלוטין לא מסכים אתך.

אברהם פורז: אני אגיד לך למה?

אברהם פורז: אם לא הייתה חניה פרועה ברחובות ולא היו חוסמים את הצירים והיית אכיפה של פתיחת צירי תנועה, לא הייתה בעיה.

אברהם פורז: במקום להוציא את כלי הרכב שחוסמים את התנועה, אתה רוצה למנוע חניה.

אברהם פורז: אני אומר לזכותה של עיריית תל-אביב, מה שהם עושים ברחוב אבן גבירול תל-אביב,כל רשות מקומית יכולה ללמוד מזה.

אברהם פורז: אם אתה רוצה שציר יהיה פתוח אז שיהיה פתוח.

אברהם פורז: קל כמה צירים, תאסור בהם את עצירה, תגרור מכוניות ותאפשר למכוניות לזרום.

מיכאל קליינר: אני רוצה לומר משהו בסוגריים, היום קרה דבר במקרה לגמרי, משפצים את רחוב יהודה לוי, וכשמשפצים לא מספיקים לצבוע את המדרכות, אז בצד שמאל של יהודה הלוי אין תמרור ויש מדרכה רגילה בלי שום סימון ואז באופן ספונטני אין שום מניעה חוקית לחנות שם מצד שמאל מלינקולן והלאה וכך הקלו את המצוקה בכל האזור, רק בטח עוד מעט תבואו ותצבעו את זה.

אברהם פורז: אני רוצה להגיד לך מר רונן, היום אם תבנה במרכז תל-אביב בניין בלי חניה ותרצה למכור את המשרדים או להשכיר אותם הבניין יהיה ריק.

אברהם פורז: לא תמכור שום דבר.

מיכאל קליינר: זו התנהגות עדר, כי הרי גם בצד ימין אין סימון אבל בצד ימין אף אחד לא עומד.

יוסי ברג: הנקודה הועלתה אבל לא הובהרה.

יוסי ברג: אם עירייה בעצמה אומרת שהיא בונה כי צריך, אז לפחות לא תבנה בכיכר רבין או במקומות האלה כי אם היא תגרום לכך שהמגרשים הפרטיים ייבנו, אז במגרשים הציבוריים היא תוכל לבנות בעתיד.

יוסי ברג: אם היא עכשיו בונה במגרשים ציבוריים, הפרטיים, בעוד 20 שנה כבר לא יהיו זמינים.

אברהם פורז: בניה למה?

יוסי ברג: בניה של חניונים.

יוסי ברג: אני אומר שצריך לגרום לכך שגם בבניינים הפרטיים- - -

אברהם פורז: את זה הבנו אבל מה רע בזה שבונים בכיכר רבין חניה.

יוסי ברג: אין בזה שום דבר רע אבל לא במקום.

בתיה מילר: אני רוצה להתייחס לבעיה של תושבי תל-אביב.

בתיה מילר: השתמע פה כאילו הפס הלבן איפשר חניית חינם לכל מי שנכנס לתל-אביב.

בתיה מילר: אני חושבת שעובדתית זה לא נכון.

בתיה מילר: הפס הלבן נתן חניה חינם לתושב תל-אביב.

מיכאל קליינר: עד 17:00 לכולם.

משה טיומקין: עד 17:00 לכולם ומ- 17:00 רק לתושבים.

בתיה מילר: בחלק מהמקומות כתוב בתמרורים שהחניה הזו מותרת לבעלי תו אזורי מסוים בלבד.

בתיה מילר: מ- 17:00 זה למי שגר באזור.

בתיה מילר: אני גרה בצפון תל-אביב, אם אני רוצה להיכנס למרכז תל-אביב ויש פס לבן, בהרבה מקומות היו תמרורים שזה נועד לבעלי תווי חניה אזוריים.

משה טיומקין: את טועה.

משה טיומקין: יש כמה מקומות בודדים.

בתיה מילר: הפס הלבן הזה הופך היום להיות כחול לבן זאת אומרת שלפחות בחלק מהמקומות יש הרעה משמעותית לתושבי תל-אביב, שעד עכשיו יכלו לחנות בחינם וממחר עם תשלום.

