ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 282, 2001-05-09 09:00

אברהם פורז: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

אברהם פורז: הנושא שעל סדר היום, תקנון כשרות באולמות וגני אירועים, נקבע על פי הצעתו של ח"כ פריצקי.

אברהם פורז: כנהוג, אתן לו לפתוח את הדיון.

יוסף יצחק פריצקי: התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים בישראל, יחד עם הרבנות הראשית לישראל יצרו תקנון, בעצם מעין הסכם – אינני איך להגדירו מבחינה משפטית ששמו "כשרות אחידה באולמות וגני אירועים".

יוסף יצחק פריצקי: התקנון בעייתי וחמור משתי סיבות.

יוסף יצחק פריצקי: ראשית, בשל מה שהוא עושה, והשנייה בשל מה שכתוב בו.

יוסף יצחק פריצקי: אינני רוצה להיכנס לשאלת הכשרות במטבח.

יוסף יצחק פריצקי: קטונתי מלפסוק בנושאים אלה.

יוסף יצחק פריצקי: אינני רב, ולא זה העניין.

יוסף יצחק פריצקי: אך אני מבקש להפנות לסעיף "שבתות וחגים" בתקנון, בעמוד 11, אומר כך: "האולם ייסגר שעה קודם כניסת השבת עד חצי שעה לאחר צאת השבת או החג… אין לבצע אירועים בשבתות".

יוסף יצחק פריצקי: ראשית, מדוע אינני יכול לשכור אולם – בלי שהמטבח ייפתח – ולקיים בו אירוע בשבת?

מיכאל קליינר: אפשר לשכור אולם בשבת.

יוסף יצחק פריצקי: לא.

יוסף יצחק פריצקי: אז לא תהיה כשרות.

יוסף יצחק פריצקי: שנית, מדוע אפשר לשכור אולם – ולהשתמש במטבח – בבית מלון, אך לא באולם אירועים?

יוסף יצחק פריצקי: אולם בבית מלון עולה כמובן פי כמה וכמה מאולם כזה.

יוסף יצחק פריצקי: בירושלים ובתל אביב יש בתי מלון כשרים למהדרין שיכולים לקיים ארוחות צהרים ל150-100- איש בשבת.

יוסף יצחק פריצקי: במאמר מוזכר אני מבקש להזכיר, שיהודים שומרי תורה ומצוות נוסעים לחו"ל ואוכלים בשבת בבתי אוכל, ואפילו אוכלים טוב.

יוסף יצחק פריצקי: יש צורך בהסדרת תשלום, קביעה מי נמצא במטבח וכו'.

יוסף יצחק פריצקי: אין לי טענה.

מיכאל קליינר: אסור בכלל לקיים אירוע?

יוסף יצחק פריצקי: כן, זה כל העניין.

מיכאל קליינר: ומה עושים כשברית מילה מתקיימת בשבת?

יוסף יצחק פריצקי: העניין גם מנוגד לפסיקת בג"צ.

יוסף יצחק פריצקי: אילה רסקין ז"ל הייתה רקדנית בטן, והרבנות בירושלים רצתה לשלול כשרות מבית המלון כי היה שם מופע.

יוסף יצחק פריצקי: בג"צ קבע – וההלכה הזאת לא שונתה למיטב ידיעתי – שאין עניין בין כשרות למופע כזה.

יוסף יצחק פריצקי: מדוע צריך לשלול כשרות מאולם בשל כך?

יצחק וקנין: לא ירדתי לסוף דעתך.

יצחק וקנין: הדברים שאתה אומר כרגע אינם רלוונטיים.

אברהם פורז: ח"כ וקנין, מה אם ייקבע שהכשרות מותנית בתשלום שכר מינימום?

יצחק וקנין: אני יכול לפרט את הסיבות לכך, אך אאפשר לח"כ פריצקי לסיים את דבריו.

יוסף יצחק פריצקי: תודה.

יוסף יצחק פריצקי: אם כן, הלכה פסוקה של בג"צ קובעת שבענייני כשרות מתחשבים בכשרות בלבד.

יוסף יצחק פריצקי: יש כאן בעיה נוספת.

יוסף יצחק פריצקי: אולמות אירועים ניזונים בעיקר מנישואים.

יוסף יצחק פריצקי: זה עניינם.

יוסף יצחק פריצקי: מקיימים שם חופות.

יוסף יצחק פריצקי: אני בכוונה מדבר על נישואים.

יוסף יצחק פריצקי: אם נשללת כשרות מאולם – וכאן נכנסים למונופול הגדול של הרבנות, שהוא מונופול על פי חוק – לא יבוא הרב להשיא שם.

יוסף יצחק פריצקי: אינני חושב שצריך לחייב רב להשיא את בני הזוג במקום שהוא איננו מרגיש שהוא יכול להשיא בו, אך כל עוד חוק שיפוט בתי דין רבניים נישואים וגירושין חל, ולא מאפשר נישואים אזרחיים או נישואים לא-אורתודוכסיים – אנחנו עומדים שוב בפני אחד מהמשברים.

יוסף יצחק פריצקי: לדעתי אי אפשר לחייב רב או איש דת להשיא אנשים במקומות שהוא לא מאמין בהם.

יוסף יצחק פריצקי: אינני רוצה לכפות על רב אורתודוכסי להגיע למקום שלדעתו ולשיטתו הוא מקום של פריצות.

יוסף יצחק פריצקי: אך אם זה מונופול – ובמדינת ישראל נישואים וגירושין הם על פי הדין הדתי האורתודוכסי – נוצרת בעיה שנובעת מהעדר נישואים אזרחיים בישראל.

יוסף יצחק פריצקי: אילו כל רב או פקיד יכול היה להשיא בני זוג – לא הייתה בעיה.

יוסף יצחק פריצקי: אך כעת הרבנים מסרבים להשיא את בני הזוג באולם שאין בו כשרות.

יוסף יצחק פריצקי: אין לי טענה ולא יכולה להיות לי טענה כנגד גישה זו, הכל בסדר.

יוסף יצחק פריצקי: אך מדוע שוללים כשרות או מאיימים בשלילת כשרות אם ייפתח האולם בשבת – גם אם המטבח לא ייפתח אלא רק האולם, למשל לצורך כינוס של אנשי שינוי?

יוסף יצחק פריצקי: התייעצתי עם כמה חכמי הלכה, רבנים.

יוסף יצחק פריצקי: אני מפנה לסעיף "בצל ושום" בעמ' 7: "אין להשתמש בבצל ושום קלופים מיום אתמול, אלא אם כן הוסיפו תבלינים או שמן בכמות משמעותית".

יוסף יצחק פריצקי: אספר לחברי הוועדה מדוע הסעיף הזה קיים – זה לא מסיבות של כשרות אלא בשל אמונות.

יוסף יצחק פריצקי: יש אמונה שאם בצל ושום קלופים מיום אתמול ייכנסו בהם, חלילה וחס, רוחות רעים.

יוסף יצחק פריצקי: אין בכך שום היגיון, באמת.

מיכאל קליינר: "רוחות רעים" או "ריחות רעים"?

יוסף יצחק פריצקי: ריח רע יש ממילא, רוח רע ייכנס אם משאירים את השום קלוף.

אברהם פורז: הייתי מחייב זאת בכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: אני מפנה גם לסעיף היינות בעמ' 7: "אין להגיש יינות פתוחים מיום אתמול".

יוסף יצחק פריצקי: עניין היין הוא אחר.

יוסף יצחק פריצקי: זה לא משום שיין שאינו נעול איננו כשר, אלא לשיטתם של המחמירים, אם נגע בו גוי או יהודי שאינו שומר תורה ומצוות כמוני – הוא הופך להיות יין נסך.

