ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 74, 2000-02-14 00:00

אברהם פורז: רבותי, בוקר טוב לכם.

אברהם פורז: אנחנו דנים היום בשני נושאים שהם למעשה נושא אחד.

אברהם פורז: אני יזמתי דיון על המשבר בנמלים ותעריפי רשות הנמלים, ובמקביל חבר הכנסת גדעון עזרא הגיש הצעה דחופה לסדר-היום בנושא הפקת לקחים בעקבות האטת העבודה בנמלים.

אברהם פורז: לפי הכללים בכנסת, משאושרה הצעה דחופה לסדר-היום, חייבת הוועדה הנוגעת בדבר, לדון בה בשבוע שלאחר מכן, ואף להניח את מסקנותיה לפני מליאת הכנסת.

אברהם פורז: מאחר שנשיאות הכנסת אישרה את הצעתו של חבר הכנסת גדעון עזרא, אנחנו ניתן לה קדימות.

אברהם פורז: חבר הכנסת עזרא, אני מבקש ממך לפתוח.

גדעון עזרא: תודה לך.

גדעון עזרא: היינו עדים לשביתה/עיצומים בנמלים בישראל, שגרמו לנזק, כפי שנאמר לי, של רבע מיליארד שקל.

גדעון עזרא: היתה בעיה רצינית של מפעלים לשווק את תוצרתם, אבד האמון, לגבי תוצרת חקלאית - אין על מה לדבר.

גדעון עזרא: הכול בשל ההחלטה של הממשלה להקים את נמל "היובל", בהשקעה של 5 מיליארד שקל.

גדעון עזרא: אנחנו נמצאים בתקופה שנמלים נוספים באזור הולכים ומוקמים, ואלה הקיימים מאפשרים לשווק גם תוצרת ישראלית, אם נדבר על עקבה, אם נדבר על הנמל שנבנה בעזה, מדובר גם על פורט-סעיד, ואם יפרוץ השלום - גם בנמלים אחרים.

גדעון עזרא: הנמלים הקיימים אינם מספיקים, ונמל היובל הוא הכרחי.

גדעון עזרא: כפי שהבנתי, 2,300 עובדי רשות הנמלים לא ייפגעו כתוצאה מבניית נמל היובל, זכויותיהם יובטחו.

גדעון עזרא: הובטח שלא יעבדו עובדים זרים בנמל היובל.

גדעון עזרא: הוצעו לעובדים, לפי מיטב ידיעתי, אופציות, והם לא רצו לקבל אותן.

גדעון עזרא: מאחר שהנושא הזה עדיין לא הסתיים סופית, כדאי שהכנסת תיתן את דעתה ותביע את עמדתה לגבי המצב.

גדעון עזרא: את ההחלטה על הקמת הנמל כבר קיבלו ב-1995.

גדעון עזרא: הממשלה נתנה באוגוסט 1999 תוקף להחלטתה.

גדעון עזרא: אני לא יודע מה עוד היתה צריכה לעשות המדינה, ומה צריכה המדינה לעשות עכשיו, על מנת שהתוכניות ירוצו קדימה.

גדעון עזרא: לבסוף.

גדעון עזרא: אני לא יודע מה מקום ההסתדרות בעניין, ואני לא בטוח שההסתדרות לא היתה גורם מאיץ בשביתה הזאת.

גדעון עזרא: אני אומר את הדברים הבאים בהיסוס: אני לא בטוח שההחלטה של הכנסת, שמזכיר ההסתדרות יכול להיות גם חבר כנסת, או חבר כנסת יכול להיות גם מזכיר ההסתדרות, זו החלטה נכונה.

גדעון עזרא: עד כאן דברי.

גדעון עזרא: אני מחפש דרך על מנת שכולנו נתכנס, לטובתה של מדינת ישראל, ונמנע נזק עתידי בעניין הזה, ואולי נלמד ממה שהיה עד עכשיו לגבי סכסוכי עבודה לפני שרבע מיליארד שקל יורדים לטמיון.

גדעון עזרא: תודה.

אברהם פורז: מר שמיר.

גדעון שמיר: (הצגת מצגת רשות הנמלים והרכבות) בוקר טוב לכולם.