מיכאל קליינר: תושב תל-אביב לא באזור שלו, יכל לחנות בחינם בפס לבן, עכשיו הוא צריך לשלם.

בתיה מילר: זה מה שאני אומרת.

אברהם פורז: אדם שגר בצפון תל-אביב ייכנס למרכז תל-אביב ואם הוא יחנה בכחול לבן הוא צריך לשלם 50%.

בתיה מילר: זה היה קודם לבן והיום זה כחול לבן.

בתיה מילר: עשינו סקר לפני כמה חודשים בקשר לשביעות רצון של תושבים שמשלמים ארנונות מאד גבוהות.

בתיה מילר: תל-אביב היא בין הערים הכי יקרות בארנונה.

אברהם פורז: זה לא נכון.

בתיה מילר: היא מקום רביעי.

בתיה מילר: בסקר שביעות רצון, התוצאה הייתה ששביעות הרצון של תושבי תל-אביב היא מאד נמוכה, הם משלמים ארנונה מאד גבוהה וכשליש מהם הצביעו על בעיות חניה קשות גם היום.

בתיה מילר: אני אומרת שמשמעות הדבר הזה לא יגרום לכך שיהיו יותר מקומות חניה, אלא שפשוט תושבי תל-אביב שהייתה להם איזשהי פריבילגיה לגבי אותם מקומות, יצטרכו לשלם, זו המשמעות.

בתיה מילר: דבר נוסף, אותו אזרח שכבר רוצה לשמור על החוק ומחפש את כרטיסי החניה האלה, צריך לכתת את רגליו בין עשרות מקומות עד שהוא מוצא.

בתיה מילר: עשינו סקר, בדקנו ב- 14 מקומות ברחובות ראשיים, הן בפיצוציות, הן בקיוסקים.

בתיה מילר: מבין 66 מקומות פוטנציאליים, קיוסקים, פיצוציות דוכני עיתונים, שאדם סבור ששם הוא יכול למצוא את זה, בכל מקום חמישי הוא מצא את זה, את אומרת עד שהוא מוצא את זה, הוא מקבל בינתיים איזה דו"ח במקום שהוא חונה.

בתיה מילר: אם אתם רוצים שאנשים יחנו כחוק אז לפחות תדאגו שנושא התווים יהיה זמין.

לאה ורון: מה הסיבה שמצאתם בסקר הזה?

חני מונין: אחד מבעל הקיוסקים אמר שיש קבלן שהעירייה כנראה נותנת לו את האפשרות לחלק את הכרטיסים, המפיץ, והוא מחייב את המוכרים לקנות ממנו בכמות מאד גדולה שכנראה לא משתלמת להם.

חני מונין: יכול להיות שזו הבעיה, אבל לנו הצרכנים זה לא משנה בדיוק מה הבעיה- - -

אברהם פורז: צריך לבדוק למה, כי אם הוא מוכר עיתונים וגרעינים למה שלא ימכור כרטיסים.

משה טיומקין: התשובה היא שעשינו הסכם עם הנהלת מפעל הפיס שכל דוכן פיס ימכור את הכרטיסים האלה, זה מצב עכשווי, יכול להיות שעד שעשו את הסקר זה עוד לא היה.

חני מונין: עכשיו עשינו את הסקר, דוכני מפעל הפיס לא פתוחים כל היום.

משה טיומקין: כל רשת בתי הדואר מוכרים את זה, וברגע שנצא במבצע של "איזי פארק" אני אציע לכל תושבי תל-אביב לקנות את זה, אנו ניתן גם הנחות נוספות בניגוד למדיניות משרד התחבורה שרוצה שנפחית בהנחות לתושבי תל-אביב, נפתור להם את הבעיה שיהיה להם גם כדאי לקנות ולא יצטרכו לרוץ אחרי פתקאות ויהיה להם את זה לכל השנה, בטווח של חודש אנחנו נצא עם העניים הזה.

מוטי שפירא: מוטי שפירא מנכ"ל לשכת העצמאיים, אני לא יודע מה היה השיקול של ההחלטה החד פעמית הזו, למרות שאמרת אותה, להכניס לעיר יותר כאלה שבאים למשך זמן קצר במקום אלה שבאים לחנות למשך יום.