יוסף יצחק פריצקי: אני מפנה לסעיף 2 בסעיף יינות: "פתיחת הבקבוקים ומזיגת המשקאות תיעשה על ידי יהודי שומרת תורה ומצוות".

יוסף יצחק פריצקי: מדוע?

יוסף יצחק פריצקי: כי יהודי כמוני, שמחלל שבת ואוכל טרפות, חשוד, ולא ייגע ביין.

יוסף יצחק פריצקי: אני חוזר ואומר: יש אנשים שעל פי אמונתם אינם רוצים לגעת ביין שנגע בו אדם כמוני.

יוסף יצחק פריצקי: זה בסדר.

יוסף יצחק פריצקי: אולי יהיו גם אנשים שירצו לשתות יין שנעשה על ידי אדם שיש לו נוצה באוזן.

יוסף יצחק פריצקי: זה חופש הדת.

לאה ורון: ח"כ פריצקי, לא הבנתי מדוע אסור שהיין יהיה פתוח מיום אתמול?

יוסף יצחק פריצקי: אסביר: שמא נשך נחש את היין.

לאה ורון: איך הוא יכול היה לנשוך?

יוסף יצחק פריצקי: הוא הגיע, נשך, לקח.

יצחק וקנין: אנחנו נוציא "שולחן ערוך" על פי יוסף פריצקי.

מיכאל קליינר: זה יהיה עותק נדיר.

יוסף יצחק פריצקי: "שולחן ערוך" על פי הרי"פ – רבנו יוסף פריצקי.

יוסף יצחק פריצקי: אני מספר את הדברים כאנקדוטה אך הבעיה היא אמתית.

אברהם פורז: לא ידעתי על עניין השום.

אברהם פורז: אני משאיר אותו קלוף.

מיכאל קליינר: בזכות השום ח"כ פורז יחזור בתשובה.

יוסף יצחק פריצקי: אגב, כשהשום איננו קלוף – הוא משמש נגד עין הרע.

יוסף יצחק פריצקי: זה בדיוק העניין.

יוסף יצחק פריצקי: כשאיננו קלוף – הוא משמש נגד עין הרע, וכשקולפים אותו – השדים נכנסים.

אברהם פורז: השדים פוחדים מהריח.

אברהם פורז: אבל כשהוא קלוף הריח חזק עוד יותר.

יוסף יצחק פריצקי: אך כשהוא קלוף, ההגנה בורחת.

מיכאל קליינר: כשהשום לא קלוף – השדים בורחים.

מיכאל קליינר: כשקולפים אותו – אנחנו בורחים.

יוסף יצחק פריצקי: זה הסכם מגביל, שנועד ליצור מצב בניגוד לפסיקת בית המשפט העליון, המפלה בין בעלי אולמות לבתי מלון – שם יש כשרות.

יוסף יצחק פריצקי: לדעתי בהסכם כזה צריך להתערב.

יוסף יצחק פריצקי: נמצאת כאן נציגה של הממונה על ההגבלים העסקיים – לדעתי הממונה צריך להתערב בעניין זה, אינני יודע אם ההסכם הובא לאישור הממונה – אני מניח שלא נעשה כן.

יוסף יצחק פריצקי: ההסכם עונה על כל הכללי, לדעתי, של הסכם מגביל משום שהוא נועד למנוע תחרות וליצור הסדר.

יוסף יצחק פריצקי: לדעתי זה איננו הסכם ראוי.

אברהם פורז: אני מודה לח"כ פריצקי.

אברהם פורז: אני מבקש לשמוע תגובות.

יצחק וקנין: ח"כ פריצקי היה דרמטי, אך תאר את הדברים בצורה חד צדדית.

יצחק וקנין: הוא מנסה להראות שהוא יודע ומבין, אך אני מבקש להבהיר: אולמות שונים לגמרי מבתי מלון.

יצחק וקנין: בית מלון עובד כל השבוע ויש שם משגיח צמוד.

יצחק וקנין: גם בשבת.

יוסף יצחק פריצקי: המשגיח עובד בשבת?

יצחק וקנין: הוא נמצא בבית המלון, זו לא עבודה.

יוסף יצחק פריצקי: זה בסדר.

יוסף יצחק פריצקי: משגיח צריך לעבוד בשבת, אני מסכים.

מיכאל קליינר: זו מלאכת מצווה.

יצחק וקנין: בן גוריון אמר פעם:

יצחק וקנין: חייל חילוני שאיננו שומר מצוות יכול לאכול אוכל כשר, וחייל דתי לא יכול לאכול אוכל לא כשר.

יצחק וקנין: זאת הנקודה.

יצחק וקנין: מכאן התחיל הצבא לשמור כשרות עבור כולם.

יוסף יצחק פריצקי: אין על כך ויכוח.

יצחק וקנין: הבעיה היא, שאם לא יהיה משגיח בבית המלון בשבת, עלולות להיווצר פרצות.

יצחק וקנין: יש הרבה איסורים שצריך לבדוק.

יצחק וקנין: אם אדם דתי שמתארח בבית מלון לא יוכל לאכול את האוכל – יש בעיה.

יצחק וקנין: האולמות לא עובדים בכל יום.

יצחק וקנין: וגם אם רוצים להעסיק משגיח בשבת – איפה ילינו אותו?

יצחק וקנין: היכן יישן, אם המקום מרוחק מביתו?

יצחק וקנין: בבית מלון אין בעיה כזאת, הוא יכול לישון בבית המלון והמלון מאפשר לו זאת.

יצחק וקנין: הוא נמצא שם כל השבת ובודק את הדברים.

יצחק וקנין: אפשר להפעיל אולם שמחות בשבת על פי שיטתו של ח"כ פריצקי, כי לא יהיה מזון.

יצחק וקנין: אך מי ערב לכך שלא יהיה מזון?

יצחק וקנין: מי יבדוק זאת?

יוסף יצחק פריצקי: אפשר לסגור את המטבח על מנעול ובריח.

יצחק וקנין: ומי אמר שלא יוציאו דברים מהמטבח?

יצחק וקנין: ח"כ פריצקי אומר דברים כאילו שהם ודאיים.

יצחק וקנין: גם כעת, עם כל ההשגחה, אני לא רוצה לספר כמה פרצות יש בענייני הכשרות.

יצחק וקנין: ביין המיובא וביקבים יש דברים איומים – שומו שמים.

יצחק וקנין: הדבר הוא לא רק בניגוד לחוק הכשרות אלא גם הונאה גדולה מאוד, של דברים שאנחנו מחויבים להם באמנות עם מדינות אירופה.

יצחק וקנין: ייבאו יין מצ'ילה, הדביקו עליו תוויות כאילו הגיע מאירופה, והחזירו אותו לאירופה כאילו הוא יין ישראלי.

יצחק וקנין: זו שחיתות.

יצחק וקנין: וכל זה קרה כי רימו גם את המשגיחים ועשו דברים שהם בניגוד לחוק.

יצחק וקנין: ח"כ פריצקי מציע להפעיל את האולמות בשבת, ומבטיח שלא יקרה כלום.

יצחק וקנין: הרי אי אפשר להביא 200 איש לכינוס ולא לתת להם משהו לשתות.

יצחק וקנין: זה לא נגמר בשתייה.

יצחק וקנין: הפרצה תהפוך להיות רחבה כל כך, עד שלא תהיה שליטה על הדבר.

אברהם פורז: ואם יגישו שתייה קרה בבקבוקים, קוקה-קולה למשל, מה הבעיה?

