ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 131, 2000-06-06 11:30

אברהם פורז: אני פותח את הישיבה.

אברהם פורז: בבקשה, מר יוסי לוסטיגזון.

יוסי לוסטיגזון: אני אנסה להציג את החברה שלנו.

יוסי לוסטיגזון: החברה שלנו עוסקת במספר תחומי פעילות: סלע פוספט, חומצה גופרתית.

יוסי לוסטיגזון: אנחנו גם מייצרים חומצה זרחתית – לשימושים חקלאיים, טכניים ולתעשיית המזון.

יוסי לוסטיגזון: אנחנו מייצרים פה בארץ כ-800,000 טון דשן.

יוסי לוסטיגזון: בנוסף, אנחנו מייצרים באירופה סדר גודל דומה.

יוסי לוסטיגזון: דשנים קונבנציונליים, אבל גם דשנים מיוחדים, בעיקר להשקיה ולחממות.

יוסי לוסטיגזון: אנחנו מייצרים באירופה דטרגנטים נוזליים.

יוסי לוסטיגזון: אנחנו מייצרים תוספי מזון.

יוסי לוסטיגזון: אנחנו מייצרים כימיקלים מיוחדים למגוון שימושים בתעשייה, וחומרים תרמופלסטיים לתעשיית הנעליים.

יוסי לוסטיגזון: קצת היסטוריה: החברה הוקמה בשנת 1952 כחברת פוספטים בנגב, והתחילה בייצור פוספטים באזור זה.

יוסי לוסטיגזון: במשך השנים החברה התחילה גם בייצור הדשנים ברותם, ובשנות התשעים מיזוג החברות רותם ואמפרט, ואחר כך מיזוג החברות רותם אמפרט ופוספטים בנגב.

יוסי לוסטיגזון: בשנת 1993 הוחלט על הכפלת הייצור כאן באזור.

יוסי לוסטיגזון: בסוף שנות ה-90 – רכישת CEPI, מיזוגה עם פנגר והקמת חטיבת חומרי חיטוי וניקוי ב-BKG.

יוסי לוסטיגזון: תזרים המוצרים מתחיל מסלע פוספט.

יוסי לוסטיגזון: חלק הולך לייצור הדשנים, חלק הולך לייצור מוצרים טכניים וחלק לתוספות מזון.

יוסי לוסטיגזון: יש תשע חטיבות: שלוש חטיבות בארץ ושש חטיבות באירופה בתחום שהזכרתי.

יוסי לוסטיגזון: לפנינו המבנה הלגאלי שלנו.

יוסי לוסטיגזון: בכל אופן, זה מגוון רחב של חברות, כאשר רוב החברות נמצאות באירופה: בגרמניה, בהולנד ובבלגיה.

יוסי לוסטיגזון: אלה החטיבות בכל רחבי העולם, מאוסטרליה ועד דרום אמריקה.

יוסי לוסטיגזון: מבחינת כוח אדם אנחנו מעסיקים למעלה מ-3,000 עובדים.

יוסי לוסטיגזון: הרוב באירופה.

יוסי לוסטיגזון: כוח האדם בישראל בא מהערים בסביבה, כאשר ה"מובילות" הן דימונה ובאר שבע.

יוסי לוסטיגזון: למעלה מ-60% מהמכירות שלנו הן בצפון מערב אירופה, אחר כך באסיה ובדרום אמריקה, ובסוף במזרח אירופה ובצפון אמריקה.

יוסי לוסטיגזון: מבחינת מחזור המכירות – 800 מיליון דולר.

יוסי לוסטיגזון: כ-40% בארץ, כ-40% בגרמניה ו-17% בחברת הדשנים ההולנדית.

יוסי לוסטיגזון: בשנים האחרונות כאן באזור אנו עוסקים הרבה מאד בנושא האקולוגיה.

יוסי לוסטיגזון: למרות שאנו במדבר ואין הרבה שכנים שמתלוננים, אנחנו הופכים כאן באתר סדרי בראשית.

יוסי לוסטיגזון: סדרי הגודל האלה של ההשקעה מסתכמים כבר בעשרות מיליוני דולר, בין 3.5 ל-4 מיליון דולר בשנה.

יוסי לוסטיגזון: מבחינת המכירות אנחנו עברנו כאן תהליך של אינטגרציה בין יצרנים של סלע פוספט ודשנים קונבנציונליים שהיוו 95% מהסך של המכירות.

יוסי לוסטיגזון: היום רק 47% מהפעילות שלנו היא בתחום ה-COMMODITIES ולמעלה מ-50% הולכים למוצרים יותר מתוחכמים, כמו: מוצרי פוספט, מזון, דשנים מסיסים ומיוחדים להשקיה 3% ו-18% כימיקלים מיוחדים.

יוסי לוסטיגזון: תודה רבה.

אברהם פורז: אני רוצה להודות לך.

אברהם פורז: אני גם רוצה להציג את חברי הכנסת שנמצאים כאן לטובת אלה שאולי לא כל כך מכירים אותם: חבר הכנסת יוסף פריצקי, חבר הכנסת משה רז, חבר הכנסת צבי הנדל ואני אברהם פורז.

אברהם פורז: שמעון סבן: האם אלה כל חברי הוועדה?

אברהם פורז: לא, הוועדה מונה 15 חברים.

שמעון סבן: זאת ההתייחסות לנגב.

יוסף יצחק פריצקי: לא, אני רוצה להסביר לך איפה הטעות שלך.

יוסף יצחק פריצקי: היום ירדו לנגב כל ועדות הכנסת.

אברהם פורז: יש חברי כנסת שחברים ביותר מוועדה אחת.

יוסף יצחק פריצקי: כשיושבים בכנסת, אתה רץ מחדר לחדר, אבל פה זה קצת יותר קשה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל אנחנו לא ניתן לעובדות לשכנע אותך.

אברהם פורז: אבל אני חושב שההערה שלך היא מיותרת לגמרי.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא חושב שהעובדות צריכות לשכנע אותך.

אברהם פורז: אנחנו באים לפה במטרה לשמוע, ואני חושב שמייד להתחיל בהתקפה כזאת זה דבר מיותר לחלוטין.

אברהם פורז: זה עלבון מיותר לחלוטין.

אברהם פורז: יכולת לשמור את זה אצלך בבטן.

עקיבא מוזס: אני עקיבא מוזס מנכ"ל כימיקלים לישראל ויושב ראש אגף הכימיה ואיכות הסביבה בהתאחדות התעשיינים.

עקיבא מוזס: ישנם פה עוד חברים: אריק בר-שדה שכולם מכירים אותו והוא מספר אחד באיכות הסביבה ובאזור הדרום, ואני מניח שהיתר פחות או יותר יציגו את עצמם.

עקיבא מוזס: את המארח הראשי, יוסי לוסטיגזון, הכרתם.

עקיבא מוזס: יעקב לוטן הוא מנהל הדרום של רותם אמפרט בע"מ.

עקיבא מוזס: נמצא פה סמנכ"ל כספים של רותם אמפרט נגב.

עקיבא מוזס: אני אדבר בקיצור - והפעם אני לא אדבר בשם כימיקלים לישראל, אלא יותר בשם התאחדות התעשיינים - על הדברים שמטרידים את התעשייה באזור הנגב.

עקיבא מוזס: סך הכל חלק די גדול של התעשייה הכימית מתרכז באזור הזה שאנחנו נמצאים בו.

עקיבא מוזס: יש פה מרכז גדול.

עקיבא מוזס: אתם נמצאים מעבר לרותם.

עקיבא מוזס: בשכנות נמצאים פריקלאס, חיפה כימיקלים, פארמה שנמצא פה באתר ונגב מינרלים.

עקיבא מוזס: אחרי זה יש אתר לא קטן ברמת חובב.

עקיבא מוזס: אני שמח שישנם פה גם חברי כנסת שיותר קרובים לנושא של איכות סביבה, וברשות

עקיבא מוזס: כם נדבר גם על איכות סביבה, שזה אחד הנושאים שמעניינים גם אתכם וגם אותנו.

עקיבא מוזס: אני חושב שיחד אפשר יהיה לעשות הרבה דברים.

עקיבא מוזס: הבשורה הראשונה היא שלפני זמן קצר הייתי בישיבה אצל שר האוצר, והגענו לסיכום שבו תהיה העברה של המסוף מבאר שבע לרמת חובב.

עקיבא מוזס: המפעלים יתרמו 15,000,000 שקל.

עקיבא מוזס: גמרנו את הנושא עם הרכבת.

אברהם פורז: להוציא את זה מתוך באר שבע החוצה.

עקיבא מוזס: הנושא הזה כרגע כבר יצא לדרך.

עקיבא מוזס: אני ביקשתי משר האוצר שיאשר לנו לגמור את הנושא עם הרכבת.

עקיבא מוזס: אנשי הרכבת שיתפו פעולה בצורה יוצאת מן הכלל.

עקיבא מוזס: אנחנו סגרנו את הנושא והבאנו את הכסף.

עקיבא מוזס: ממה שהבנתי היום ממנכ"ל הרכבת הוא יוצא למכרזים, והברכה הראשונה שקיבלתי מאריה בר-שדה היום בבוקר היתה בנושא הזה - אני חושב שזה נושא שחשוב לכולנו - כך שכל המטענים האלה ייצאו ממרכז באר שבע ויעברו ישר לרמת חובב.

עקיבא מוזס: זה מסוג הנושאים שאנחנו נתקלים בהם הרבה מאד, ושהם לא תמיד רק חשבון של נייר ועיפרון.

עקיבא מוזס: הנושא של תשתית במדינה עובר מעבר לחשבון של נייר ועיפרון.

עקיבא מוזס: לפעמים צריך לעשות השקעות בתשתית כדי לשחרר את המדינה מדברים שאי אפשר לעשות חשבון לגביהם.

עקיבא מוזס: הנושא של התשתית חוזר.