מוטי שפירא: קודם כל השאלה היא מה ההשפעה של זה על התחבורה בתל-אביב, לפי דעתי זה יגביר באופן משמעותי את מספר הכניסות.

שלמה פלדמן: זה לא בשעות השיא.

מוטי שפירא: אני לא יודע מהם שעות השיא המוגדרות, אבל שעות השיא זה רוב הזמן בתל-אביב.

מוטי שפירא: השאלה המרכזית שגם הוצגה פה, היא שהנושא הזה פוגע בכל אותם אנשים שנותנים שירות לצרכנים.

מוטי שפירא: אותם עצמאיים שמשלמים ארנונה, ואנחנו מדברים פה על דלתא של 3,500 קומות חניה על הפסים הלבנים שהפכו פתאום להיות כחול לבן.

מוטי שפירא: 10,000 זה הפוטנציאל, אבל עשו פה אלמיניציה ויצא שיש כ- 3,500 מקומות כאלה זמינים, אני לא יודע מה יצא בסוף גם עם עובדי עירייה שייכנסו למקומות האלה, קראנו טוב את החומר הזה, שאמנם זה נשמע רכילותי, אבל בסוף זה יהיה.

מוטי שפירא: בשורה התחתונה, עצמאיים, שנותנים את השירות לתושבי העיר, לא מסוגלים, כפי שאמרת, לעבור את השינוי המיידי הזה אם אין תכניות.

מוטי שפירא: מכיוון שכל התכניות שנאמרו כאן, קראתי עליהם, על ה"איזי פארק" למשל, והכל נשמע בסדר גמור, אבל אנחנו מכירים את קצב ההתקדמות והקידום.

מוטי שפירא: יש תכניות , תשתיות עירוניות ממלכתיות במדינת ישראל, זה מהיום לעוד הרבה שנים.

מוטי שפירא: לפי דעתי, הדבר הזה פשוט לא נכון, זה מעשה חד צדדי שלא נותן מענה מסודר לא לאלו ולא לאלו, ואי אפשר לעשות את זה בלי ללוות את זה בכמה צעדים מקימים.

מוטי שפירא: או כפי שאמרת, חבר הכנסת פורז, אולי להקל בחניה באזורים מסוימים, לאלו שכרגע הפוטנציאל הזה נלקח מהם.

מוטי שפירא: אנחנו יודעים שגם החניונים זה לא עסק כל כך פשוט יש שם השתוללות לא קטנה, הם גובים הרבה כסף.

אברהם פורז: אין מנוס.

אברהם פורז: הטלת פיקוח על מחירי חניה, אפשר שתגיע לחניון, הוא יהיה מלא לגמרי, תהיה מוכן לשלם כל סכום בשביל מקום חניה.

אברהם פורז: הדרך היחידה שיהיה לך מקום זה העלאת המחיר, כך שזה נהיה יותר ויותר מרתיע.

אברהם פורז: לכן בצדק, ככל שאתה מתקרב למרכז העיר ולמקומות עם יותר ביקוש, המחירים עולים, אין מה לעשות.

מוטי שפירא: בשורה תחתונה, מה שיצא מהמהלך הזה, ואין לי משהו נגד עיריית תל-אביב, הוא שיהיה מצב כזה שעל תכניות ארוכות הטווח ימשיכו לפעול ואנחנו נשב עוד הרבה שנים לדון בהם, אנחנו יודעים איך הדברים מתקדמים.

מוטי שפירא: בטווח הקצר פשוט אנשים נפגעים ללא מענה, הדלתא יחסית קטנה של מקומות חניה לאנשים שנותנים שירות לצרכנים רבים מצד אחד, ולאנשים שמשלמים ארנונה.

מוטי שפירא: מילא אם היו אלה חאפרים, זה אנשים שמשלמים ארנונה, והם משלמים דרך אגב פעמיים, כי חלק מהם גרים בנתניה, משלמים גם בנתניה ארנונה, באים לתל-אביב משלמים שוב ארנונה ולא מקבלים שום שירות.

מוטי שפירא: אז או שיחליטו שמי שמשלם ארנונה , והוא בעל עסק שנותן שירות לתושבי העיר, או למי שבא מבחוץ, דינו כדין תושב העיר, החלטה קשה, אני יודע, הכל פה תיאורטי.