יצחק וקנין: זאת לא הבעיה.

חיים טל: יש אולמות שעובדים בשבת.

אברהם פורז: אך נוטלים מהם את הכשרות.

יצחק וקנין: אני אגיע לכך.

יצחק וקנין: השתתפתי בשמחות באולמות שיש להם הכשר בשבת.

יצחק וקנין: הבעיה היא שבעל האולם רוצה ליהנות מכל העולמות.

אברהם פורז: נניח שהתנאי יהיה שבשבת מגישים רק משקאות קלים בבקבוקים.

יצחק וקנין: המסעדה בראש הנקרה פתוחה בשבת.

יצחק וקנין: יש הכשר על שישה ימים, אך בשבת אין הכשר.

יצחק וקנין: יש ארונות עם מנעולים וסוגרים את כל הכלים וכל המערכות.

יצחק וקנין: לא מפעילים את המטבח.

יצחק וקנין: אני אומר זאת באחריות, אני שכן שלהם.

מיכאל קליינר: אבל אנחנו מדברים על אולמות.

מיכאל קליינר: את הברית של בני הבכור עשיתי באולם עם אוכל והכל, בשבת בבוקר.

אברהם פורז: אם כן זאת החמרה.

אברהם פורז: היום זה לא ניתן.

חיים טל: אין החמרה.

יצחק וקנין: עולם כמנהגו נוהג.

אברהם פורז: אם אי אפשר לקיים שום אירוע בשבת, גם לא ברית מילה, ז החמרה.

חיים טל: אם האולם יעמוד בכל הקריטריונים – אין בעיה.

חיים טל: אני מבקש להגיב לעניין התקנון.

חיים טל: החברים כאן לא יודעים לשם מה נועד התקנון ומדוע הוא נוצר.

חיים טל: עד התקנון היה תוהו ובוהו בנושא הכשרות.

חיים טל: בכל עיר בישראל יש מועצה דתית ורבנים, וכל רב מחליט מה שהוא רוצה.

חיים טל: אחד אומר כך והאחר אומר אחרת, וכל אחד קובע איסורים והיתרים.

חיים טל: ניסינו להגיע לקונצנזוס.

חיים טל: ברור שאף פעם לא נצליח בכך, הרי אף פעם אין החלטה ויש חלק מהדברים שעדיין לא ממומשים הלכה למעשה – אבל על הרבה דברים כבר כמעט כולם מסכימים.

חיים טל: כך לא תהיה איפה ואיפה, ולא ייווצר מצב שבבת ים לא יאכלו חסה ובמקום אחר יאכלו חסה, או שאולם בבת ים יפתחו בשבת ואולם אחר לא ייפתח.

חיים טל: לגבי אולמות שעובדים בשבתות, ראשית, יש בבת ים אולם כזה.

יניב כהן: הוא נסגר.

חיים טל: עד לפני כמה זמן האולם הזה עבד.

חיים טל: הוא עמד בכל תנאי השבת, וכנראה שאם סגרו אותו – כבר לא עמד בתנאים.

אברהם פורז: עצם השבת הוא הבעיה.

חיים טל: לא, הבעיה היא מציאת משגיח שיהיה צמוד בשבת, להפעיל תנורים באמצעות שעוני שבת וכו'.

אברהם פורז: נניח שיש משגיח שמתגורר בקרבת מקום ויכול להגיע ברגל.

אברהם פורז: לפי האמור בתקנון יש איסור טוטלי להפעיל אולם בשבת, גם אם יימצא משגיח המתגורר במרחק של 50 מטרים מהאולם.

יצחק וקנין: זה לא בדיוק נכון.

חיים טל: לא.

חיים טל: אפשר להפעיל אולם בשבת.

אברהם פורז: כמו שכתוב כאן, באופן טוטלי, המטבח יהיה רק בשרי.

אברהם פורז: אני צמחוני ולא יכול לעשות אירוע חלבי באף אחד מהאולמות.

חיים טל: אין אולמות חלביים.

מיכאל קליינר: זאת בעיה אחרת.

אברהם פורז: למה בכנסת אפשר?

אברהם פורז: יש גם אוכל חלבי וגם אוכל בשרי באותו מקום.

אברהם פורז: למה זה בלתי אפשרי באולם שמחות?

חיים טל: זה אפשרי.

חיים טל: אף אחד לא מונע זאת.

חיים טל: הבעיה היא ההכשרה.

אברהם פורז: אך בתקנון כתוב שהאולם יהיה בשרי בלבד.

חיים טל: כי כל האולמות והגנים לא עובדים כמו בית מלון, ואין שתי מערכות כלים וכו'.

מיכאל קליינר: התקנון יוצא מנקודת הנחה שאין אולם שאין בו בכלל בשר.

מיכאל קליינר: אומרים "רק בשרי" כדי שלא יהיו שניהם.

אברהם פורז: אני מבין את הדרישה להפרדה בין בשר וחלב, כמו בכנסת.

אברהם פורז: אבל איסור טוטלי – זה לא ברור לי.

אברהם פורז: ואם אני רוצה לערוך אירוע חלבי?

חיים טל: אם אתה רוצה זאת, זה אפשרי.

יצחק וקנין: אם אולם רוצה לפתוח אצלו מחלקה חלבית, והוא יעמוד בתנאי הכשרות – זה יהיה אפשרי, כמו בכנסת.

מיכאל קליינר: זה פשוט "מנהג המקום":

מיכאל קליינר: בארץ ישראל אין שמחה מסוג חתונה או ברית בלי רבע עוף.

חיים טל: כך היה פעם, עכשיו זה קצת השתפר.

חיים טל: עכשיו זה כבש בתנור.

אברהם פורז: אם במזנון הכנסת, שתי קומות מעלינו, הח"כים אוכלים פעם בשרי ופעם חלבי – באותו אולם, עם אותם שולחנות וכיסאות – אין סיבה לאיסור טוטלי על כך באולמות.

יצחק וקנין: אני מחזק את דבריך.

יצחק וקנין: אתה אינך שומר תורה ומצוות.

יצחק וקנין: אתה יכול לאכול בשעה 15:30 ארוחה בשרית בכנסת, ואחרי שעה מחליפים את כל המערכת – ואפשר לאכול אוכל חלבי.

יצחק וקנין: אני לא יכול למנוע זאת ממך.

יצחק וקנין: זה לגיטימי.

יצחק וקנין: אני אדם דתי, לא יכול להרשות זאת לעצמי.

יצחק וקנין: אין בעיה עם החופש האישי של האדם כלפי עצמו.

יצחק וקנין: אני לא נוטל את החופש הזה.

יצחק וקנין: אך במקרים שעלולה להיות בעיה, שבהם אין הקפדה בין בשר לחלב, אדם דתי יכול לבוא למקום ולהיכשל.

יצחק וקנין: אם לא תהיה הפרדה מוחלטת, ולא תהיה הקפדה – אני, אדם דתי, אכשל ואוכל אוכל חלבי בצלחת שקודם אכלו בה בשר.

יצחק וקנין: אי אפשר להתיר זאת.

יהורם מזור: איש לא טוען זאת.

יצחק וקנין: אל תגיד שאי אפשר.

יצחק וקנין: אני מדבר על החופש האישי.

אברהם פורז: אסביר את הבעיה: אם הרבנות הייתה אומרת שבמקומות מיוחדים יקפידו במיוחד – זה בסדר.

אברהם פורז: אם ייקבע שחייב להיות משגיח – זה בסדר.

אברהם פורז: אך כאן אומרים שבכל אולמות האירועים אסור לקיים אירוע חלבי – גם אם רוצים.