עקיבא מוזס: אני חושב שהיתה לנו היום נסיעה יוצאת מן הכלל ברכבת, אבל אם שמתם לב, בקטע האחרון נסענו בקצב של 20-30 קילומטר לשעה – אני מנחש - וזה בדיוק מראה את הבעיה של התשתית.

עקיבא מוזס: התשתית פה היא מוזנחת, וההזנחה גורמת לתוספת עלויות, מייקרת את הייצוא, מייקרת את ההוצאות לרכבת, הרכבת הופכת להיות לנטל, ואז באים עם החשבונות ושואלים: מה קורה?

עקיבא מוזס: ואם דמי ההובלה עולים, אנחנו לא יכולים בסופו של דבר להתחרות.

עקיבא מוזס: דבר שקשור היום לנושא של השינוע זה הנושא של הנמלים.

אברהם פורז: אנחנו יודעים שיש בעיה רצינית מאד בנמלים.

עקיבא מוזס: הבעיה היא לא רק בעיה רגעית, אלא זאת בעיה אסטרטגית, מפני שאם אנחנו לא מוציאים את הסחורה בזמן, הלקוחות שלנו נפגעים, זאת אומרת: זה לא רק עניין של כמה זה עולה, אלא גם של מה שיקרה בטווח הארוך.

עקיבא מוזס: אנחנו שוברים את כלי השיווק שלנו.

אברהם פורז: אני בדרך כלל לא מעודד אנשים לפעולות אגרסיביות, אבל אני חושב שלא מספיק זעקתם על חומרת העניין.

אברהם פורז: נכון שמי שמסתובב גם באשדוד וגם בחיפה רואה את האניות שממתינות מחוץ לנמל.

עקיבא מוזס: אני קליינט קבוע של ועדת הכלכלה.

עקיבא מוזס: אני בא כבר בערך שש שנים באופן קבוע לוועדה בנושא הנמלים.

עקיבא מוזס: חבר הכנסת גולדשמידט מכיר אותי מוועדת הכלכלה.

עקיבא מוזס: היו מביאים אליכם את האגרות, והיינו כל פעם נלחמים באגרות.

עקיבא מוזס: החוצפה היא לבקש עוד כסף ולהוריד את השירות.

עקיבא מוזס: מה עשו בסוף?

עקיבא מוזס: האגרות שהיו בסמכות ועדת הכלכלה הועברו לוועדת הכספים, בגלל שש שנות הפעילות שלנו.

עקיבא מוזס: ועדת הכלכלה בדרך כלל לא הסכימה לאשר את השינוי באגרות.

עקיבא מוזס: אנחנו מוכנים לעשות יותר, אבל הנושא הזה הוא פשוט שבר, מפני שאנשים חושבים שזה רק עניין של כמה זה עולה.

עקיבא מוזס: זה שובר בכלל את התשתית.

אברהם פורז: אנחנו קיימנו דיון בעניין הזה וכפינו על רשות הנמלים שזה יופעל למעשה בקושי בשתי משמרות.

אברהם פורז: היתה שם איזו החלטה לא לקבל עובדים חדשים מהטעם שלא יוכלו לקבל אותם בתנאים של העובדים הוותיקים.

אברהם פורז: בנמל חיפה כבר הושג איזשהו הסדר והוא בדרך לפתרון.

אברהם פורז: אפילו אתמול בערב דיברתי עם שר האוצר.

אברהם פורז: יש גם בעיה ברשות הנמלים, מכיוון שתקופה ארוכה אין יושב ראש ואין בכלל שר תחבורה.

אברהם פורז: כל העסק הזה הוא עצוב מאד.

אברהם פורז: אגב, מתפתח תור של שוק שחור.

אברהם פורז: זה חמור מאד.

עקיבא מוזס: ולא יכול להיות שאחרי זה יבואו ויבקשו תוספת כסף.

אברהם פורז: גם אנחנו מצטערים על זה שלקחו את הסמכויות מוועדת הכלכלה והעבירו אותן לוועדת הכספים.

אברהם פורז: יש איזו מגמה לא חיובית, שעכשיו היא עומדת לדעוך קצת, של העברת כל דבר במסגרת חוק ההסדרים לוועדת הכספים.

עקיבא מוזס: בכל אופן, הנושא של תשתיות הוא הנושא היום על סדר היום, ואם אפשר היה לשפר את תשתיות הרכבת, אני חושב שזה היה עוזר גם לתעשייה וגם לאיכות הסביבה, כי הנושא של איכות הסביבה קשור קשר ישיר להובלה ברכבת.

עקיבא מוזס: כשאנחנו מוצאים את עצמנו על המשאיות, יש זיהום אוויר ויש סכנה של החומרים.

עקיבא מוזס: את הנושא הזה אפשר היה להפחית ככל שישפרו את ההובלה ברכבת.

אברהם פורז: האם המסילה הזאת לא מספיק טובה גם לרכבות משא?

עקיבא מוזס: לא, האם ראית באיזו מהירות נסענו?

אברהם פורז: לא נורא אם רכבת משא נוסעת עוד עשר דקות.

עקיבא מוזס: אני אגיד לך מה קורה עם רכבת משא.

עקיבא מוזס: פעם בחודש קרונות יורדים מהמסילה, ואז יש רעש גדול: איכות סביבה, בטיחות.

אריה בר-שדה: כשמעורבים בזה חומרים מסוכנים.

אברהם פורז: האם המסילה היא לא תקינה?

אברהם פורז: עקיבא מוזס: בוודאי שלא.

אברהם פורז: כשקטר נוסע פה ללא חשבון לגבי המהירות, הקרונות יורדים מהמסילה.

אברהם פורז: פעם בחודש בממוצע יש שיבושים, ואני לא מגזים.

אברהם פורז: מדובר בחומרים מסוכנים, ואז כל העולם רץ, התקשורת זועקת וגורמי איכות הסביבה צועקים בצדק, ובעלי המפעלים רצים, וזה עולה הון תועפות, וזה גם מסוכן.

אברהם פורז: לא צריך ליצור זיהום אם אפשר למנוע אותו.

אברהם פורז: זה קשור לתשתיות.

יוסף יצחק פריצקי: כמה השקעה צריך פה?

עקיבא מוזס: יש פה אנשי רכבת.

אברהם פורז: רבותיי, אני מציע שנתקדם.

אברהם פורז: אנחנו בלחץ של זמן.

עקיבא מוזס: הנושא הבא שקשור לתשתיות: אגרת פיתוח עולה פה כנראה יותר מאשר בסביון.

עקיבא מוזס: 150,000 שקל לדונם אגרת פיתוח, גם אם אתה לא רוצה פיתוח.

אברהם פורז: למי?

אברהם פורז: לרשות המקומית?

עקיבא מוזס: לא, למשרד התעשייה והמסחר.

עקיבא מוזס: המפעלים כרגע כולם מתבצרים בפנים ולא יוצאים החוצה, מפני שאף אחד לא מוכן לשלם 150,000 שקל כדי להזיז את הגדר בלי שיתנו דבר.

אברהם פורז: תכינו לנו איזה מזכר בעניין הזה.

אברהם פורז: מה משרד התעשייה והמסחר נותן כנגד זה?

עקיבא מוזס: הוא לא נותן כלום.

צבי הנדל: גם אם נותנים, זה לא בהיקפים כאלה.

עקיבא מוזס: לא, אבל לא נותנים.

עקיבא מוזס: אני רוצה לעשות תיקוני גבול, ואני לא יכול.

עקיבא מוזס: בפעם האחרונה יצאתי מזה כשבאופן אישי עשיתי סידור עם המנכ"ל והשר, והם נתנו הנחה חד-פעמית לתעשיינים.

עקיבא מוזס: אבל למה צריך ללכת ככה?

אברהם פורז: אגרה אמורה לכסות עלות.

עקיבא מוזס: גם אם אתה רוצה את התעשייה פה ולא בתל אביב, אתה לא יכול לקבוע פה אגרות גבוהות יותר מאשר בתל אביב, אחרת אף אחד לא יבוא לפה.

עקיבא מוזס: הנושא שאנחנו חוזרים אליו כאן הוא גם הנושא של הרפורמה ומה שקורה לנו כאן עם עלויות העבודה.

עקיבא מוזס: אני לא יודע כמה אתם ערים לכך, אבל עלויות עבודה בארץ, בייחוד בתעשייה מהסוג שלנו, הן מהיקרות בעולם.

עקיבא מוזס: כימיקלים לישראל זו חברה ש-40% ממה שהיא מייצרת, מייצרת מחוץ לישראל.

עקיבא מוזס: אין לנו עלות עובדים כמו בישראל.

עקיבא מוזס: יש לנו מפעלים בארצות הברית, בגרמניה, בהולנד, אבל בישראל זה הכי יקר.

עקיבא מוזס: כל מה שקורה כאן מסביב מייקר את העבודה.

עקיבא מוזס: אם מדברים היום על משמרות ואם מדברים על דברים דומים, הם פשוט ייקרו את עלות העבודה.

עקיבא מוזס: כל מה שקורה בנושא קרן ההשתלמות – תבדקו אם זה מייקר את עלות העבודה, מעבר לוויכוחים איך מחלקים את זה באופן צודק או לא צודק.

עקיבא מוזס: אם מייקרים את עלות העבודה, יש לזה השלכות מעבר לרפורמה.

עקיבא מוזס: ברפורמה יש מספר דברים, כמו: חוק לעידוד השקעות הון, נושא של מס משמרות וגם נושא של קרן השתלמות.

עקיבא מוזס: אלה דברים שייקרו את עלות העבודה.

אברהם פורז: למה קרן השתלמות מייקרת את העבודה?

עקיבא מוזס: מפני שיש שם חלקים שהם היום פטורים.

אברהם פורז: זה מה שאתה צריך לגלם.

עקיבא מוזס: אבל אני לא מדבר על החלק של העובד.