גדעון שמיר: יושבים פה גם נציגי הנהלת הרשות וגם נציגי העובדים של הרשות.

גדעון שמיר: רציתי לעבור על עיקרי הדברים שמופיעים בחוברת בהרחבה, כדי לתת רקע והסבר היכן אנחנו עומדים היום סביב השינויים שאנחנו רוצים להנהיג ברשות הנמלים.

גדעון שמיר: בשנת 1991 נחקק חוק רשות הנמלים.

גדעון שמיר: אנחנו תאגיד סטטוטורי על-פי חוק.

גדעון שמיר: אנחנו צריכים לנהל את ענייננו: לתכנן ולבנות את הנמלים, ולאחר מכן להפעיל אותם כמפעלים הנושאים את עצמם, זאת אומרת, דגש על הרווחיות.

גדעון שמיר: על-פי החוק אנחנו גם רשאים להפעיל את הנמלים בעצמנו או על-ידי גופים מטעמנו.

גדעון שמיר: במשך יותר מ-30 שנה לא נעשה שום שינוי מהותי במבנה רשות הנמלים, והגיע הזמן לכך, ואני אפרט בהמשך.

גדעון שמיר: אני לא אכנס כרגע לפירוט בהרחבה, אבל רשות הנמלים היא גוף שמעביר בכל נמליו בשנה 35 מיליון טון מטען מכל הסוגים, אנחנו מדברים על למעלה מ-6,500 משאי אוניות--

אברהם פורז: מה הפרופורציות בין ייצוא לייבוא?

גדעון שמיר: ייצוא - 40%, ייבוא -60%.

גדעון שמיר: --אנחנו מדברים על 2,250 עובדים בנמלים ואנחנו מדברים על גוף עם מחזור שנתי של 1.7 מיליארד שקל.

גדעון שמיר: אפשר לראות בשקף, שבעשור האחרון, היקף תנועת המכולות במדינת ישראל גדל פי 2.5 בערך.

גדעון שמיר: לפי התחזיות הקיימות, בעשור הראשון של האלף הנוכחי, מצפים לעלייה של פי 3 בהיקף תנועת המכולות בעולם.

גדעון שמיר: זה גם מרמז על כך שהתנועה בנמלים, ובעיקר במכולות, לא נובעת אך ורק מתהליכי צמיחה במדינה מסוימת, אלא קשורה במכלול העולמי.

אברהם פורז: קיימת היום התובלה ההיסטורית עם שקים וכן הלאה?

גדעון שמיר: לא.

גדעון שמיר: הובלה בשקים וארגזים נקראת "מטען כללי".

גדעון שמיר: צריך לציין, שבשנים האחרונות הסוג הזה של מטען כמעט הלך ונעלם, והוא עבר להמכלה.

אברהם פורז: כל המטען נכנס לתוך המכולה.

גדעון שמיר: מבחינת סדרי הגודל של עליית היקף תנועת המטענים, שהמחשתי על-ידי המכולות, אנחנו צריכים להבין שבנמלים אנחנו נמצאים במצב של צפיפות הולכת וגדלה, של ניצול הפוטנציאל הקיים בתחום שוברי הגלים הקיימים בנמלים הקיימים, ואנחנו עדים לתופעה של המתנת אוניות בנמלים.

גדעון שמיר: למי שלא בקי, בנמלים המודרניים היום, אונייה מגיעה לפתח הנמל, מודיעה "אני כאן", תוך שעתיים, מקסימום שלוש שעות, לפעמים אפילו פחות מזה, האונייה נכנסת לרציף ומקבלת שירות; בנמלי ישראל, למשל, באשדוד, בשנה-שנתיים האחרונות, אנחנו עדים להמתנה ממוצעת של אונייה של כ-16 שעות, כמעט שתי משמרות מלאות.

גדעון שמיר: המצב הזה אומר שאנחנו צריכים לצאת לתנופת פיתוח.

אברהם פורז: במדינות אחרות הפריקה היא מיידית?

אברהם פורז: האונייה מגיעה ומיד נפרקת?

גדעון שמיר: אמרתי שבנמלים המודרניים בעולם ההמתנה היא שעתיים-שעתיים וחצי.

גדי ססובר: בנמלים מודרניים הרציף מחכה לאונייה, ולא האונייה לרציף.