אברהם פורז: אם אני מבקש זאת מבעל אולם - ויש לי הרבה אורחים, ואני יכול לשלם – עדיין בעל האולם לא יכול לשרת אותי.

אברהם פורז: הוא חתום כאן.

אברהם פורז: הוא יהיה חייב לסרב, גם אם יגיעו מאה משגיחים.

יצחק וקנין: אני חוזר על דבריי:

יצחק וקנין: אני מבטיח לך שאם יהיה בעל אולם שמוכן להגיש גם אוכל בשרי וגם אוכל חלבי, ויעמוד בהקפדה של הפרדת כלים ויקבל אישור הרבנות המקומית עם כל הדברים שיגידו לו – לא תהיה בעיה.

יצחק וקנין: יש מסעדות כאלה בארץ.

חיים טל: למה הוא צריך להגיד את זה לך?

חיים טל: בתי מלון ואולמות שמחה בנויים אותו דבר.

חיים טל: בתי מלון עובדים גם עם אוכל בשרי וגם עם אוכל חלבי.

חיים טל: ההבדל הוא שלהם יש נתונים לכך.

חיים טל: אף אחד לא אומר לבעל האולם לא לעשות זאת.

חיים טל: הוא צריך להכשיר מטבח חלבי, לעמוד בהפרדת כל הציוד, לסמן את הכלים החלביים וכו' – ואז אף אחד לא יוכל לאסור הגשת אוכל חלבי.

יהודה כהן: אני מבקש לחדד את הנושא.

יהודה כהן: שיתוף הפעולה של התאחדות בעלי האולמות עם הרבנות נולד כמו שאמר חיים טל כתוצאה מאי בהירות בנושא הכשרות וריבוי הכשרויות השונות בארץ: בית יוסף, הרב לנדאו, נווה ציון ואחרים.

אברהם פורז: אבל את זה לא פותרים גם היום, נכון?

חיים טל: לא, הבעיה לא נפתרה.

חיים טל: היא קיימת.

אברהם פורז: גם בעקבות התקנון עם הרבנות הראשית עדיין הלקוח יכול לדרוש כשרות אחרת כי הרבנות לא מספיק טובה לו.

חיים טל: נכון.

אברהם פורז: פעם סיפרו בעלי האולמות שכל אחד מכם מסתובב עם עשר כשרויות כדי להיות מכוסה.

יהודה כהן: אין לנו הרבה כשרויות, אלא הלקוח מבקש הכשר של רב מסוים, ואנחנו פועלים בהתאם.

חיים טל: שואלים אותו: איזה רב אתה?

אברהם פורז: אם מגיע מישהו שהדבר חשוב לו, אדם חרדי, ומבקש כשרות של רב אחר.

אברהם פורז: איך זה פועל?

אברהם פורז: הרב שלו בא לבדוק?

חיים טל: האדם החרדי נוקב בשם הרב שהוא מאמין בו, למשל הרב לנדאו, ואז קונים מצרכים שיש להם תעודת כשרות של הרב הזה.

חיים טל: כך זה עובד, לצערי.

אברהם פורז: ואז אתם משלמים גם לרב לנדאו.

חיים טל: לדעתי בעניין זה צריך להתערב ולעשות סדר.

חיים טל: הפכנו להיות אייטולות בדברים האלה.

יצחק וקנין: לכן דווקא את התקנון הזה צריך לחזק.

חיים טל: הגוף היחיד שקיבל לגיטימציה לתת כשרות במדינת ישראל היא הרבנות הראשית, לפי חוק.

חיים טל: לה צריך לתת עידוד, ולכן אנחנו משתפים פעולה עם הרבנות.

חיים טל: יתר המותגים – זה הכל שקיות בצבעים אחרים עם חותמות גומי אחרות.

אברהם פורז: ואתם חשים שאתם משלמים סכומים מיותרים בשל כך?

חיים טל: אם אני צריך לקנות מוצרים בהכשר הרב לנדאו, אני משלם 30% יותר על אותו בשר.

יהורם מזור: הציבור משלם, לא אתם.

יהורם מזור: הלקוח משלם.

חיים טל: בתחרות שקיימת היום, אינני יודע אם הלקוח משלם.

חיים טל: פעם זה היה נכון, כי היו מעט אולמות והרבה ביקוש לאירועים.

חיים טל: היום המצב הפוך: גם הלקוח לוחץ על בעל האולם וגם דורש את הכשרות הרצויה לו, ולא משלם אפילו את המחיר שקבוע להכשר של הרבנות.

יצחק וקנין: אני לא קונה עוף בשחיטה רגילה, אלא קונה כשרות של בית יוסף או של נווה ציון.

יצחק וקנין: אני משלם יותר.

יצחק וקנין: שמישהו אחר יאכל מה שהוא רוצה.

אברהם פורז: לי אין בעיה, אני לא אוכל עוף בכלל.

יצחק וקנין: מצבך טוב ממצבנו.

אברהם פורז: אך אני עבריין גדול: אוכל פרות וירקות של שנת שמיטה.

אברהם פורז: מתברר בסוף שאני חוטא.

חיים טל: זה רק פעם בשבע שנים.

לאה ורון: ואתה גם קולף את השום.

אברהם פורז: גם הוא משנת שמיטה.

יהודה כהן: מכיוון שאנחנו מחויבים מבחינת החוק לכשרות של הרבנות, ויש לנו משגיחי כשרות מטעם הרבנות, רצינו לסדר את המצב בענף שלנו: ראשית, יהיה תיאום בין בעל האולם למשגיח – לא יהיו ביניהם ויכוחים, כמו שקרה לא פעם.

יהודה כהן: לצורך כך יצרנו עם הרבנות הראשית, הרב בקשי דורון והרב לוי נפש, הרב סבג והרב כהן – בתיאום עם האולמות – מסגרת שתתאים לעבודה השוטפת שלנו.

יהודה כהן: נקודה כזאת או אחרת – שום, למשל – לא מפריעה לנו לעבודה.

אברהם פורז: זה רק קוריוז.

יהודה כהן: זה עושה את הכותרת, אך זה איננו העיקרון.

יהודה כהן: אם כן, קודם כל יצרנו תיאום בינינו בעבודה השוטפת.

יהודה כהן: שנית, התקנון גם מעלה את קרנה של הרבנות – שאנחנו מחויבים לה מבחינת חוק.

יהודה כהן: לדעתי יש מקום ליצור מצב מתואם, שהציבור לא יצטרך בכל פעם לחשוש שאין כשרות ושצריך הכשר נוסף.

אברהם פורז: לפי הבדיקות שלכם, באיזה אחוז של המקרים אנשים מסתפקים בכשרות של הרבנות ואיזה מקרים מבקשים הכשר אחר?

חיים טל: זה תלוי בעיקר באיזה אזור בארץ מדובר.

חיים טל: יש אזורים רבים שבהם חזרו בתשובה.

חיים טל: אני פועל בעיקר בבת ים, ושם המצב הוא 70% אירועים עם הכשר של הרבנות, ו30%- דרישה של מותגים.

חיים טל: אני עובד גם בראשון לציון.

חיים טל: שם זה פחות: בערך 10% מבקשים הכשר אחר.

אברהם פורז: בירושלים בוודאי יש דרישה יותר גבוהה.

יצחק וקנין: לדעתי לפחות 80% מהמזמינים דורשים הכשר אחר.

יהודה כהן: בבני ברק אסור בכלל להזכיר את הרבנות.

אברהם פורז: ברור.

אברהם פורז: שם זה להפך, הכשרות של הרבנות רק מפריעה.