יוסף יצחק פריצקי: העובד רוצה נטו, מישהו צריך לגלם את זה, והוא אומר שהוא יגלם את זה.

אברהם פורז: אבל קרן השתלמות היא חיסכון.

אברהם פורז: היא לא מתבטאת בנטו.

חזקיה ישראל: יש פה הגדלת עלות העבודה באמצעות המוסד לביטוח לאומי.

אברהם פורז: אני לא חושב שהיתה כוונה כזאת.

אברהם פורז: חזקיה ישראל: אולי לא היתה כוונה כזאת, אבל זו המציאות.

עקיבא מוזס: יש עוד כל מיני דברים.

אברהם פורז: האם התעשיינים הופיעו בפני ועדת בן בסט?

יוסף יצחק פריצקי: אבל התקיימו דיונים בוועדת הכספים.

יוסף יצחק פריצקי: למה לא שמעו את זה?

אברהם פורז: אתה יכול לראות שאתה כבול בהסכמים כשאתה לא יכול לגרוע פה וחייב לשלם יותר שם.

אברהם פורז: תעשו משהו בעניין.

אברהם פורז: זה יפה מאד שאתם אומרים לי את הדברים, אבל זה לא מספיק.

אברהם פורז: תכניסו גם את הדברים האלה במזכר.

עקיבא מוזס: אנחנו נכין את כל הנקודות, כמו שביקשת בנייר מסודר.

עקיבא מוזס: הרי ברור שאתה צריך להאכיל את העובדים שבאים הנה למישור רותם ממרחקים כאלה.

עקיבא מוזס: אתה לא מתאר לעצמך שלא ניתן כאן אוכל לעובדים.

עקיבא מוזס: זה לא דומה למצב בו מישהו עובד בתל אביב או בירושלים.

עקיבא מוזס: זאת נחשבת הטבה לעובד, ואנחנו חייבים לגלם אותה, זאת אומרת: אנחנו נותנים לעובדים אוכל, ואחרי זה משלמים על זה מס.

עקיבא מוזס: שוב, זה מייקר את עלות העבודה.

עקיבא מוזס: העובד לא רואה את זה בתלוש המשכורת שלו.

אברהם פורז: אלה המלצות ועדת בן שחר שלא יהיו כל מיני תשלומים מקיפים.

עקיבא מוזס: אבל אתה לא יכול להתעלם מהעובדה שכשאדם גר במרחק כזה, זה שונה מאדם שגר בתל אביב או בירושלים.

משה רז: כן, אבל אתה גם לא יכול להגיד שעובד שמקבל שכר X וגם מקבל ארוחות צהרים באופן קבוע, זהה לעובד שמקבל את אותו שכר ולא מקבל ארוחות צהרים.

אברהם פורז: הוא לא רוצה שיהיה לו על זה מס.

אברהם פורז: משה רז: אני מבין, אבל למה שלא יהיה לו על זה מס?

אברהם פורז: זו הטבה לכל דבר.

עקיבא מוזס: מדובר באדם שנוסע לעבודה מבאר שבע למישור רותם.

אברהם פורז: הבעיה היא שעל הגב שלכם ירכבו אלפים שלא מגיע להם.

אברהם פורז: המערכת לא ערוכה לבדיקות פרטניות.

עקיבא מוזס: זה מול המפעלים.

עקיבא מוזס: המפעל לא צריך לשלם על זה מס.

משה רז: במקום משכורת תנו ארוחות צהרים.

עקיבא מוזס: אנחנו נותנים ארוחות צהרים.

משה רז: לא פה, במקומות אחרים.

עקיבא מוזס: תחלק את זה לפי אזורים, לא לכל המדינה.

אברהם פורז: הבעיה היא שיוצרים פרצה במערכת המס.

אברהם פורז: בגלל 10% שמגיע להם, יהיו 90% שלא מגיע להם ושיחגגו.

משה רז: כשתראה מי נהנה מזה, אתה בעצמך תגיע להחלטה.

מאיר בן-דוד: היו אישורים ספציפיים עד שנת 1985.

מאיר בן-דוד: ישנה דיפרנציאציה בנושא ההסעות, שהיום מקובלות כהוצאה מוכרת במקומות מבודדים.

מאיר בן-דוד: באותה מידה ניתן להתייחס גם לזה.

עקיבא מוזס: אם אתם רוצים לפתח את הדרום ותפחדו כל פעם שאחרים גם ייהנו, לא תמצאו דבר.

אברהם פורז: צריך לפתח את הדרום לא על ידי הטבות ייחודיות שיוצרות בלגן טוטלי.

עקיבא מוזס: אין בעיה, רק תגידו לנו במה.

עקיבא מוזס: אני מתאר לעצמי שאתם עוקבים אחרי העובדה שכרגע התעשייה לא משקיעה כאן.

עקיבא מוזס: ההשקעות הן במינימום לשימור הקיים.

עקיבא מוזס: יש ירידה דרסטית בהשקעות בישראל בתעשייה הקונבנציונלית.

אברהם פורז: בגלל חוק עידוד השקעות הון?

עקיבא מוזס: בגלל עלות העבודה, בגלל שאתה צריך לשלם אגרת פיתוח ולגלם את הארוחות ובגלל עלות ההובלה היבשתית והנמלים.

עקיבא מוזס: באשר לחוק עידוד השקעות הון, לפי הרפורמה הולכים להטיל מס.

עקיבא מוזס: אתה יודע שגם שם הולך להיות מוטל מס נוסף על המפעלים.

עקיבא מוזס: זה חלק מהרפורמה.

עקיבא מוזס: כדאי שגם על זה נביא תזכיר.

יוסף יצחק פריצקי: איפה יהיה מס?

יוסי אריה: במסלול החליפי יש פטור ממס.

יוסף יצחק פריצקי: במסלול החליפי בחוק לעידוד השקעות הון?

יוסי אריה: כן, יש פטור ממס, ואז הולכים לקבוע מס של 10%.

עקיבא מוזס: אני אתמול ראיתי את השר רן כהן.

עקיבא מוזס: אצלו נמצא מרכז השקעות.

עקיבא מוזס: הוא אמר לי: אין השקעות, תעלו את הדרישה שיעלו את שיעור ההשקעות בחזרה ל-38%, כי המדינה הפסיקה להשקיע באזור הזה.

עקיבא מוזס: אפשר שתהיה אגרה, שלא תהיה רכבת, לא יהיו נמלים ולא יהיו תשתיות - ומאד יקר להביא מוצרים הנה - ואז לא תהיה פה תעשייה.

עקיבא מוזס: אז התעשייה הולכת ומתבצרת בפנים, ואנחנו יותר ויותר משקיעים מחוץ לישראל.

יוסף יצחק פריצקי: מה יש שם שאין פה?

עקיבא מוזס: בדרך כלל במדינות הקונבנציונליות מודיעים לך שבעוד חמש שנים יחוקק חוק כזה וכזה, מבקשים שתתארגן ומכניסים אותו בהדרגה.

עקיבא מוזס: אף פעם אני לא קם שם בבוקר ואומרים לי: היום יש משהו חדש.

עקיבא מוזס: אין דבר כזה.

עקיבא מוזס: יש שם יעילות הרבה יותר גדולה, כי העובד שם הוא יותר יעיל ויותר ממושמע.

עקיבא מוזס: כמו כן יש פחות בלגנים של הסתדרות וכל מה שיש במדינה הזאת היום.

עקיבא מוזס: היו"ר אברהם פורז: טוב, את זה אי אפשר לפתור.

עקיבא מוזס: הוא לא חייב לפתור את זה, ואני לא חושב שניתן לפתור את זה כרגע, אבל הוא שאל למה.

עקיבא מוזס: יותר זול לי לקנות מפעל מוכן מאשר להתחיל מפעל מההתחלה ולכבוש את השוק.

עקיבא מוזס: אני קונה את המפעל עם השוק.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו לא יכולים לעזור עם כל הנתונים האלה.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא יכול להחליף לא את העם ולא את המדינה, או לקחת את העם לאירופה.

אברהם פורז: מה הרכב הפעילות של כימיקלים לישראל בישראל ובחוץ לארץ מבחינת מפעלים וייצור ולא מבחינת שיווק?

עקיבא מוזס: מבחינת ייצור, 40% היום בחוץ, 60% בישראל.

עקיבא מוזס: חברת רותם היום בערך חצי בחוץ, חצי בישראל.

עקיבא מוזס: אני יכול להראות לך מה קרה לנו בשנים האחרונות – את מגמת היציאה החוצה.

עקיבא מוזס: למה אנחנו רק מדברים על כימיקלים לישראל?

עקיבא מוזס: לך תבדוק בטבע ובעוד מקומות.

אברהם פורז: נניח שהיה לך כסף להרחיב, האם יש לך כוח אדם שאתה יכול - -

עקיבא מוזס: הרי אנחנו מצמצמים כל הזמן כוח אדם, אנחנו לא מרחיבים.

עקיבא מוזס: אצלנו בתעשייה הכימית יש ירידה במספר המועסקים כל שנה.

עקיבא מוזס: אנחנו כל הזמן מצטמצמים כדי לפצות על העלויות הנוספות.

אברהם פורז: מי המתחרים שלך?

עקיבא מוזס: תלוי באיזה מוצר.

אברהם פורז: תן לי דוגמה אחת או שתיים.

עקיבא מוזס: אלה יכולים להיות אמריקאים, או אירופאים.

אברהם פורז: אבל אני מבין שאין תחרות עם העולם השלישי.

עקיבא מוזס: יש גם תחרות עם העולם השלישי.

אברהם פורז: כי איתם אתה לעולם לא תתמודד בשכר לעובדים.

עקיבא מוזס: אני לא רוצה להתמודד בשכר.

עקיבא מוזס: אני לא חושב שאני משפיע פה בשכר ואני לא מתמודד על ההשפעה על השכר.