גדעון שמיר: הנמלים המודרניים נבנים עם עודף תשתיות, על מנת שניצול הרציפים בפועל יהיה שבערך 50% מהזמן האפשרי תעמוד אונייה ברציף.

גדעון שמיר: זה מאפשר תחרות, זה מאפשר עבודות תחזוקה, זה מאפשר עבודות ניקיון, זה מאפשר תרגולים ורענונים מקצועיים לעובדים עם הכלים; בעוד שאצלנו, בישראל, אנחנו עומדים על 70%-80% ניצולת רציפים, והמשמעויות ברורות, שלא לדבר על נושא הבטיחות והצפיפות התפעולית.

אברהם פורז: בנמלי ישראל הפריקה והטעינה מתבצעות 24 שעות ביממה?

גדעון שמיר: לא.

גדעון שמיר: בנמלים המודרניים בהחלט כן.

גדעון שמיר: אנחנו גוף שמתנהל במתכונתו הנוכחית למעלה מ-30 שנה.

גדעון שמיר: אנחנו מתאפיינים היום בצנטרליזציה מוחלטת של הרשות.

גדעון שמיר: למעשה, אפשר לומר, בטיפת המחשה והגזמה, כשמדברים על שני הנמלים העיקריים, נמל חיפה ונמל אשדוד, אז נמל חיפה הוא הרציף הצפוני ונמל אשדוד הוא הרציף הדרומי של נמל ישראל, שהנהלתו יושבת בתל-אביב.

גדעון שמיר: המצב הזה, בעידן של שינויים מפליגים, בעידן של חשיפה, בעידן של ביקורת, מחייב אותנו לשינוי בכיוון של ביזור, בכיוון של יתר אחריות וסמכות לנמלים הכלכליים.

אברהם פורז: יש תעריף אחיד בנמלים?

גדעון שמיר: בהחלט יש תעריף אחיד.

אברהם פורז: גם נמל אילת באותו תעריף?

גדעון שמיר: אותו תעריף גם בנמל אילת.

גדעון שמיר: נמל אילת הוא יצירה מיוחדת.

גדעון שמיר: לא הייתי רוצה להרחיב את הדיבור עליו, כי הוא מיוחד במינו: במיקומו, בפרובלמטיות הגיאו-פוליטית שלו וכן הלאה.

אברהם פורז: שם הרציף ממתין לאונייה?

גדעון שמיר: נכון.

גדעון שמיר: בנמל אילת זה המצב.

גדעון שמיר: היום התעריפים בנמלים זהים, הסכמי העבודה זהים, סיכומי מועצות הייצור לאורך שנים זהות, או מאוד דומות.

גדעון שמיר: המשמעות של הדבר היא היעדר יכולת תחרות בין הנמלים.

גדעון שמיר: אם תצרפו את הדברים למה שאמרתי קודם על הצנטרליזציה, למעשה אנחנו מדברים על גוף אחד שאין בו תחרות, לא בין הנמלים ולא בתוך הנמלים בינם לבין עצמם, עד כמה שניתן.

גדעון שמיר: הדבר הזה מביא אותנו לחוסר ניצול באופן מלא של התשתיות הקיימות.

גדעון שמיר: שאלת קודם על עבודה סביב השעון, 24 שעות - זה דבר שלא קיים אצלנו.

אברהם פורז: מה קורה אצלנו?

גדעון שמיר: עד לפני 10-15 שנים בכלל לא עבדנו במשמרת ג', שהיא משמרת מאוד אטרקטיבית לניהול נמל.

גדעון שמיר: בשנים האחרונות התחלנו לעבוד במשמרת ג'.

אברהם פורז: כמה שעות זה משמרת?

גדעון שמיר: משמרת א' - 8 שעות, משמרת ב' - 7 שעות, משמרת ג' 6.5 שעות.

אברהם פורז: מתי מתחילה משמרת ג'?

גדעון שמיר: גם מבנה התעריפים ברשות - אנחנו לא נגיע לזה היום - הוא כזה, שהוא לא מבטא את העלות האמיתית של כל ביצוע וביצוע, של כל פעולת שינוע ופעולת שינוי, ואלה זנבות ומשקעים של מצבים היסטוריים עוד מתקופת חיפה המנדטורית, ותל-אביב-יפו, שיורשתן היא אשדוד.