יהורם מזור: זה טרף מדאורייתא.

יהודה כהן: אבל אנחנו לא מתערבים בעבודת האולמות שם.

יהודה כהן: זה רצון הציבור, אנחנו לא יכולים לכפות משהו אחר.

יהודה כהן: חשבנו שבעקבות התקנון הציבור יחוש שיש סדר, ואפשר לקרוא את המפה.

יהודה כהן: עד עתה הייתה אנרכיה.

יהודה כהן: אם אדם חילוני יבקש שלא תהיה כשרות כלל – אסביר לו שיש מינימום שבו אני חייב, ולא אכפה עליו מעבר לזה.

יהודה כהן: מצד שני, ח"כ פריצקי מציע לעבוד בשבת.

יהודה כהן: אני מבקש להבהיר: אי אפשר לחלק את האולם שלנו לשני חלקים.

יהודה כהן: האולמות לא מושכרים לכנסים – זה אופי העבודה שלנו.

יהודה כהן: לכן, אם ח"כ פריצקי יבקש את האולם בשבת להרצאה של שינוי – אבהיר לו שזה לא אופי העבודה שלנו.

אברהם פורז: אך אם תזדקק להכנסה נוספת, תרצה אולי להיענות לבקשה.

יהודה כהן: לא, אני ארצה יום מנוחה.

אברהם פורז: אבל אם הזמנה כזאת תסבך את האולם עם הרבנות – הוא יסרב.

יהודה כהן: לא, אני אסרב משום שזה לא האופי של העבודה.

יהודה כהן: בפעם הבא יבקשו את האולם ביום רביעי בשמונה באוגוסט - יום מבוקש – ולא יבין מדוע אני מסרב.

יהודה כהן: אוגוסט הוא חודש עמוס בעבודה.

אברהם פורז: אם כן, בעל האולם יסרב משיקולים עסקיים.

יהודה כהן: מעבר לכך, הציבור מתרגל ואז הרמה יורדת ומקיימים רק כנסים – ואז מסתפקים רק בלימונדה ולא ירצו בקבוק קוקה-קולה.

יהודה כהן: זה לא האופי העסקי שלנו.

יהודה כהן: אנחנו לא קיוסק, ולא מספקים שירות לכנסים.

יהודה כהן: אם בתקופות שאין בהן עבודה – בין המצרים, ספירת העומר וכו' – בעל האולם רוצה לערוך באולם הכנסת ספר תורה, למשל, או כינוס של רב – אין בעיה.

יהודה כהן: אפשר לעשות זאת כתרומה.

יהודה כהן: אך אי אפשר להפוך את האופי של העסק שלנו להשכרת אולמות.

יהודה כהן: איננו רוצים לסטות לכיוון הזה.

יהודה כהן: גם הרבנות רואה את המטבח כחלק מהאולם ולא יכולה להפריד בין הדברים.

אברהם פורז: אני רוצה לשאול שאלה, מתוך סקרנות שלי: כמה עולה היום מנה באולם שמחות?

חיים טל: תלוי באיזה אזור.

חיים טל: בבת ים המחיר הוא 30-$18$ למנה.

נחום לנגנטל: ובנתיבות?

חיים טל: שם זה 20$-$14.

חיים טל: ברמת גן יקר יותר: 30$-$25.

חיים טל: אולם הדר די-מול הוא בתל אביב, ולא ברמת גן.

חיים טל: בתל אביב המנות נעות בין 20$ עד 60$.

אברהם פורז: כשאני הולך לאירועים אני מחשב כמה בערך עולה מנה ומכפיל בשניים.

אברהם פורז: אני נותן שיק בסכום כזה.

חיים טל: זה מאוד תלוי באזור.

חיים טל: אבל כדאי להתחיל להכפיל בשלושה, כי זה לא מכסה את ההוצאות.

אברהם פורז: אני לא רוצה שבעל השמחה ירוויח ממני, אך גם אינני רוצה שיפסיד.

שמעון אולמן: אני מצטער שח"כ פריצקי איננו.

אברהם פורז: אני מייצג אותו.

שמעון אולמן: חשבתי שח"כ פריצקי הוא משהו בין ליברל לבין סוציאל-דמוקרט.

שמעון אולמן: לדעתי הוא בעצמו איבד איזון.

שמעון אולמן: סוף סוף יצא התקנון – דבר כמעט מדהים בציבוריות הדתית.

שמעון אולמן: יש הסכמה מוחלטת על הנושא: מהו מערך כשרות לאולמות.

שמעון אולמן: כל יהודי בארץ יודע שאפשר לאכול באולמות.

שמעון אולמן: נכון שיש כאלה שמבקשים הידור נוסף.

שמעון אולמן: ההסדר שנוצר כאן פונה למרבית האוכלוסייה.

שמעון אולמן: גם יהודי שרוצה להדר בנוסף יכול להגיע לאירוע כזה, ואולי לא יאכל בשר, או ישאל אם אפשר לקבל משהו אחר.

שמעון אולמן: האולם היום, על פי המתכונת הזאת, פתוח לכלל הציבור במדינה.

שמעון אולמן: ח"כ פריצקי טוען שזה לא מקובל עליו, הוא רוצה לשבור את ההסכמה הזאת, ובנקודה החשובה ביותר: אם התקנון יבוטל כל אדם שיקבל הזמנה לאירוע יתלבט אם ללכת או לא, אם האולם כשר או לא – ויחליט בסוף לשלוח שיק במתנה, ולא להופיע.

שמעון אולמן: בעל השמחה יינזק, בעל האולם יינזק – משום שמראש יזמינו פחות מקומות – ולכולם רע.

שמעון אולמן: עשו הסדר שעונה לכל הבעיות, אך את ח"כ פריצקי הוא לא מספק.

שמעון אולמן: מדוע?

שמעון אולמן: משום שהרבנות חתומה למטה, בתחתית התקנון.

שמעון אולמן: זוהי השנאה לכל עניין דתי.

אברהם פורז: אך האם אינך חושב שיש כאן דברים גורפים מדי?

שמעון אולמן: בוודאי שלא.

אברהם פורז: אותי מטריד עניין הבשר והחלב.

שמעון אולמן: אני מבקש להמשיך ולבדוק את המהות של ההסדר, ובהמשך אתייחס גם לנושא הזה.

שמעון אולמן: ההסדר בא ליצור מצב שכל אזרח במדינה יודע שהוא יכול להיכנס לכל אולם, ובכל מקום נוח לו.

שמעון אולמן: במקרה המחמיר הוא לא יאכל מהבשר או מהירקות.

שמעון אולמן: בכל מקרה, נפתרו בעיות.

שמעון אולמן: למה זה פוגע במישהו?

שמעון אולמן: אינני יודע.

שמעון אולמן: גרוע מכך, גם חוג בוחריו של ח"כ פריצקי מזמין אנשים לשמחות.

שמעון אולמן: גם להם יש קרובי משפחה דתיים או חברים דתיים בעבודה.

שמעון אולמן: ח"כ פריצקי פוגע גם באנשיו, כי גם הם רוצים לדעת שאם הזמינו אורחים – הם יגיעו.

שמעון אולמן: אנשים יגיעו לאולמות רק אם הכשרות של בת ים, חולון, חיפה ואילת – כולן יהיו זהות.

שמעון אולמן: ח"כ פריצקי מגיע רחוק כדי להוכיח מה מפריע לו.

שמעון אולמן: הוא בודק את ההוראה בעניין בקבוקי היין והשום.

שמעון אולמן: זה גובל בטרוף.

אברהם פורז: אך האם הסיבות הן כפי שפרט ח"כ פריצקי?