עקיבא מוזס: אני אומר שמה שכן בכוחות שלנו זה שתהיה רכבת כמו שצריך, שיהיה נמל כמו שצריך, שיהיה עידוד להשקעות פה באזור הנגב ושהמיסוי על המפעלים לא יהיה כל כך גבוה.

עקיבא מוזס: אז יהיה כדאי להגיע לכאן.

עקיבא מוזס: אלה הדברים עליהם אני מדבר.

עקיבא מוזס: אני חי עם העם הזה מצוין.

עקיבא מוזס: אתה משלם פה ארנונה.

אברהם פורז: למי אתם משלמים פה ארנונה?

עקיבא מוזס: למועצה אזורית תמר.

שמעון סבן: שישים איש משלמים 10,000,000 שקל בשנה.

אברהם פורז: זאת בעיה, המגזר העסקי מסבסד את המגורים.

עקיבא מוזס: בוא נחזור לדבר אחד – לרשויות המקומיות לא ברותם, אלא בארץ בנושא איכות סביבה.

עקיבא מוזס: אנחנו רואים איגודי ערים מפילים אגרות, לוקחים את הכסף והוא לא חוזר לאיכות הסביבה.

עקיבא מוזס: כל נושא איכות הסביבה היה צריך להיות מרוכז במשרד לאיכות הסביבה, ושלא ייווצר מצב שכל פריץ שיושב באיגוד ערים מטיל מס ולוקח את הכסף לדברים אחרים.

עקיבא מוזס: לא שירתנו אפילו את איכות הסביבה.

יוסף יצחק פריצקי: כי זה לא משק סגור.

עקיבא מוזס: יש 27 כאלה.

עקיבא מוזס: חלק גם עושים את העבודה, אבל חלק "מרביץ" איזו אגרה ואחרי זה מוציא את הכסף, ואתה רוצה איכות סביבה.

עקיבא מוזס: אתה יודע מה?

עקיבא מוזס: שילמתי?

עקיבא מוזס: שזה לפחות ילך לאיכות סביבה.

רפי כהן: בוקר טוב.

רפי כהן: אני רוצה לברך את חברי ועדת הכלכלה של הכנסת שבאו לנגב.

רפי כהן: אין לי ספק שהמטרה שלכם היא לקרב אותנו לקובעי המדיניות בכנסת ובכך גם לנסות ללמוד אותנו, כדי שלפחות חלק מהבעיות שעקיבא מוזס העלה פה יקבלו פתרון.

רפי כהן: במקור הוועדה היתה אמורה להתכנס ברמת חובב, אבל הוועדה מתכנסת פה, וגם פה זה טוב, כי פה זה הנגב.

רפי כהן: אני בינתיים רוצה להסתפק בהבאת רמת חובב אליכם ולתת לכם איזושהי תמונה עליה.

רפי כהן: קודם כל אני רוצה להתחבר למה שנאמר פה.

רפי כהן: רמת חובב היא דוגמה ייחודית של מועצה מקומית שכל ההכנסות שלה – 100% מהתעשייה – וכל ההוצאות שלה חוזרות לאיכות הסביבה לתעשייה.

רפי כהן: אריה בר-שדה הוא חבר מועצה ברמת חובב, והוא מכיר את העבודה שנעשית.

רפי כהן: אני רוצה גם לברך על ההחלטה לפתח את האתר ברמת חובב של הנגב.

רפי כהן: אנחנו כמועצה נעשה הכל כדי לסייע ולקדם אותו.

רפי כהן: רמת חובב במקור הוקמה כאזור תעשייה.

רפי כהן: מי שאכף את החוקים וניהל את האזור הזה זאת חברת מבני תעשייה.

רפי כהן: אז הגיעו אלינו תרכובות ברום ומכתשים.

רפי כהן: הוקמה המועצה המקומית רמת חובב.

רפי כהן: אין עוד מועצות כאלה היום בארץ, מלבד תפן שהיא גם מועצה תעשייתית, אבל התעשייה שם היא שונה.

רפי כהן: זו לא התעשייה הכימית שעליה אנחנו מדברים היום.

רפי כהן: המועצה שלנו הוקמה בשנת 1989.

רפי כהן: אנחנו חולשים על שטח שיפוט של כ-23,000 דונם.

רפי כהן: מייד אדבר על השימושים, או על חוסר השימושים, בשטח הזה.

רפי כהן: יש לנו כיום כ-20 מפעלים, וזה לא הרבה.

רפי כהן: המפעלים מעסיקים כ-2,000 עובדים בכל הענפים, כאשר המגמה היא לרדת במספר כדי להתייעל.

רפי כהן: מעבר ל-2,000 עובדים האלה, שאלה 2,000 משפחות מהנגב שמקבלות תעסוקה ופרנסה ברמת חובב, יש עוד עובדי קבלנים ואחרים שמועסקים.

רפי כהן: סך הכל הייצור הוא בהיקף של מיליארד דולר.

רפי כהן: מיליארד דולר זה עדיין הרבה.

רפי כהן: המועצה המקומית 12 קילומטר דרומית מבאר שבע.

רפי כהן: הצו שבעקבותיו הוקמה המועצה המקומית רמת חובב יוצר ייצוא ששומר על האינטרסים של כל מי שנמצא בסביבה.

רפי כהן: ישנם שלושה נציגי משרדי ממשלה: משרד הפנים, משרד המסחר והתעשייה והמשרד לאיכות הסביבה.

רפי כהן: ישנם שלושה נציגי מפעלים: תרכובות ברום, מכתשים וקופולק, וישנם שלושה נציגים של הרשויות בסביבה.

רפי כהן: התמהיל הזה של הרכב המועצה יוצר שמירה נכונה ואיזון נכון בין כל האינטרסים.

רפי כהן: זה היה נכון, ואני חושב שהיום אין יותר ניגוד אינטרסים בין תעשייה לקהילה ואין ניגוד אינטרסים בין תעשייה לאיכות הסביבה.

רפי כהן: אני חושב שהתעשייה יכולה ועושה למען איכות הסביבה, ואיכות הסביבה גם יכולה לעשות למען התעשייה.

רפי כהן: זה דבר שאם מנהלים אותו נכון ומשקיעים את המשאבים במקומות הנכונים, יכול ללכת ביחד ויש לזה תרומה הדדית.

רפי כהן: זה התצ"א של רמת חובב, כאמור: מדובר ב-23,000 דונם, כאשר מצפון לדרום אנחנו רואים את כביש מספר 40, בצד מזרח אלינו יושבת הפזורה הבדואית, כשאני מבין שאחת הוועדות גם דנה בנושא הזה, אבל מאחר שפה זה לא הפורום לדבר על זה, לא ארחיב בעניין.

רפי כהן: היא ממש נושקת אלינו, עם כל המשמעויות שכרוכות בכך.

רפי כהן: בצד צפון אתם רואים את חברת החשמל שגם מחוץ לשטח השיפוט שלנו.

רפי כהן: בתחום שטח השיפוט שלנו נמצאים מכתשים, ברום, אגיס, מפעלים נוספים אחרים ואתר פסולת רעילה, שזו חברה ממשלתית שהממשלה מנהלת באמצעות דירקטורים שמתמנים על ידי הממשלה.

רפי כהן: על פי חוק, כל פסולת רעילה שמיוצרת בארץ, אם רפואית או אחרת, אמורה להגיע לפה ולהיות מטופלת באתר הזה באמצעות המשרפה.

רפי כהן: יש לנו בריכות אידוי.

רפי כהן: יש בריכות ישנות בטכנולוגיות לא טובות לאיכות הסביבה.

רפי כהן: יש לנו בריכות חדשות, כאשר העלות של הבריכות היא מאד גבוהה, והבריכות בנויות בצורה כזאת שמונעת כל דליפה של שופכים לסביבה וזיהום לסביבה.

רפי כהן: עדיין זה לא הפתרון המושלם שאנחנו רואים אותו, ואנחנו פה במועצה בוחנים מספר אפשרויות כדי לטפל בנושא הזה.

רפי כהן: יש לנו פה מכון טיהור ביולוגי ייחודי בארץ, ייתכן שאפילו גם בעולם.

רפי כהן: הייחודיות שלו היא לא בגלל שהוא מכון טיהור, אלא בגלל מגוון השפכים הרחב שהוא מטפל בהם.

רפי כהן: אנחנו מכירים מפעלי טיהור שמטפלים בסוג מסוים של שפכים של מתקן מסוים עם מרכיבים ביולוגיים מסוימים, אורגנים מסוימים.

רפי כהן: כפי שתיארתי לפניכם, אלה המפעלים שנמצאים ברמת חובב: תרכובות ברום עם 600 עובדים וחצי מיליארד דולר, כאשר הוא מייצר כ-40% מהתצרוכת העולמית של כל מעכבי הבעירה.

רפי כהן: היום אי אפשר לעשות משהו בלי מעכבי בעירה - בגלל תקנים בינלאומיים - אם אלה מוצרים אלקטרוניים, מכשור או כל דבר אחר.

רפי כהן: מפעל מכתשים עם 700,000 דולר מייצר מוצרים להגנת הצומח מפני מזיקים.

רפי כהן: מכתשים ראוי לציון.

רפי כהן: הוא אחד המפעלים שמתרחבים ברמת חובב.

רפי כהן: בימים אלה הוא מעביר את המפעלים שלו מבאר שבע לרמת חובב, וזו מגמה שארצה להרחיב עליה בהמשך.

רפי כהן: קיים גם מפעל טבע-טק שהוא מפעל חדש המייצר בטכנולוגיות מאד חדשות, וגם הוא נמצא בתהליכי הרחבה מאד משמעותיים, כאשר המפעל בפתח תקווה אמור לעבור אלינו.

רפי כהן: מעבר לתקציבים הרגילים, יש חלוקת תקציבים מיוחדים בשמירה על איכות הסביבה, ואנחנו משקיעים הרבה מאד כסף בנושא הזה.