גדעון שמיר: התעריפים נבנו כך שיש ביניהם סבסוד צולב, ועל כולם יש אגרת רציף, שלא מקובלת כל כך בעולם.

גדעון שמיר: בקיצור, מבנה התעריפים אצלנו, עם הסבסוד הצולב שבו, לא מאפשר, לא להיבחן בפרודוקטיביות ולא לבטא תחרות, שהיא הדבר החשוב.

גדעון שמיר: לכן, הגענו, הממשלה והרשות, למסקנה, שהנמלים מחייבים שינוי.

גדעון שמיר: השינוי שקורה בעולם בכל הענפים, אבל מתבטא בהחלט בנמלים, דרך אגב, גם בארץ.

גדעון שמיר: בשנים האחרונות, במיוחד בשבע השנים האחרונות אנחנו מתרגלים לכניסה לעולם הרבה יותר תחרותי, לעולם של שינויים הרבה יותר תכופים ונמרצים בכל הענפים, גם בנמלים.

גדעון שמיר: הדברים האלה קשורים בחשיפה מתמדת שלנו מול הקליינטים ובביקורת בעולם הקליינטים שלנו, שבעבר היה 80%, חברת צי"ם, ועוד כמה קטנים.

גדעון שמיר: היום, המציאות שונה לחלוטין.

גדעון שמיר: היום יש לנו סל גדול של לקוחות בינוניים וגדולים, גם קטנים, שלאף אחד מהם אין גודל מכריע, ואנחנו, כגוף, צריכים לנהל מולם מתן שירות מתקדם, מתן שירות ברמה שהולכת ונדרשת לעלות כתוצאה מתביעות הקליינטים, שהם כבר נמצאים במצב של תחרות.

אברהם פורז: אילו היו מפעילים את שני הנמלים האלה 24 שעות ביממה או 22 שעות ביממה, אז יכולת הקליטה שלהם היתה בערך שליש יותר.

אברהם פורז: זאת אומרת, אז למעשה כל ההמתנה היתה צריכה להיעלם, עוד לפני שבונים אפילו את הנמל החדש.

אברהם פורז: ההמתנה היא תוצאה מכך שעובדים למעשה רק בשתי משמרות.

אברהם פורז: אם היו עובדים בשלוש משמרות לא היתה המתנה.

גדעון שמיר: זה חלק קטן מהסיפור.

גדעון שמיר: קודם ציינתי שבמצב הקיים, בתפוקות הנמוכות, שאינן משביעות רצון, אנחנו נכנסים להמתנות.

אברהם פורז: אתה אומר שבתקופות יותר טובות גם בשתי משמרות אפשר היה לבטל את זמן ההמתנה?

גדעון שמיר: לא.

גדעון שמיר: בתפוקות יותר טובות, נוכל להקטין את אחוז תפוסת הרציפים.

גדעון שמיר: אבל, גם בתפוקות יותר גבוהות וגם אם נשלים עבודה במשמרת ג', ונאייש עוד כמה צוותים במשמרת ג', לא נפתור את הבעיה.

אברהם פורז: הפעלה מלאה של הנמל באמצע הלילה.

אברהם פורז: למה כמה צוותים?

אברהם פורז: בהנחה תיאורטית, אולי אוטופית, שאין בעיות עם ההסתדרות ועם עמיר פרץ ועם הוועדים, ויש עובדים שמוכנים לעבוד ולהזיע גם בלילה, והנמל מופעל בהיקף מלא, אז אין בעיה של המתנה.

גדעון שמיר: ניסינו את זה שנים רבות ללא הצלחה.

אברהם פורז: למה ללא הצלחה--

גדעון שמיר: בגלל המבנה המסורבל שלנו לאורך שנים כמונופול, שלא הצליח להנהיג את הדברים האלה.

אברהם פורז: --אם אתה מוכן לתמרץ בכסף עובד שעובד בלילה?

גדעון שמיר: העובד שעובד בלילה הוא כבר לא מתומרץ.

אברהם פורז: אני מבין שבעל האונייה לא מוכן לשלם יותר, כי הוא לא אשם בזה שפורקים אותו בלילה, אולי גם הוא צריך לשלם לרב-החובל איזו תוספת על כך שהוא לא ישן בלילה.