יצחק וקנין: אם היו מדברים על היגיינה – זה היה טוב לפריצקי.

יהורם מזור: למה רק לח"כ פריצקי זה היה טוב?

יצחק וקנין: זה נכון גם לך וגם לי.

יהודה כהן: גם בקבוק קוקה-קולה לא צריך להגיש פתוח.

חיים טל: כולם בודקים אם הבקבוקים סגורים, כדי שלא יערבבו ביניהם.

שמעון אולמן: אדם נורמלי לא נוגע בבקבוק פתוח המונח על השולחן.

שמעון אולמן: הוא לא יודע מתי נפתח, ומי פתח.

שמעון אולמן: אולי מהלו את היין, אולי ערבבו סוגי יינות.

שמעון אולמן: שנית, יש לכך גם נימוקים של כשרות: לדידי בקבוק יין שלא יהודי פתח הוא יין נסך.

שמעון אולמן: מי שרוצה להעמיק בנושא יקרא את חכמת השולחן הערוך וימצא שם 150 דינים המגדירים יין נסך.

שמעון אולמן: מבחינת הדין – עגלה שעומדת עליה חבית מלאה יין, ומסיע אותה יהודי ומעמיד אותה, ואחרי חמש דקות רואים שהפקק פתוח – זה יין נסך, כי אולי גוי פתח אותה.

אברהם פורז: פותח הבקבוק חייב להיות יהודי שומר תורה ומצוות?

שמעון אולמן: יהודי הוא יהודי.

שמעון אולמן: פעם לא היה יהודי שומר תורה ומצוות ויהודי אחר.

שמעון אולמן: יהודי היה יהודי.

שמעון אולמן: מבחינתי, אם המלצר היהודי פתח את היין, והוא לא חובש כיפה – מבחינתי זה יהודי.

שמעון אולמן: יש אנשים שלא ישתו יין כזה.

שמעון אולמן: לכן בעלי האולמות החכמים מכירים את הציבור ומחליטים לשים את בקבוק היין על השולחן כשהוא סגור, וכבר יימצא בשולחן מישהו שיפתח את הבקבוק, ויהיה מקובל על כולם.

שמעון אולמן: למה צריך להתרגז ממצב שבו הרבנות – בהסכמת כל רבני ישראל של הזרם שלנו, עם תמיכה רבה מאוד של זרמים אחרים - בשיתוף פעולה עם בעלי האולמות, מסכימים לכך שיגיע לאולם בקבוק סגור?

שמעון אולמן: מדוע ח"כ פריצקי רוצה שייפתח הבקבוק?

שמעון אולמן: כדי שתהיה בעיה?

אברהם פורז: אני מבקש לשאול מתוך סקרנות: הסיפור על הנחש נכון?

שמעון אולמן: מה פתאום, השאלה היא האם גוי פתח את הבקבוק.

שמעון אולמן: אם גוי פתח – אפילו אני, חובש כיפה סרוגה, לא אשתה מהיין.

שמעון אולמן: ואידך זיל גמור מי עוד לא ישתה מהיין.

לאה ורון: ומה עם השום?

שמעון אולמן: מי שילמד פעם את "עין יעקב" יראה שם סדרה שלמה חוקים: לא אוכלים את הבצל מצד מסוים, לא קוטפים את השום מהצד האחר, ולא אוכלים שורש של פרי מסוים.

שמעון אולמן: כל אלה הם דברים שהצטברו במשך אלפי דורות.

שמעון אולמן: ליוצאי מרוקו יש איסור אחד, וליוצאי פולין איסור אחר, וכך גם לכל האחרים.

שמעון אולמן: למה לנו ליצור מצב שכל אדם שיתיישב – והיום יש משפחות מעורבות בארץ, ברוך השם – יחוש אי נוחות.

שמעון אולמן: קשה לי להאמין שיש היום משפחות בארץ שכולן ממוצא אחד.

שמעון אולמן: כולם רוצים לאכול יחד וכל אחד מביא את המנהגים שלו.

שמעון אולמן: נוצר קודקס שמאפשר לכולנו לאכול יחד.

שמעון אולמן: גם אם בבית הייתי עושה דברים אחרת – הרי שבאולם, כשהכל מסודר, יש מודוס ויונדי על הדרך לחגוג ולהיות יחד.

שמעון אולמן: למה רוצים לשבור זאת?

שמעון אולמן: בשם מה?

שמעון אולמן: זו איננה טובת הכלל ולא טובת הציבור.

שמעון אולמן: ח"כ פריצקי מצא סיבה: הגבלים עסקיים.

שמעון אולמן: לא הגבלנו איש.

שמעון אולמן: התאחדות האולמות הם גוף פרטי, מולם עומדת הרבנות.

שמעון אולמן: איזו הגבלה יש כאן?

שמעון אולמן: האם יצירת דרך לחיות יחד היא הגבל?

שמעון אולמן: אם אדם רוצה לנהל אולם טרף – שיעשה כרצונו.

שמעון אולמן: אנחנו לא רוצים ממנו דבר, אני גם לא אבוא לשם.

שמעון אולמן: בטבריה על יד הכינרת יש מלון טוב, אחד הפרטיים בארץ שאיננו כשר.

שמעון אולמן: יש לו אורחים מפינלנד בכל קיץ והוא לא רוצה כשרות.

שמעון אולמן: פעם נכנסתי לשם ומיד קפץ עלי האחראי ואמר: "זה לא כשר כאן".

שמעון אולמן: אמרתי שאני יודע.

שמעון אולמן: אף אחד לא מתערב בכך.

אברהם פורז: באילת ראיתי על מסעדות שלטים "לא כשר".

שמעון אולמן: אני יודע.

שמעון אולמן: שיצליחו בעסקיהם, איש לא פוגע בהם.

שמעון אולמן: אך אם הגענו היום להסכמה – מדוע לחטט בדברים.

שמעון אולמן: ח"כ פריצקי הוא גם שף, וגם רב – יודע איך פוסקים – אך אני מציע שקודם כל ידאג לאנשיו.

שמעון אולמן: אני בטוח שאילו היה שואל את חוג הבוחרים השייך למרצ ולשינוי ולכל החבורה הזאת, הם היו אומרים לו "שמע, בשמחות תן לנו לדאוג לעצמנו".

אברהם פורז: מה אומרת נציגת ההגבלים העסקיים על הטענה?

טליה פרקר-סולומון: לא בחנו את העניין, כל מה שאני אומרת הוא רק לכאורה.

טליה פרקר-סולומון: אנחנו קיבלנו להיום רק את הכותרת של הדיון.

טליה פרקר-סולומון: כשמדובר בדרישה של הרבנות, שבאה ממנה, ושמי שרוצה לעמוד בה צריך לעמוד בתנאי הרבנות – הדברים נראים לי תקינים.

טליה פרקר-סולומון: זה כמו שגוף עסקי בוחר לעמוד בתו תקן מחמיר.

טליה פרקר-סולומון: אבל התאחדות בשם כל בעלי האולמות עשויה להיות בעייתית.

טליה פרקר-סולומון: אנחנו נבדוק זאת.

יהורם מזור: אני רב המשתייך לתנועה הרפורמית.

יהורם מזור: הסעיף הבסיסי ביותר שאני מבקש להתייחס אליו הוא סעיף 4 בפסקה "שבתות וחגים" בעמ' 11: "בימי בין המצרים שהם מערב ראש חודש אב ועד תשעה בו כולל, וכן בימי ספירת העומר עד ערב ל"ג בעומר אין לערוך חתונות באולמות".