רפי כהן: מבין הדברים שאנחנו עושים לטובת איכות הסביבה מתוך התקציבים שמופנים ומוקצים לאיכות הסביבה יש לנו שש תחנות לטיהור אוויר.

רפי כהן: אלה תחנות מאד מתוחכמות שמספקות מידע לספקי מטאורולוגיה בארץ.

רפי כהן: אנחנו מפעילים ניידת לאיכות הסביבה מאד איכותית.

רפי כהן: הניידת מסיירת בכל תחומי המועצה.

רפי כהן: אם חל אירוע קטן כגדול היא הראשונה להופיע ולבדוק את המפגעים, במידה שקיימים, ולהיערך וכך גם בפזורה, במידה שישנה השלכה של המפגע.

רפי כהן: אלה הבריכות שלנו.

רפי כהן: אלה בריכות אידוי במדינת ישראל ברמת חובב.

רפי כהן: זה לא פוטומונטז'.

רפי כהן: כך נראות הבריכות.

רפי כהן: הבריכות הן באיכות מאד גבוהה.

רפי כהן: כפי שאמרתי, הבריכות החדשות הן בדיפון כפול.

רפי כהן: העלות היא מאד יקרה, והמועצה משקיעה כל מה שצריך בכדי למנוע דליפות של שופכים או מזהמים אל הקרקע.

אברהם פורז: האם יש באמת באזור שם מאגר תת קרקעי של מים שזוהם?

רפי כהן: כן.

רפי כהן: אי אפשר להתייחס לנזקי העבר.

רפי כהן: הנושא של איכות הסביבה אמנם קיבל יחסית חשיבות גדולה יותר, אבל אנחנו די בפיגור אחרי הידע שנצבר באירופה.

רפי כהן: בעבר טיפלו בנושא של שפכים בצורה לא מושכלת, ובעבר היו ממטירים את השפכים כדי שבמהלך ההמטרה המים יתאיידו ולא יתנקזו לקרקע.

רפי כהן: בפועל, היום אנחנו רואים שחלק גדול מהמים מנוקזים בקרקע, ואנחנו מגייסים הרבה מאד חוקרים מאוניברסיטת בן גוריון ומאוניברסיטת ירושלים ועושים בדיקות קרקע, ובהתאם לזה אנחנו בונים שם מרכזים ומנסים לשאוב מים כדי לנקז את אותם מים מזוהמים.

רפי כהן: היום כאשר עברנו לבריכות האלה אין יותר המטרה לקרקע, ואף טיפה היום לא מוזרמת לקרקע.

רפי כהן: אחת הבעיות עם בריכות האידוי היא שעלותן מאד יקרה, קצב האידוי שלהן הוא נמוך בהרבה מקצב ההזרמה, וזה אומר שאחת למספר שנים צריך להקים יותר ויותר בריכות.

רפי כהן: זאת עלות מאד יקרה גם בהתקנה וגם בתפעול, וזה אומר גם שטח, והבריכות שמתאדות גם מדיפות ריח שהוא פחות נעים.

רפי כהן: המועצה הקימה מכון טיהור בלמעלה מ-10,000,000 דולר.

רפי כהן: הוא כבר עובד, והיום הוא בשלבים סופיים של הרצה.

רפי כהן: הוא עובד על בקטריות שאמורות לאכול ולבלוע את האורגנים, שהם אלה שמזהמים ומדיפים ריח פחות נעים לאוויר.

רפי כהן: הכוונה היא שבמהלך השנים הקרובות, כל המים שנמצאים היום בעשר בריכות האידוי שיש לנו יעברו תהליך של טיפול ביולוגי במכון הזה, כדי שאיכות האוויר תעלה, ונמנע מפגעי ריח.

רפי כהן: עד כאן תיארתי את רמת חובב כפי שהיא היום ומה נעשה עד היום עם כל המשאבים שהושקעו.

רפי כהן: אני מקווה שקיבלתם את המסר לגבי היקף ההשקעות ולגבי היקף המשאבים שהמועצה מקצה לטובת איכות הסביבה.

רפי כהן: כפי שאמרתי לכם, יש לנו עשר בריכות אידוי ועוד שלוש שעובדות במחצית מהתפוקה.

רפי כהן: הכוונה שלנו היא שקצב האידוי נמוך מקצב ההזרמה, ומאחר שהיום במהלך האידוי נוצרים מפגעים לסביבה, יש לנו כוונה להשתמש במים האלה.

רפי כהן: אנחנו הולכים על ניסיון שיעלה לנו הרבה מאד כסף, להשתמש במים של התעשייה ולהשיב אותם לתעשייה.

רפי כהן: התהליך היום הוא שאנחנו מקבלים 2.5 מיליון קוב מים שפירים ממקורות.

רפי כהן: המים מוזרמים למפעלים.

רפי כהן: לאחר תהליך הייצור יש איסוף השפכים למכון טיהור ביולוגי, ולאחר מכן המים מוזרמים לאותן בריכות אידוי.

רפי כהן: כפי שאמרתי, יש בעיות עם השיטה הזאת.

רפי כהן: היא טובה, אבל היא לא מספיק טובה, ולכן הכוונה להשתמש במים האלה.

רפי כהן: ולכן הכוונה היא שלאחר מכון הטיהור, במקום שהמים יוזרמו לרכז בבריכות האידוי, הם יעברו למתקן לתזקיקים.

רפי כהן: המים יוחזרו למפעלים לשימוש חוזר, כאשר אם היום המפעלים מקבלים 2.5 מיליון קוב ממקורות, לדעתי הם ישתמשו במיליון ו-50,000 קוב תזקיק.

רפי כהן: זה אומר שימוש חוזר.

רפי כהן: זה אומר חסכון של כ-1.5 מיליון מים שפירים.

רפי כהן: במדינה שכל שנה הבצורת משכיחה את הבצורת של השנה הקודמת, זאת תרומה מאד משמעותית לשוק המים, לאיכות הסביבה וגם להשקעות שאנחנו משקיעים.

רפי כהן: במקום להעביר למכון הטיהור 2 מיליון מטר קוב, אנחנו נעביר רק מיליון ו-750,000.

רפי כהן: הנתון החשוב ביותר הוא שבמקום להעביר קולחים 2 מיליון, אנחנו נעביר רק 700,000.

רפי כהן: הפרוייקט הבא עליו אנחנו עובדים לקראת סוף השנה הוא מפעל הזנה הדדית, כאשר המפעל הזה בעלות של מיליון וחצי דולר.

רפי כהן: הוא אמור לחסוך סיכונים בטיחותיים של שינוע חומרים כימיים ממקום למקום, וכאמור להביא לחסכון וליעילות, כאשר כל מפעל יצרוך חלק מהמוצרים שלו ממפעל אחר, כשהיום אותו מפעל לא משתמש בהם.

רפי כהן: מכל מה שנאמר, המסר שלי הוא כזה: כל המחירים גם בארץ וגם בעולם מראים שפיתוח אורגני של אזור מחייב הבאת אוכלוסייה.

רפי כהן: הבאת אוכלוסייה היא קטלי

רפי כהן: זטור לחינוך, לתרבות ולכל דבר אחר, וזה בעצם המפתח לפתרון ולפיתוח.

רפי כהן: הבעיה היא שכדי להגיע לאוכלוסייה ולהביא אותה לנגב, יש להביא לה עבודה.

רפי כהן: אנחנו רואים ברמת חובב מקום שניתן להעביר אליו מפעלים ממרכז הארץ, מפעלים שאנחנו שומעים לאחרונה שגורמים לכל מיני מפגעים.

רפי כהן: אחרי כל ההשקעות שרמת חובב כבר השקיעה וההשקעות שהיא מתכוונת להשקיע, יש לה יכולת לטפל בשפכים שלהם ובמה שהם גורמים.

רפי כהן: המפעלים האלה, לדעתנו, ינצלו נכון את המשאבים שיש היום ברמת חובב ויביאו תעסוקה לנגב, וזה יהיה בעצם המפתח לפתרון.

רפי כהן: תודה רבה.

שמעון סבן: אני רוצה להגיד מספר מילים בנושא הארנונה.

שמעון סבן: החברה אצלנו - אני מדבר רק על רותם ולא על כל החברות האחרות – משלמת כ-10,000,000 שקל ארנונה, שרובה הולכת למועצה אזורית תמר.

שמעון סבן: אם הסתכלתם טוב על הלוח כשהסביר המנכ"ל, ראיתם את ההתפלגות של העובדים ומניין הם באים.

שמעון סבן: אם שמתם לב, ראיתם כמה יש בתמר – אפס, אין אפילו עובד אחד מתמר.

צבי הנדל: מדוע אמרת שרוב הארנונה מגיעה לתמר, האם לא כולה?

שמעון סבן: לא, הארנונה של אורון מגיעה לרמת נגב, אם אינני טועה.

שמעון סבן: אילו היתה קמה מועצה תעשייתית, כמו שקודמי אמר, לפחות הארנונה שהיינו משלמים – ולא היינו משלמים סכום כזה – היתה חוזרת לתעשייה.

שמעון סבן: ואפילו אם לא מקימים מועצה תעשייתית, לפחות היו מעבירים את הארנונה למקום אחר ולפחות היו נהנים מזה ילדי באר שבע, דימונה, ערד וירוחם.

שמעון סבן: יש שם 60 איש שמקבלים – אני מדבר רק על רותם – כ-10,000,000 שקל.

אברהם פורז: במועצה אזורית תמר יש יותר מ-60 איש, אבל לא הרבה יותר מזה.

שמעון סבן: אני חושב שצריך להתייחס לנושא הזה.

שמעון סבן: חשוב מאד להקים מועצות תעשייתיות.

שמעון סבן: זה דבר שמחזיר את הכסף לתעשייה.