אברהם פורז: אבל אילו היית מתמרץ את העבודה בלילה, באופן מניח את הדעת, אני אומר שהיו מספיק אנשים שהיו מוכנים לעבוד.

אברהם פורז: נדמה לי, שיש גם הנחה במס על משמרת שלישית.

שלמה שמעוני: מוכנים לעבוד, מוותרים על הנחות.

אברהם פורז: את זה החוק קובע.

גדעון שמיר: גם היום, אחרי כמה שנים שבהן ניסינו להרחיב את העבודה במשמרות ג', העובדים מתומרצים, ואף על פי כן לא הגענו להיקף הנדרש.

עמיר פרץ: אולי יש מצב חיובי שיש נפח פעילות משקית גבוהה?

עמיר פרץ: למה ללכת רק לכיוון השלילי?

גדעון שמיר: אמר אחד המשתמשים קודם, שגם זה בבחינת אספירין.

גדעון שמיר: תחזיות הגידול, שהזכרתי קודם, ושהם גם מופיעות ביתר פירוט בחוברת, מדברות על כך, שגם אם היינו משתפרים בשוליים, בתחום ששאלת, אנחנו לא פותרים את הבעיה.

אברהם פורז: מר שמיר, לפי התמונה שאתה מציג, העבודה שלכם במשמרת השלישית היא אזוטרית, היא חריגה, היא לא רצינית.

אברהם פורז: מה זה "משתפרים"?

אברהם פורז: אם היית מפעיל משמרת שלישית מלאה - אולי זה אוטופי, כי יש בעיות עם כוח-אדם, עם עובדים, ואולי זה בלתי-אפשרי – אבל, באופן תיאורטי, אם היית יכול להפעיל את הנמל עוד שבע שעות בלילה, בהיקף מלא, היית פותר את הבעיות הרציניות?

איל מלמוד: אדוני היושב-ראש, זה מתחיל מהבוקר.

איל מלמוד: קודם כול, שיעבדו שמונה שעות עבודה של המשמרת הראשונה.

עמיר פרץ: מי אתה בבקשה?

איל מלמוד: איגוד המשתמשים בהובלה ימית.

עמיר פרץ: מתי קמת אתמול בבוקר לעבודה?

עמיר פרץ: מה זו החוצפה הזאת להטיל דופי כזה בעובדים?

אברהם פורז: חבר הכנסת עמיר פרץ, זכותו להגיד מה שהוא רוצה.

עמיר פרץ: עבדת בחיים שלך בנמל?

עמיר פרץ: הרמת משהו בחיים שלך?

אברהם פורז: גם אתה לא עבדת אף פעם בנמל?

עמיר פרץ: עבדתי במקומות יותר קשים.

עמיר פרץ: אבל גם אם לא עבדתי אין לי חוצפה להטיף מוסר.

קריאות: - - -

אברהם פורז: רבותי, אתם רוצים שאני אפסיק את הישיבה?

אברהם פורז: אני אפסיק.

אברהם פורז: אתה מפריע.

איל מלמוד: אין לי שום בעיה.

עמיר פרץ: האמן לי, אתה צריך ללמוד הרבה מהחבר'ה האלה לפני שאתה מטיף להם מוסר.

איל מלמוד: תענה לעניין.

ציון שריד: הוא לא בעל עניין, אתה בעל עניין.

אברהם פורז: רבותי, אני יכול לנהל את הישיבה?

אברהם פורז: אתם לא מאפשרים לי לנהל את הישיבה.

אברהם פורז: אני לא יכול עם הפטיש הזה, חוץ מאשר להכות על השולחן, לעשות כלום, לתת אותו למישהו בראש אני לא יכול.

אברהם פורז: יש כאן חילוקי דעות, יש פה דעות שונות.

אברהם פורז: אני מבקש שכל אחד יאמר בתורו את מה שהוא חש, תשמעו בסבלנות.

אברהם פורז: מר שמיר, תמשיך.

גדעון שמיר: התחזיות שיש לנו מראות, בתפוקות שיש לנו ובתחזיות המטענים הצפויות, שהתשתית בשום אופן לא תספיק לנו בנמלים, גם אם פה ושם בשוליים נשפר את העבודה במשמרת ג'.