יהורם מזור: מנהג התנועה הרפורמית הוא לערוך חתונות במהלך ספירת העומר.

יהורם מזור: אין שום סיבה שזוג, שבחר לערוך את החופה במקום כשר כדי להאכיל את האורחים באוכל כשר, ויש בין אורחיו גם חובשי כיפה – לא יוכל לקיים את האירוע.

חיים טל: הוא יוכל לקיים אירוע כזה.

יהורם מזור: אבל כאן כתוב במפורש שאין לערוך חתונות באולמות.

חיים טל: הרבנות לא תשלח רב.

חיים טל: עבדתי עם ערביי יפו, והם היו עושים אצלי שמחות בתקופת בין המצרים – לא סירבתי.

חיים טל: גם הרבנות לא תאמר להם לא.

חיים טל: אין דבר כזה.

אברהם פורז: אך לפי מה שכתוב כאן זוהי הפרה של ההסכם.

יהורם מזור: כבר התעוררו בעיות בכמה מקרים בעבר.

יהורם מזור: בבאר שבע והבעיה לא נפתרה אלא אם כן בג"צ התערב בנושא.

יהודה כהן: בג"צ לא התערב.

יהורם מזור: ברגע האחרון הייתה התערבות.

יהודה כהן: נכון, התאחדות בעלי האולמות התערבה.

יהודה כהן: אנחנו התנגדנו.

יהודה כהן: צריך לדייק בדברים.

יהורם מזור: היו מקרים לא מעטים שרבנינו הגיעו לערוך חופות והמשגיח התערב והיה סקנדל קטן – או סקנדל גדול יותר.

יהורם מזור: אני לא עוסק בכשרות.

יהורם מזור: בסעיפים האלה יש סוגיות שונות, חלקן מעניינות.

יהורם מזור: למשל, קשה לי להבין למשל מדוע הדלקת הקיטור תיעשה על ידי יהודי בלבד.

יהורם מזור: אני מבין את סוגיית היין, אך לא מבין את נושא הדלקת הכיריים.

יהורם מזור: דיינו.

יהורם מזור: יש כאלה שמקפידים בכך.

יניב כהן: הדלקת הקיטור על ידי יהודי היא מאותה הסיבה שהיין צריך להיפתח על ידי יהודי.

יהורם מזור: זה לא נכון, זה לא בישול נוכרי.

יהורם מזור: יש הבדל בין הדלקת קיטור לבישול עצמו.

יניב כהן: אם יש כוכבית ליד הסעיף הזה, המשמעות היא שהוא נוגע למהדרין.

יהורם מזור: לא, אין שם כוכבית.

יהורם מזור: כל הנושא הזה בעייתי מאוד, אך מעבר לכך, יש בתקנון סעיפים שיש בהם כדי לומר שהמשגיח הוא זה שקובע בעצם מה מתרחש באולם.

יהורם מזור: אך מי שקובע לדעתי הוא בעל השמחה או בעל המקום ולא המשגיח.

יהורם מזור: תפקידו של המשגיח הוא לבדוק את הכשרות בלבד.

יהורם מזור: כבר היו אירועים, ואנשי ההתאחדות הזכירו אותם, שבהם איימו לשלול את הכשרות של האולם כשרצו להביא רקדנית בטן, או כשקבוצה מסוימת רצתה להציב באולם עץ אשוח, כשחגגו את חג המולד באולם כשר.

יהורם מזור: הדברים האלה קרו לא פעם ולא פעמיים.

יהורם מזור: כשבעל הבית מוכר את האולם לנכרי – גם אם הצוות נשאר יהודי והמשגיח יהודי – מחיר הכשרות עולה פי שבעת מונים, כי בעל המקום איננו יהודי.

יהודה כהן: אני מעוניין לשמוע דוגמאות לכך.

יהודה כהן: באולמות של חיים טל נערכו עשרות חתונות לערבים נוצרים מיפו.

יהודה כהן: הוא אף פעם לא העלה בגלל זה את הכשרות.

יהורם מזור: כוונתי שהמצב הוא הפוך.

יהורם מזור: בעל אולם נוכרי בחיפה מעסיק צוות יהודי בלבד, משלם היום סכום כפול ומכופל בגלל כשרות.

יהודה כהן: זה עניין שצריך להפנות לרבנות.

יהורם מזור: דבריי לא מכוונים רק כלפיך, אלא לכל מה שכתוב כאן.

יהורם מזור: מדוע צריכה להיות הגבלה על ירקות?

יהורם מזור: למה ירקות עלים חייבים להיות מ"גידול מיוחד" – כלומר ירקות של גוש קטיף?

אברהם פורז: זה סיפור ידוע ומוכר.

שמעון אולמן: מדוע זה מפריע לך?

שמעון אולמן: אתה רוצה שיהיו תולעים בירק?

יהורם מזור: יש דרך לבער את התולעים גם אם הירקות לא מגיעים מגוש קטיף.

שמעון אולמן: אתה מצאת דרך לבער תולעים.

יהורם מזור: לא אני.

יהורם מזור: סבתא שלי היא יהודייה חרדית והיא יודעת לעשות זאת.

שמעון אולמן: אתה בודק את החסה כמו שסבתא שלך עשתה זאת?

יהורם מזור: אני לא רוצה להתווכח עמך על הנושא.

שמעון אולמן: אתה מעמיד באולם מאה איש שיבדקו את החסה ל800- איש שבאים לארוחה?

שמעון אולמן: אל תספר סיפורים.

יהורם מזור: אני עובר לסעיף הקירור בעמוד 9: "מפתח מקרר הבשרים יימצא בידי המשגיח בלבד".

יהורם מזור: מיהו בעל הבית במקום?

יהורם מזור: בעל האולם או משגיח הכשרות?

יהורם מזור: אם המשגיח הוא בעל הבית, אז שימכרו לו את האולם והרבנות תנהל את המקום.

יצחק וקנין: שאילנה דיין שידרה כתבה על מכירת בשר חמורים סוסים?

יהורם מזור: אני יודע, היה קצב כשר בכפר סבא שמכר לנו גמלים.

יצחק וקנין: על עצמי אני לא סומך.

יהורם מזור: כל הדברים האלה הם ביזיון מושג הכשרות.

שמעון אולמן: אל תדאג למושג הכשרות.

יהורם מזור: אני דואג לו, וזכותי לעשות זאת ממש כמוך.

יהורם מזור: אין לך מונופול על הקדוש ברוך הוא.

יהודה כהן: אני מבקש להוסיף נקודה אחת לעניין סיפור עץ האשוח באירוע נוצרי באולמי נפטון ולעניין הרפורמים: התאחדות בעלי האולמות עמדה לצדם של האולמות.

יהודה כהן: אנחנו חיים מלספק אוכל ואירועים.

יהודה כהן: זאת הפרנסה שלנו.

יהודה כהן: אירוע בראש השנה האזרחי – כל זמן שאיננו נוגד את חוקי הכשרות – אנחנו מעוניינים לקיים אותו, ועמדנו מול הרבנות בנושאים האלה.

יהודה כהן: הרב יניב יעיד שהוא הלך אתי בנושא הזה בין הטיפות, כדי לא לשבור את הרבנות המקומית בבת ים אך מצד שני גם לא לפגוע בפרנסתם של אנשים.

יהודה כהן: אני הייתי בבאר שבע ביום שהתפוצץ שם הסיפור.

יהודה כהן: באותו רגע התקשרתי לרב יניב ואמרתי לו שלא יהיה כדבר הזה.

יהודה כהן: זכותם של הרפורמים להינשא בכל אולם, כל זמן שהאוכל כשר.