שמעון סבן: כך הכסף לא מתבזבז והולך לריק לבניית בניינים משיש.

שמעון סבן: כדאי שבפעם הבאה תבקרו במועצה האזורית תמר.

שמעון סבן: אם תקיימו שם ישיבה, אתם לא תרצו לשבת בכנסת יותר, כי אני מפחד שתרצו לקיים שם את כל הישיבות.

אחמד נסאסרה: אני מודה לחברי הכנסת על כך שבאו לאזור הנגב, אזור שכולנו חיים בו ומצפים לקידומו.

אחמד נסאסרה: אני מודה למנכ"ל חברת רותם על קבלת הפנים החמה.

אחמד נסאסרה: אני רוצה לדבר על המגזר הבדואי.

אחמד נסאסרה: המגזר שלנו מקופח במשך חמישים שנה.

אחמד נסאסרה: אני בטוח שתהיה תשומת לב מצד חברי הכנסת לנקודות שאעלה.

אחמד נסאסרה: אצלנו האבטלה חוגגת עם האחוז הגבוה ביותר במדינה.

אחמד נסאסרה: מצב התעסוקה בתעשייה קשה מאד.

אחמד נסאסרה: גם באזור התעשייה, לצערי הרב, לא מצאנו אנשים או גוף שיעודד את העסקים הקטנים.

אחמד נסאסרה: גם הגוף הזה נעלם.

אחמד נסאסרה: יש לנו היום אזור תעשייה ברהט ויש אזורי תעשייה במגזר הבדואי.

אחמד נסאסרה: אני חושב שאזורי התעשייה האלו צריכים לקבל תשומת לב, אבל הם לא מקבלים תשומת לב.

אחמד נסאסרה: אני פונה לחברים כאן ולמנכ"ל חברת רותם בבקשה לקלוט אנשים מהמגזר הבדואי.

אחמד נסאסרה: אני כמובן מדבר רק על אנשים משכילים ועל אנשים שמתאימים לתחומים בהם אתם עוסקים.

אחמד נסאסרה: כולי תקווה שאנשי ועדת הכלכלה ימצאו לנכון לשנות את המצב הכלכלי במגזר שלנו.

אחמד נסאסרה: אנחנו היום מקימים אזור תעשייה משותף להבים, בני שמעון ורהט.

אחמד נסאסרה: עלות המגרשים היא כבדה מאד.

אחמד נסאסרה: שמעתם את הצעקות של אנשי חברת רותם על 150,000 שקל.

אחמד נסאסרה: אדם שצריך להשקיע, צריך מגרש, וזה עולה יותר מ-150,000 שקל.

אחמד נסאסרה: עד שיקים את העסק, אני כבר חושב שהוא יפשוט את הרגל ויסגור את העסק עוד לפני שיקום.

אחמד נסאסרה: אני מבקש שלפחות יהיה טיפול נקודתי במגזר הבדואי לגבי העלות הזאת.

אחמד נסאסרה: אני מודה לכם.

משה רז: כמה עובדים יש במגזר הבדואי באזור המפעלים ששמענו עליהם?

אחמד נסאסרה: לפי מה שראיתי, אני בטוח שבודדים.

שמעון סבן: רק במפעל הזה עובדים כ-100 בדואים.

משה רז: מתוך כמה?

שמעון סבן: סך הכל יש ברותם כ-800 עובדים.

עקיבא מוזס: יש לנו עשרות קבלנים מהמגזר הבדואי שעובדים כאן.

אברהם פורז: אנחנו רוצים למצוא בכל זאת כמה דקות לסייר במפעל של רותם.

אברהם פורז: לכן אני רוצה לסיים פה תוך רבע שעה ולחזור לארוחת צהרים.

צבי הנדל: אפשר לוותר על ארוחת הצהרים.

יעקב לוטן: רק דבר אחד צריך לזכור – בארוחת צהרים אתם גם רואים את העובדים.

אברהם פורז: מאחר שבשעה 13:10 עלינו לצאת למסוף "צפע", אנחנו יכולים בשעה 12:45 לצאת לסיור.

אברהם פורז: נלך לחדר האוכל ומייד נמשיך הלאה.

אברהם פורז: אם כך, יש לנו עוד חצי שעה עד לסוף הישיבה.

אבי רותם: אני רוצה להתייחס להשתלחות ולפופוליזם שנשמעו פה לגבי המועצה בת 60 התושבים.

אבי רותם: המועצה האזורית תמר היא מועצה שנותנת שירותים מעל ל-2.5 אורחים/אנשים/לינות בים המלח.

אבי רותם: מבחינת המפעלים, בעבר כשדובר פה על מספר מפעלים בודדים שלא היה קשר ביניהם, המועצה כמעט שלא נתנה שירותים למקום.

אבי רותם: נכון להיום, בתקציב המועצה אנחנו מדברים על כ-38% מהארנונה שנגבית מהתעשייה, וחוזרת חזרה לתעשייה כשירותים מוניציפליים.

אבי רותם: זה אחוז גבוה מאד, כי בכל רשות מקומית כשמתייחסים לנושא של שירותים מוניציפליים ומחשבים את כוח האדם ואת העלויות מסביב - -

אברהם פורז: אבל אין תושבים.

אבי רותם: אנחנו מדברים פה על 38%, שזה אחוז גבוה מאד מבחינת השירותים המוניציפליים, והמגמה היא תמיד מגמה של עלייה, כאשר לפחות מאז 1997, הארנונה שמשלמת רותם למשל על כל הנכסים החדשים זו הארנונה הנמוכה ביותר בארץ, אלה תעריפי מינימום.

אבי רותם: זה מאד פופוליסטי להציג את הדברים כפי שמציגים, אבל המועצה מטפלת ומשקיעה סכומים אסטרונומיים בנזקים שנגרמים מהתעשייה.

אבי רותם: אם ניקח למשל את הנושא של בריכה מספר 5 וההצפה של בריכה מספר 5 את בתי המלון, אנחנו מדברים על פרוייקט למשל לחמש שנים הבאות שעלותו כ-30,000,000-35,000,000 שקל, כשבעוד חמש שנים מהיום אנחנו צריכים להיכנס לפרוייקט של ההגנה על אזור בתי המלון –הצפה של בריכה מספר חמש – שלפי ההערכה היום הוא בסדר גודל של כ-50,000,000 דולר בהגנה הישירה ועוד כ-25,000,000 דולר בתשתיות.

אבי רותם: המועצה היא אחד המרכיבים של אותן הוצאות.

אבי רותם: אלה הם כספים שמושקעים.

אבי רותם: אפשר בהחלט להגיד: בוא ניקח ונעביר את הכספים למקום אחר, אז המדינה תשלם בצורה אחרת.

אברהם פורז: יש בעיה רצינית מאד בישראל.

אברהם פורז: יש שיטה שהמגזר העסקי מסבסד את המגורים, ופה במקרה יש מעט תושבים אז אתה יכול להיות נדיב.

אברהם פורז: בערים אחרות המצב הוא עוד יותר גרוע.

אברהם פורז: בתל אביב הארנונות למגורים הן מהנמוכות במדינה, כי יש שם מגזר עסקי גדול שמשלם ארנונות מאד גבוהות ומסבסד את המגורים.

אברהם פורז: אתה במידה רבה מאד דומה לתל אביב.

אברהם פורז: אתה בדיספרופורציה.

אברהם פורז: אין לך פה מקרים סוציאליים קשים כמו בערי פיתוח.

אברהם פורז: יש לך אוכלוסייה קטנה, ואתם לא סתם נחשבים לאחת המועצות היותר מבוססות.

אבי רותם: זה גם לא מדויק, כי חלק גדול מאותה אוכלוסייה, אותן 60 משפחות שהוזכרו כאן, הן מאותם יישובים כמו נווה זוהר שנזקקות סעד, ואנחנו מטפלים בהן.

שמעון סבן: אנחנו נריח את הזבל ואתם תריחו את הכסף, אם מחר - -

אברהם פורז: הם אומרים לך: לא רוצים אותך, אל תעשה לנו טובות ותן לנו ללכת.

אברהם פורז: הם רוצים להיפרד ממך.

אבי רותם: אי לנו שום בעיה.

אבי רותם: את אותם נזקים שהתעשייה גורמת יצטרכו לממן ממקור אחר.

אבי רותם: הטיפול והאחזקה השוטפת של אותן הגנות על בתי מלון בתעשייה זה היום מעל מיליון שקל לשנה, אז רק תבינו על מה אנחנו מדברים.

יוסי כרמלי: אני ברשות

יוסי כרמלי: כם רוצה לחדד שתי נקודות, בהמשך לדברים שאמר מנכ"ל כימיקלים לישראל על התשתית המסילתית ועל ההשקעות במסילה בקטע שבין דימונה לבין מישור רותם.

יוסי כרמלי: אנחנו משנעים מפה בערך 5,000,000 טון בשנה.

יוסי כרמלי: כידוע לכם, הקו הזה אמור להתפתח, וחייבים להשקיע הרבה כסף בתשתית בקו הזה: או להכפיל את הקו, או לפחות לשקם את הקו על מנת שנוכל לשנע בו עוד מטענים.

יוסי כרמלי: כידוע, מרבצי החול של מדינת ישראל במרכז הארץ כבר מסתיימים.

יוסי כרמלי: מרבצי החול המרכזיים של מדינת ישראל הם באזור מישור רותם.

יוסי כרמלי: על פי ועדת החול שהוקמה על ידי המדינה, צריכים לשנע בין 5,000,000 ל-8,000,000 טון חול ממישור רותם למרכז הארץ.

יוסי כרמלי: עם התשתית המסילתית הזאת בלתי ניתן יהיה לשנע את המטענים, ובוודאי לא במסילה הקיימת הזאת.

יוסי כרמלי: בנוסף לכך, שינוע פסולת האשפה מגוש דן דרומה נמצא בשלבים מתפתחים.