משה טיומקין: מר שפירא, אני דואג לקליינטים של הסוחר, שתהיה להם אפשרות לחנות לקנות סחורה וללכת הביתה.

משה טיומקין: לא לסוחר, שימצא לעצמו פתרון חניה או נסיעה בתחבורה ציבורית.

רונן ישעיהו: למה הוא לא יכול לבוא באוטובוס מנתניה?

רונן ישעיהו: מוטי שפירא: זה שאני יושב היום בלשכת העצמאיים זה לא אומר שפתאום אני נגד הכוחות, אני גם בעד צנחנים, והם יכולים לבוא וגם להם יש אותם שירותים כמו שיש לבעלי עסקים, גם להם יש "איזי גו" יש להם את הרכבת המרחפת ואת כל הדברים, יש להם את אותם פתרונות.

רונן ישעיהו: אנחנו לא מדברים שיש כאלה שיש להם פתרון וכאלו שאין להם פתרון, יש לשתי האוכלוסיות את הפתרון, גם לאלו שבאים מבחוץ לקבל שירות, וגם לאלו שנותנים את השירות.

רונן ישעיהו: הפתרון הזה נמצא לכולם, כל הנקודה היא החניה הזמינה, וצודק ד"ר טיומקין שהגדיר את זה מהתחלה, הייתה החלטה שאפשר להתווכח עליה, האם היא נכונה להחליט שהפסים לבנים, הדלתא שמתפנית מהפסים הלבנים הולכת לטובת הלקוחות שבאים לטווח קצר, או אנשים שבאים לקבל את הסחורה.

רונן ישעיהו: אני חושב שללא ליווי של העניין הזה באיזשהי דרך, צעד במהירות כזו, למרות שנאמר שהוא נעשה בהדרגתיות, הוא צעד שגם מבחינה ציבורית מעלה בצדק זעם של הרבה אנשים וזה לא משנה אם זה מהנדס או משרד אדריכלים, סוחר קטן או איש תעשיות.

רונן ישעיהו: לאנשים בבת אחת המציאות משתנה ובלי שיהיה שום פתרון לצד זה כי פתרונות שהוצעו נכונים לשני הצדדים גם ללקוח וגם למוכר.

רונן ישעיהו: אי לכך, לפי דעתי, אני חושב שיו"ר הוועדה צודק בקו החשיבה הזה, חייבים ללוות צעד כזה, זו דלתא יחסית קטנה, מסך כל מקומות חניה בתל-אביב, מצד שני זה פותח להרבה צרכנים.

רונן ישעיהו: לפי דעתי אסור להחליט החלטה חד צדדית שלא משנה איפה שמוכרים.

רונן ישעיהו: צריך לקבל החלטה שזה הולך ביחד.

אברהם פורז: תודה.

אברהם פורז: מהמשטרה רוצים להוסיף?

ירון שרון: לא, אנחנו פסיביים לחלוטין.

ירון שרון: בקטע הזה, אין השלכות על עבודת המשטרה בכל הנושא הזה, ואם בשורה תחתונה יגיעו לדילול של כלי רכב על הכביש אז- - -

אברהם פורז: אתם בכלל לא אוכפים את דיני החניה.

ירון שרון: בכלל זה לא נכון להגיד, כמדיניות אנחנו מתעסקים רק עם מה שמסכן את הנוסעים, משהו מאד חמור.

אברהם פורז: אני רוצה לסכם את הדיון בדברים הבאים, אנחנו בגדול לא מתנגדים למדיניות שאומרת שבמקומות שיש בהם מחסור במקומות חניה צריך לשלם על חניה כדי לווסת בין ההיצע ובין הביקוש, על זה אין ויכוח.

אברהם פורז: אבל דעתי היא שנעשה פה צעד חריף מידי במכה אחת של מעבר מ- 0 לחניה ל- 5 שקלים לשעה, אני חושב שהצעד הזה חריף מידי.

אברהם פורז: התוצאה תהיה או שאנשים יחנו ויתחילו להצטבר לכם דוחות ואני לא רוצה לשאול עכשיו איך אוכפים את זה כי יודע שזו בעיה, או שבמקום כלשהו תיווצר גם מגמה לברוח מתל-אביב.