גדעון שמיר: לכן, אנחנו חייבים לצאת לפיתוח חדש, מחוץ לשוברי הגלים הקיימים, וזהו נמל היובל.

אברהם פורז: תרחיב את הדיבור על העניין.

גדעון שמיר: משהחלטנו לבנות נמל חדש בישראל, כדי להרחיב את התשתית הנמלית, ואינו בנמל הזה אחת משתי הרגליים של התייעלות הכרחית בנמלים, שהמשמעות המרכזית שלה זה הכנסת התחרות לנמלים.

גדעון שמיר: אנחנו בטוחים שרק הכנסת תחרות תביא את הקִדמה לנמלי ישראל, כפי שקורה היום בכל העולם.

גדעון שמיר: התחרות היא הקטר להתייעלות, היא הקטר לכל השיפורים שעומדים על הפרק ושאנחנו צריכים להציג אותם.

גדעון שמיר: רק תחרות תשמור לאורך זמן על הישגים כאלה ואחרים מבחינת סטנדרטים של עבודה ברשות.

אברהם פורז: השם יובל לרגל 50 שנים למדינה?

גדעון שמיר: הנחת אבן הפינה שלו היתה בשנת היובל.

אברהם פורז: אני מקווה שלא ייקח יובל לבנות אותו.

גדעון שמיר: זה ייקח פחות מחמש שנים.

שלמה שמעוני: אבן הפינה הונחה ב-6 בספטמבר.

גדעון שמיר: ערב ראש השנה הקודם, כלומר, לפני כשנה ורבע.

גדעון שמיר: אנחנו מדברים על הקמת נמל היובל, כנמל נפרד, צפונית לאשדוד.

גדעון שמיר: הנמל הזה יהיה ברציפים נפרדים, בהנהלה נפרדת, בכניסה נפרדת.

גדעון שמיר: השקף המונח לפניכם מראה את הנמל: השטח הצהוב זה שטח נמל היובל, שלב א' שלו.

גדעון שמיר: במרכז - הכתם הצהוב - זה נמל היובל, שכולל שובר גלים.

גדעון שמיר: זה שובר גלים, שייבנה באורך של 1,150 מטר, לטובת נמל היובל.

גדעון שמיר: מדרום אנחנו רואים את נמל אשדוד הקיים עם שובר הגלים ההיסטורי שלו, עם רציפיו הקיימים, שעמוסים היום לעייפה; ומימין לכתם הצהוב, מצפון, השטח המקווקו, זה השטח של שלב ב' של בניית נמל היובל.

גדעון שמיר: בסופו של דבר, בשכנות לנמל אשדוד, יהיה לנו נמל מודרני נוסף.

גדעון שמיר: הנמל השלישי לחוף הים התיכון במדינת ישראל.

גדעון שמיר: הנמל הזה, כאמור, יופעל על-ידי זכיין שישקיע בו בין חצי מיליארד למיליארד שקל, הוא יקבל אותו לתקופה מוגבלת של שנים להפעלה, ובתום תקופת ההפעלה הזכיין יחזיר את הנכס לרשות הנמלים, למדינת ישראל.

גדעון שמיר: הנכס נשאר בבעלות המדינה, אין פה מכירה, ואפילו לא החכרה של הנכס לעוד אחת מהמשפחות העשירות של מדינת ישראל.

אברהם פורז: לכמה שנים הוא אמור לקבל את הזיכיון?

גדעון שמיר: אחד הפרמטרים הוא גודל ההשקעה שלו.

גדעון שמיר: אנחנו מדברים על תקופה של כ-25 שנה.

גדעון שמיר: מובן שבתנאי המכרז תופיע מחויבות חד-משמעית של הזכיין להעסיק אך ורק עובדים ישראלים, לספק לעובדיו ביטחון סוציאלי, אנחנו לא מדברים על מפעל שיעסוק בסחר עבדים, אנחנו מדברים על עבודה לפי הכללים המקובלים בישראל, תוך פיקוח שלנו, כמובן, על כל נושא הבטיחות, התנועה ושחרור המטענים, כמקובל בכל הנמלים המודרניים.

אברהם פורז: מה מקור הסכסוך ואיפה הוא עומד נכון לרגע זה?