יוסי כרמלי: היום הקו מרמת אפעה למישור רותם הוא תפוס.

יוסי כרמלי: אנחנו מעבירים שמונה זוגות רכבות – שזה 16 רכבות – בקו הזה, כאשר כל רכבת נוסעת בערך שעה ורבע, זאת אומרת שהאופטימום הוא להכניס עוד שתי רכבות ביממה.

יוסי כרמלי: המדינה חייבת להבין שבלי השקעה בתשתית מסילתית, יהיה שינוע באמצעות רכבים, וזאת השפעה ישירה על איכות הסביבה.

יוסי כרמלי: אני קורא לחברי הוועדה לסייע גם בידי העובדים וגם בידי התעשיינים לקדם את הנושא של השקעות בתשתית, ובעיקר בתשתית של מסילה.

יוסף יצחק פריצקי: למה לא באה בקשה בתקציב מסודר?

יוסף יצחק פריצקי: אני יושב בוועדת הכספים, ולא ראיתי בקשה אחת של הרכבת.

אברהם פורז: אבל הוא לא מצליח לעבור את המכשולים הפנימיים.

הדסה עדן: אני חשבתי שהדיון הזה אמור להיות על פיתוח תשתיות בנגב.

הדסה עדן: אחר כך הבנתי שזה פיתוח תשתיות תחבורתיות, אבל הנושא כבר גלש מעבר לתשתיות תחבורתיות.

הדסה עדן: אני רוצה להעלות את נושא הביוב, שהוא תשתית בסיסית מאד מאד חשובה, ובנגב הוא לוקה מאד בחסר.

הדסה עדן: החוק קובע שרשויות מקומיות הן אלה שצריכות לטפל בשפכים, להקים מתקנים, לטהר את השפכים ולסלק אותם בצורה תברואית.

הדסה עדן: יש לנו בנגב ריכוז של רשויות חלשות מבחינה סוציו-אקונומית, מבחינת חברתית ומבחינת יכולת גיוס משאבים להקמת מתקנים לטיפול בשפכים.

הדסה עדן: אם פחות או יותר המערכות הפנימיות של ההולכה בסדר, הבעיה היא בעיקר עם מתקני הקצה ועם הטיהור והסילוק של השפכים.

הדסה עדן: יש לנו רשויות, כמו: דימונה, אופקים, ירוחם, מצפה רמון והיישובים הבדואים, שלא מצליחות לגייס את המשאבים לנושא הזה.

הדסה עדן: אני הכנתי פה תזכיר עבורכם.

הדסה עדן: אני גם הפצתי אותו בין אנשי הנהלת משרד האוצר, משרד ראש הממשלה ומי שרק ידו נוגעת לעניין.

הדסה עדן: אני חושבת שהיישובים החלשים בנגב חייבים לקבל סיוע ממלכתי הרבה יותר רציני.

הדסה עדן: היום כמעט שאין סיוע להקמת מתקני טיפול בשפכים.

הדסה עדן: ישנו בסך הכל מענק של 15% במידה שהרשות המקומית הולכת בפרוייקט של ON

עקיבא מוזס: תדעו לכם שהתעשייה מוכנה לקחת את זה.

יוסף יצחק פריצקי: האם יש כאן למי למכור מים מטוהרים?

יוסף יצחק פריצקי: עקיבא מוזס: בטח, לתעשייה.

יוסף יצחק פריצקי: זאת אומרת שאם הם מטהרים, אתה תקנה את המים.

עקיבא מוזס: אני לוקח את כל המים.

עמי לקס: באתי לשמוע אם יש בעיות תחבורתיות בנושא של הכבישים.

עמי לקס: האמת היא שלא שמעתי דבר.

עמי לקס: אם אתם נזכרים במשהו, אני לרשותכם.

צבי הנדל: אני כבר אומר לך, דימונה-באר שבע.

עקיבא מוזס: אגב, הם מכפילים את הכביש הזה.

עמי לקס: אנחנו שמחים לשמוע כל דבר במשרד.

עמי לקס: אפשר למצוא אותנו בקלות במשרד התחבורה.

עמי לקס: התכניות שלנו לדרום לא מתחילות מהיום.

עמי לקס: כעשר שנים אנחנו עושים תכניות ארוכות טווח לקרב את הדרום למרכז הארץ.

עמי לקס: נדמה לי שכולם מרגישים את ההקלה הגדולה עם הכפלת כביש 40 – הציר הראשי, והציר של אשקלון-יד מרדכי גם הוא הוכפל והוא דו מסלולי.

עמי לקס: עם פתיחה של מחלף אשדוד, הדרך מהמרכז לכיוון באר שבע והדרום פתוחה.

אברהם פורז: מה התכנית שלכם לגבי כביש מהיר עם מחלפים ולא עם רמזורים?

עמי לקס: מאיפה לאיפה?

אברהם פורז: כשנוסעים מבאר שבע לתל אביב בכמה צמתים יש עדיין רמזורים.

עמי לקס: אמרתי מה קורה לגבי אשדוד.

עמי לקס: בהמשך יש מחלף עד הלום באזור דרום אשדוד.

אברהם פורז: מה קורה על יד כנות?

אברהם פורז: שם אין מחלף, אחר כך גם בצומת אחים אין מחלף, בצומת קסטינה אין מחלף ובקריית גת אין מחלף.

עמי לקס: קודם כל, כל מחלף עולה הרבה כסף, וצריך להשיג אותו.

עמי לקס: אתם לא נותנים מספיק כסף לתשתית כבישים.

עמי לקס: למרות שזה נראה הרבה כסף במספרים, הארץ מלאה בכבישים ובצמתים, וזה בסך הכל לא מספיק.

עמי לקס: אם אני צריך במשהו להשפיע עליכם, זה שתיתנו יותר כסף.

עמי לקס: שנית, יש לנו תכנית למחלף פלוגות ליד קריית גת.

עמי לקס: מעבר לזה, אם מדובר על כניסות ליישובים, אנחנו מסתכלים על כניסות ליישובים בצורה של מחלפונים, דהיינו: ביטול פניות שמאלה ויצירת פניות ימינה בלבד עם מעברים תת קרקעיים.

עמי לקס: זה הפתרון שאנחנו נותנים לכניסות ליישובים.

עמי לקס: פרט לזה, הצטלבויות גדולות של כבישי מע"צ פרט למחלף פלוגות אני לא רואה בשנים הקרובות.

עמי לקס: לעומת זה, אל תשכחו שכביש חוצה ישראל צריך להגיע.

אברהם פורז: האם הצומת דרומית לגדרה נקראת צומת כנות?

עמי לקס: צומת גדרה.

אברהם פורז: האם אין שם תכנית לעשות מחלף?

עמי לקס: יש, אבל לא בחודש הקרוב.

אברהם פורז: בכל מדינה נורמלית מבאר שבע לתל אביב נוסעים בכביש מהיר במהירות של לפחות 100 קילומטר לשעה.

עמי לקס: התכנית המרכזית של מדינת ישראל לתחבורה צפון-דרום זה כביש חוצה ישראל.

עמי לקס: הכביש הזה הולך ונבנה.

עמי לקס: תוך כארבע שנים וחצי יגיע עד מחלף שורק.

הדסה אדן: התחילו אותו במרכז במקום להתחיל אותו בפריפריה.

עמי לקס: אנחנו טורחים מאד גם בתכנון וגם בנושאי תקצוב להמשיך את חוצה ישראל דרומה עד קריית גת, ואפילו יותר דרומה, כך שבסופו של דבר ייווצר כביש מהיר.

צבי הנדל: ברוכים הנמצאים.

צבי הנדל: תודה על האירוח הנאה.

צבי הנדל: למרות ההסבר, אני רוצה שתבינו שבדרך כלל בישיבות של ועדות בכנסת לא יושבים כל חברי הוועדה, לא חצי ולא רבע; לפעמים רבע.

צבי הנדל: היום זאת ישיבה נורמלית, אולי אפילו מעל הממוצע.

צבי הנדל: יש אלף סיבות לכך, בעיקר שחברי הכנסת מאד עסוקים.

צבי הנדל: לעצם העניין – ואני לא יודע בדיוק על מי אנחנו מתלונן, ובגלל זה אני מתלונן על עצמי – בכל ממשלות ישראל, אין לזה שום קשר לא לימין ולא לשמאל, אין דחיפה ראויה לנגב.

צבי הנדל: אני משוכנע בזה, אני לא פופוליסט בעניין הזה, אלא אומר את זה בצורה חד משמעית ביותר.

צבי הנדל: די היה לעירוניים שבינינו שיושבים לידי כששמעו חלק מהדברים ופגשו בהם פעם ראשונה – את חלק מהדברים אני מכיר בגלל שאני לא עירוני והייתי ראש רשות – כאשר מדובר באבסורדים, בוודאי בתחום התעשייה ובתחום המענקים.

צבי הנדל: אני מכיר איש אחד שהיה אכפת לו באמת מהנגב.

צבי הנדל: הוא קרא לזה בעיקר פיזור אוכלוסייה, והוא לא עשה את זה בהקשרים פוליטיים.

צבי הנדל: קראו לו אריק שרון.

צבי הנדל: מי שאמר שצריך אוכלוסייה כדי לתת קטליזטור לפיתוח, אמר נכון.

צבי הנדל: אריק שרון הוא האיש היחיד – כשהיה במשרדים הרלוונטיים בזמנו – שהיה אכפת לו מהנושא של הנגב.

צבי הנדל: אני רוצה לומר משפט אחד על מה שאפשר לעשות.

צבי הנדל: אני לא יודע אם זה הפורום המתאים לכך.

צבי הנדל: כשהייתי ראש רשות היה איזה פורום של ראשי רשויות בנגב, אין לי מושג אם הוא עוד קיים היום.

הדסה אדן: הוא קיים.

צבי הנדל: זה תלוי מאד ביושב ראש של הפורום הזה, בדרך כלל הוא מבאר שבע.