יהודה כהן: אני לא מתחתן בחתונה רפורמית, לא אכפת לי, אך כל זמן שהדבר לא מפריע – האירוע יתקיים.

יהודה כהן: למוסלמי או לנוצרי לקיים אירוע דתי, קל וחומר ליהודי רפורמי.

יהודה כהן: אני לא אפריע לכך.

יהודה כהן: זאת הפרנסה שלנו, והיא חייבת להיות.

יהודה כהן: אנחנו חייבים לתת שירות.

יהודה כהן: אי אפשר לטעון שהרבנות מאיימת עלינו שלא נקיים חתונות רפורמיות.

יהודה כהן: לא היה כדבר הזה.

יהודה כהן: היה מקרה מקומי של רב.

יהודה כהן: מה אפשר לעשות כשהרב המקומי מחליט אחרת?

יהודה כהן: הוא טעה, ואחרי שעה הבין זאת וחזר עם מכתב התנצלות.

יהודה כהן: מר מזור לא הזכיר זאת בדבריו.

שמעון אולמן: בשנה שעברה היה טקס באולם "אלהמברה" ביפו, החופה נערכה במקום כלשהו – אינני יודע היכן.

שמעון אולמן: הסעודה והשמחה הייתה באולם.

שמעון אולמן: איש לא התערב.

שמעון אולמן: המשגיח היה, האוכל היה כשר והכל היה בסדר.

שמעון אולמן: שלא יטענו שהרבנות מפריעה.

לאה ורון: למה החתונה הייתה צריכה להיות במקום אחר?

לאה ורון: כך בני הזוג בחרו?

יהודה כהן: זאת זכותם של האנשים.

שמעון אולמן: הרב של הרבנות לא רצה לקיים את הטקס, לכן ערך אותו מישהו אחר.

חיים טל: אולם "אלהמברה" עובד בשבתות.

יהודה כהן: השחקן אקי אבני עשה את הטקס שם.

שמעון אולמן: במקרה שציינתי נמצא פתרון ולא הייתה בעיה.

שמעון אולמן: אך אין סיבה להתנגד לתקנון כולו.

אברהם פורז: אני מבקש לסכם.

אברהם פורז: ראשית, הרשות להגבלים עסקיים תבדוק את המצב ותודיע לוועדה את תשובתה.

אברהם פורז: שנית, אני מבקש להבהיר את הבעייתיות שיש בנושא: בישראל יש מונופול על נישואים וגירושין בידי הגופים האורתודוכסיים.

שמעון אולמן: ברוך השם.

אברהם פורז: כן, אך אחרים אומרים על כך "אוי ואבוי".

אברהם פורז: התוצאה הנגררת מזה היא, שאי אפשר לערוך נישואים שיהיו תקפים במדינת ישראל אלא במקום כשר.

אברהם פורז: הכשרות נמצאת בידי אותו גורם אורתודוכסי שאחראי על הנישואים.

אברהם פורז: התוצאה היא שמוכתבים כאן דברים שנמצאים על יד הכשרות הטהורה.

אברהם פורז: מדוע צריך לקבוע שלא ייערכו אירועים בשבת?

שמעון אולמן: גם אין חתונות בשבת.

אברהם פורז: נכון, אבל אפשר לקיים חגיגה אחרת בשבת: מישהו קיבל מינוי להיות שגריר, או שמחה אחרת.

אברהם פורז: יש עוד שמחות בחיים חוץ מברית מילה, חתונה והלוויה.

שמעון אולמן: חוק שעות עבודה ומנוחה חל גם על בעלי האולמות.

שמעון אולמן: גם הם רוצים לנוח.

אברהם פורז: זה עניין אחר.

שמעון אולמן: אין לנו אפילו יומיים שקט בעולם.

שמעון אולמן: אך אצלנו יש יום אחד שקט – וגם את זה רוצים לקלקל.

שמעון אולמן: לא תיגרם לאדם שום פגיעה בחופש העסקי, אין פגיעה בחוק זכויות יסוד מכל סוג, אם אדם יעשה את שמחותיו בימים ראשון עד שישי.

יהודה כהן: וגם במוצאי שבת.

אברהם פורז: זה לא מדויק.

אברהם פורז: בתקופות מסוימות של השנה האולמות מושבתים אך הארנונה ממשיכה, וגם הוצאות השכירות אם המקום שכור.

אברהם פורז: זה מזיק לעסק.

אברהם פורז: יש כאן עניינים שאינם נושאי כשרות נטו, אך מוכתבים בגלל המונופול של הרבנות, והם לא סבירים.

אברהם פורז: למשל, אינני חושב שהמטבח חייב להיות רק בשרי.

יניב כהן: מי שירצה גם מטבח חלבי – יוכל לעשות זאת.

אברהם פורז: אם כן, צריך לכתוב זאת.

יניב כהן: לגבי הקייטרינג הוצאנו נהלים כאלה.

אברהם פורז: גם כך לגבי אירוע בשבת.

אברהם פורז: אפשר לומר שאירוע בשבת יתקיים רק עם משקאות קלים, בלי משקאות חלביים וכו'.

אברהם פורז: אבל יש כאן החמרות שלא נובעות מהכשרות אלא מדבר נוסף.

אברהם פורז: ממילא הגופים הדתיים מאוד לא מסתפקים בהכשר של הרבנות.

אברהם פורז: כמו שאמרתם כאן, הזכרת הרבנות בבני ברק היא רק לרעה.

אברהם פורז: ובאותה מידה יש גם אחרים שלא מסתפקים מהצד ההפוך, ולגביהם יש החמרות שחלקן לא מוצדק לדעתי.

שמעון אולמן: ככל שנהיה יותר חזקים בתקנון כזה, כך יילך ויפחת מספרם של ההכשרים האחרים.

אברהם פורז: מעבר לנושא ההגבלים העסקיים, להשקפתי כל עוד לא ניצור פלורליזם בנושא הנישואין, הגופים שיש להם מונופול על הנישואים יוכלו גם להכתיב לאן יגיע הרב שעורך את הטקס.

אברהם פורז: דבר נובע מדבר.

אברהם פורז: היום רב המוסמך על פי הדין הכללי לקיים נישואין – והיום זה המונופול של האורתודוכסיה - קובע שהוא לא מגיע למקום שאין בו כשרות למרות שאין קשר בין הדברים.

אברהם פורז: הרי הנישואים יהיו חוקיים, כך אני מניח, גם אם אחר כך אוכלים אוכל לא כשר.

אברהם פורז: זה חלק מרצון, לגיטימי אגב, להראות שהרב לא מוכן לייחס מקום כזה לזכותו.

אברהם פורז: זרם אחד ביהדות, הזרם האורתודוכסי, קיבל מונופול על נישואין וגירושין, וכתוצאה מכך מכתיב את השקפת העולם שלו גם באלמנטים נוספים.

אברהם פורז: הפתרון בעיני הוא שגם נושא הנישואין והגירושין יהיה פלורליסטי.

אברהם פורז: מי שרוצה יינשא אצל רב רפורמי, יחגוג באולם שמחות שעובד בשבת ומערבב בשר וחלב אם הוא מעוניין באולם כזה, שקונה חסה לאו דווקא מגוש קטיף – והמדינה תכיר בנישואין האלה.

שמעון אולמן: ואחר כך ייסע לקפריסין כדי לקבל את האישור.

שמעון אולמן: ולבסוף יתגרש ברבנות והכל יהיה בסדר.

אברהם פורז: כל העסק אבסורדי לחלוטין, זה עוד אבסורד במסגרת האבסורדים.

אברהם פורז: אני מודה לכולם.