אברהם פורז: אני חושב שתל-אביב בקרב מול רמת גן בבורסת היהלומים הפסידה קרב גדול, אני אומר את זה בתור תל-אביבי.

אברהם פורז: לתל-אביב יש עניין שיהיו בה עסקים ושתישאר מרכז מטרופוליני.

אברהם פורז: היום בעידן החדש, דברים זזים להרצליה ולכל מיני מקומות בינעירוניים, או לראש העין.

משה טיומקין: בעוד 5, 10 שנים זה יהיה אחרת לגמרי.

אברהם פורז: אני לא יודע מה יהיה עוד 5 שנים, אני אומר לכם במצב של היום זה לא לטובת תל-אביב להבריח את בעלי העסקים ובעלי המקצועות החופשיים.

אברהם פורז: לכן הייתי מבקש בשם הוועדה, תביאו לדיון אצלכם, ליצור בשלב הביניים, לגבי המקומות היו בעבר פס לבן, והפכתם אותם היום לכחול לבן, ליצור כרטיס חניה מוזל לקומות האלה בלבד, שהחניה תהיה גם לטווח ארוך יותר .

אברהם פורז: מצד אחד עצם העובדה שאתה משלם נותנת איסנטים לא לבוא, נעשה דבר אלטרנטיבי, אבל גם לא יוצרת מצד שני את המעבר הקיצוני הזה, ודבר שני, אני מוכן לעזור לעיריית תל-אביב ככל שצריך, שתוכלו להעלות את מחיר החניה במקומות הביקוש מעבר ל- 5 ₪.

אברהם פורז: אני חושב שם בתוך חניון זה 15 ₪ לשעה, ובשפת המדרכה ביציאה מהחניון זה 5 ₪, גם זה פספוס.

אברהם פורז: אבל לזה אולי כרגע צריך חוק עזר או משהו אחר, לעשות מחיר מוזל זה בידכם.

אברהם פורז: בכלל הניסיון שראיתי, שמחירי החניה, גם הציבוריים גם במדחנים וגם בכל מיני אלמנטים פועלים לפי היצע וביקוש במקומות שהביקוש יותר נמוך, המחיר יותר זול.

אברהם פורז: בקשתי קודם כל מהעירייה ליצור פתרון לתקופת הביניים, לתת חניה באותם מקומות שהיו לבנים חניה לטווח ארוך יותר במחיר מופחת.

אברהם פורז: במקביל לפעול להעלאת המחיר באזורי הביקוש מעבר ל- 5 ₪ לשעה.

אברהם פורז: דבר שלישי, אני אשמח לקבל מכם מכתב מה הבעיות שאתם נתקלים בהם בגביית ובאכיפת הקנסות ומה לדעת

אברהם פורז: כם הכנסת צריכה לעשות כדי לאשר לכם לגבות את הקנסות.

אברהם פורז: בדיון שהיה פה בוועדת החוקה, מסתבר שיש בארץ עשרות אלפי אנשים נוהגים בכלל בלי רשיון נהיגה כי הם לא שילמו דוחות חניה או שהם נוהגים בלי רשיון נהיגה, זה גם מצב אבסורדי.

רונן ישעיהו: 70,000 איש.

אברהם פורז: 70,000 איש נוסעים ללא רשיון נהיגה במדינה, זה מצב אבסורדי.

אברהם פורז: אני מאד חושש מזה שכל אלה שחנו בלבן ימשיכו לחנות וכל יום ערימת הדוחות תלך ותתפח, גביה לא תהיה ויהיה הסדר חובות וזה אחד ששילם פי שתיים.

אברהם פורז: אני מסכם את הדיון: א.

אברהם פורז: אני מוכן לעזור לכם להעלות את המחיר במקומות המבוקשים.

אברהם פורז: ב.

אברהם פורז: אני מבקש מכם לאלתר ליצור פתרון ביניים במחיר חניה מוזל ג.

אברהם פורז: להעביר לוועדה פה בכנסת מה הייתם מציעים, מערכות שיאפשרו לכם לגבות את הקנסות, אני חושב שזה חרפה למדינה שבה מוטל קנס כחוק והאדם לא משלם.

אברהם פורז: תודה לכולכם הישיבה נעולה.