אבי רותם: היום זה מרמת הנגב.

צבי הנדל: הוא בחור מעולה.

צבי הנדל: לדעתי, אנחנו התושבים לא עושים מספיק, וחבר כנסת נתון בלחצים אין סופיים.

צבי הנדל: מי שמבלבל לו את השכל ראשון ומי שמתמיד בכך, הוא יטפל בו כדי להתנער ממנו.

צבי הנדל: ככה זה עובד.

צבי הנדל: אנחנו כמעט מפקירים שטח עצום שאפשר לעשות בו כל כך הרבה, תעשייה בוודאי אבל לא רק תעשייה, ואנחנו לא עושים מאומה.

צבי הנדל: לכן אני מציע לכולנו לראות אם צריך לעזור.

צבי הנדל: אנשי התעשייה הם בדרך כלל אנשים מוכשרים.

צבי הנדל: אולי תעזרו בגיבוש של ראשי רשויות ושל ההנהגה של הנגב.

צבי הנדל: אתם צריכים להיות חלק ממנה.

צבי הנדל: בואו נרכיב איזו חבורה בכנסת של אכפתניקים.

צבי הנדל: חשוב מאד שיהיו שם בעיקר אנשי קואליציה.

צבי הנדל: אני לא בורח מזה, אני מוכן להיות עבד לעניין, אבל אני באופוזיציה באורח קבע ואנחנו גם במיעוט.

צבי הנדל: חשוב מאד שיהיו שם כמה שיותר אנשי קואליציה.

צבי הנדל: זאת השיטה.

צבי הנדל: אני מוכן לעזור ככל יכולתי, כרגע אני יכול בעיקר לייעץ.

צבי הנדל: הדברים המרכזיים, כמו: רכבת והעדפות לנגב, למשל, במגרש ובמענקים, הם חלק מהדברים.

צבי הנדל: אפשר לעשות הרבה יותר מזה.

צבי הנדל: יוסף פריצקי: אני בעיקר חבר ועדת הכספים.

צבי הנדל: יש לנו שתי בעיות בישראל: הנגב והגליל.

צבי הנדל: כולנו מודעים לזה.

צבי הנדל: אלה הם אזורים שונים, אבל שם חולשתנו הגדולה.

צבי הנדל: אני למדתי דבר אחד: כשיש שר שדוחף, ועדה מוכנה להיענות לו, זאת אומרת:

צבי הנדל: אני לא מניח שאם תבוא בקשה לוועדת הכספים להעברה תקציבית לנגב, מישהו מחברי הוועדה יגיד לא.

צבי הנדל: יש פה שאלה של הפעלת לחץ על השרים.

צבי הנדל: לכן אני שאלתי פה את נציגי הרכבת לגבי הבקשה התקציבית של אנשי הרכבת, כי לא ראיתי בקשה תקציבית כזאת.

צבי הנדל: אנחנו באנו לשמוע אתכם כדי להזדהות אתכם, אבל אנחנו לא יכולים לחתום על הצ'ק.

צבי הנדל: אנחנו יכולים לאשר בקשה של משרד האוצר להעביר את הכסף.

צבי הנדל: אני מניח שבהרכב הנוכחי של ועדת הכספים, זה יעבור, אבל איך אומרת הבדיחה?

צבי הנדל: צריך לקנות את כרטיס הפיס כדי לזכות.

צבי הנדל: אבל אנחנו יכולים גם לכופף יד של משרד האוצר.

יוסף יצחק פריצקי: כן, אבל אם אין לך בקשה, אתה לא יכול.

צבי הנדל: אני יכול לאלץ אותו להגיש את הבקשה שאני רוצה, בתנאי שאנחנו רוצים.

יוסף יצחק פריצקי: אני מסתכל על חזקיה ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: יש להתאחדות התעשיינים נציג טוב.

יוסף יצחק פריצקי: דברו אתו.

יוסף יצחק פריצקי: זה טוב שיש לכם לוביסט.

יוסף יצחק פריצקי: אני מציע לערי הנגב, בלי בושה, לקחת מישהו בשכר שיישב בכנסת ושיהיה לוביסט - זאת השקעה טובה - וזה כדי לבוא לשם, כדי לקדם, לדחוף, לשבת בוועדה וללכת לשר.

יוסף יצחק פריצקי: זה חשוב, תעשו את זה.

יוסף יצחק פריצקי: כמו שאמר פה חבר הכנסת הנדל ובצדק, בסופו של דבר, מדובר בפרמטרים של זמן ולחץ.

יוסף יצחק פריצקי: הרי אנחנו לא מנהלים שם ישיבה כזאת.

יוסף יצחק פריצקי: זו ישיבה שקטה יחסית ורגועה.

יוסף יצחק פריצקי: תעשו את זה.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו מאד רוצים לעזור לכם, אבל מחר ובשבוע הבא יהיה כבר בית משוגעים אחר.

יוסף יצחק פריצקי: אם אין שם מישהו שהנושא חשוב לו, זה לא ילך.

יוסף יצחק פריצקי: אם תעשו את זה, נעזור לכם.

משה רז: חברי הכנסת הנדל ופריצקי עמדו על הבעיות המרכזיות.

משה רז: דיברו קודם על מסמך או נייר, אבל אני מדבר על משהו אפילו הרבה יותר מתומצת: דרישה אחת או שתיים, דברים מאד מאד ספציפיים שאנחנו כחברי הכנסת יכולים לקדם ולדחוף ולא ים של בעיות, כי כשאתה רואה ים אתה הולך לחוף.

משה רז: אם יש דבר אחד או שניים שאנחנו יכולים לעמוד מאחוריו ולהתמסר לו במשך חודשים או שנה עד שהוא יתקדם, זה שווה, ואחרי זה אפשר להביא את שני הדברים הבאים.

משה רז: אני לא אומר שאז צריך לשקוט ולנוח.

יוסף יצחק פריצקי: אתה מדבר על סדר עדיפויות.

יוסף יצחק פריצקי: משה רז: אני רוצה להתייחס בכמה מילים לסיפור של הארנונה.

יוסף יצחק פריצקי: אני חושב שהמדינה דווקא עושה טוב כשהתעשייה עוזרת במימון רשויות מקומיות ובמימון צרכים של תושבים באותו אזור, רק מה הבעיה?

יוסף יצחק פריצקי: לא יכול להיווצר מצב שבו באים עובדים ממגוון רחב של יישובים שנמצאים במצוקה, והכסף שלהם הולך ליישובים שעם כל הכבוד, נמצאים במצב הרבה יותר טוב מהמצב של היישובים שמהם באים העובדים.

יוסף יצחק פריצקי: יש כאן איזשהו מצב אבסורדי.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא מאשים אתכם, ואני לא מאשים פה אף אחד, אבל אני חושב שגם אנחנו צריכים לחשוב איך משנים את המצב הזה.

יוסף יצחק פריצקי: זה טוב שהולכת מפה ארנונה, אבל זה לחלוטין לא הגיוני שהיא הולכת מפה לשתי מועצות אזוריות או לאחת.

יוסף יצחק פריצקי: הארנונה צריכה ללכת מפה אולי גם לתמר, אבל גם לדימונה ואולי גם לבאר שבע ואולי לרהט – אני לא רוצה כרגע לקבוע לאן בדיוק – בהתאם למקומות שמהם באים העובדים.

צבי הנדל: אנחנו נמנה אותך לראש מועצה לחמש שנים, ואחרי זה נראה איך תדבר.

יוסף יצחק פריצקי: השאלה היא איזו מועצה.

יוסף יצחק פריצקי: אם במדינת ישראל היו 20 עיריות ורשויות מקומיות ולא 250, הדברים היו נראים אחרת.

יוסף יצחק פריצקי: זה ברור.

אברהם פורז: המטרה של הישיבה הזאת לא היתה לפתור את כל הבעיות של הנגב בפרק הזמן הזה.

אברהם פורז: זה היה קודם כל רעיון של יושב ראש הכנסת להראות שזה חשוב לכנסת.

אברהם פורז: יש בזה גם אקט סימלי מסוים.

אברהם פורז: מעבר לזה, אתם מוזמנים לפנות אלינו.

אברהם פורז: אנחנו נשתדל לעשות כמיטב יכולתנו.

אברהם פורז: אנחנו לא הרשות המבצעת.

אברהם פורז: הכנסת היא לא הגוף שבדרך כלל יוזם תהליכים.

אברהם פורז: אנחנו יכולים בדרך כלל לבלום תהליכים, אבל אנחנו לא הגורם שדוחף.

אברהם פורז: לא כך הדבר במקרים מסוימים, אם יש קבוצה של חברי כנסת והנושא הוא חשוב וניתן לפתרון.

אברהם פורז: לכן, אל תראו בזה את סיום העניין, אלא את תחילתו.

אברהם פורז: אנחנו קיימנו בוועדת הכלכלה דיון לפני מספר חודשים בעניין פיתוח הגליל והנגב.

אברהם פורז: למעשה, רוב הדיון נסב על הגליל, ולכן הנגב קצת נשאר בצד.

אברהם פורז: אבל באותם מקרים שאנחנו יכולים לסייע בדברים נקודתיים, אנחנו נשמח לעשות זאת.

אברהם פורז: אנחנו יכולים להפעיל לחץ על שרי הממשלה, על הרפרנטים השונים ועל אנשי האוצר וכך להגיע להישגים, ואפשר לעשות זאת גם במסגרת של חקיקה פרטית.

אברהם פורז: אני מודה לכם בשלב זה על האירוח כאן.

אברהם פורז: אנחנו ניסע מכאן לבקר במפעל, להגיד שלום בחדר האוכל באופן מנומס, ומשם ניסע למסוף על מנת שנספיק בשעה 13:30 לצאת עם הרכבת לדימונה.

אברהם פורז: תודה רבה, הישיבה נעולה.