אברהם פורז: מה ההסדר בינתיים, כלומר, למה נגמרו העיצומים?

גדעון שמיר: רגל אחת מרכזית של השינויים זה הקמת נמל היובל במתכונת שהצגתי, הרגל השנייה היא הפיכת הנמלים למרכזי רווח.

גדעון שמיר: אנחנו לא מדברים על מהפכות, אנחנו מדברים על תהליך אבולוציוני של הפיכת הנמלים למרכזי רווח כדי להשיג תודעה וניצנים ראשונים של תחרות גם בתוך הרשות הקיימת, בצורה מאוד מתחשבת ובצורה מאוד מעודנת.

גדעון שמיר: הכותרת של הסיפור הזה, הן בניית נמל היובל במתכונת שאמרתי קודם, שאיננה הפרטה, והן בניית מרכזי רווח, שאינם מהפכה במצב הקיים בנמלים, הייתי אומר שכל המטרה שלי פה היא להביא אותנו, רשות הנמלים, ואת העובדים יחד אתנו, לנחיתה רכה בעידן של תחרות.

גדעון שמיר: פה אני עכשיו מנסה להסביר בכמה מילים על מה המחלוקת.

גדעון שמיר: לא הייתי משתמש במילה כמו "סכסוך", כי אנחנו נמצאים פה בוויכוח עם אנשים שאנחנו עובדים אתם כבר 25 שנה ביחד באותו מקום, אני מכיר אישית את רוב העובדים, חבר'ה על הכיף-כיפאק, ומקסימום יש בינינו חילוקי דעות ולא משהו שניתן להגדיר במילים בומבסטיות אחרות.

גדעון שמיר: אני רוצה לנסות להגיד מה חילוקי הדעות.

גדעון שמיר: קודם כול, העובדים שומעים מאתנו הרבה מאוד זמן על התוכניות שלנו, הן אינן הפתעה.

גדעון שמיר: אבל אני מסתכל על זה כך, שכל אדם יש בו איזה פחדים ורתיעה משינוי באשר הוא שינוי, ולכן גם הדרך הכול כך זהירה, הכול כך לא מהפכנית, הכול כך מתחשבת, שאנחנו נוקטים בה, מטבע הדברים מביאה אולי לקצת דאגות בקרב מי מהעובדים.

גדעון שמיר: אנחנו אומרים לעובדים, לנוכח השינויים האלה שאנחנו מתכוונים להנהיג, שקודם כול אנחנו רוצים לשמור על זכויות העובדים.

גדעון שמיר: יש לנו פה דוגמה חד-פעמית של גוף גדול, ותיק, כבד, מונופוליסטי, שמחליט להתייעל, שמחליט להשתנות, שמחליט להתאים עצמו לעידן התחרות.

גדעון שמיר: מה קורה בדרך כלל במפעלים מהסוג הזה?

גדעון שמיר: - דבר ראשון, מפטרים עובדים.

גדעון שמיר: ויושבים פה נציגי ההסתדרות, שמכירים את הכאב הזה בכל קצוות הארץ וגם בעולם, אבל במיוחד בישראל בשנים האחרונות, שכמעט כל תהליך התייעלות משמעותי במפעל היה כרוך, דבר ראשון, בפיטורי עובדים, ולא ביחידים, ולא בעשרות, ולא במאות, אלא באלפים.

גדעון שמיר: אנחנו ברשות הנמלים מנווטים את העניין כך שאנחנו קודם כול, וגם את זה אנחנו אומרים, אנחנו לא מפטרים עובדים בעקבות השינויים שאנחנו עומדים לעשות.

גדעון שמיר: אנחנו נמצאים במצב, לנוכח ההתפתחות הצפויה, שנוסיף מקומות עבודה בנמל החדש.

אברהם פורז: היו בעיות בנמלים, איך הבעיות האלה נפתרו?

אברהם פורז: מה הבטחתם לעובדים כנגד זה שהעיצומים הופסקו.

גדעון שמיר: אנחנו מבטיחים לעובדים דבר ראשון, מה שאנחנו קוראים "רשת ביטחון".

גדעון שמיר: רשת הביטחון מאפשרת לעובדים, על סמך התחזיות שיש לנו, של גידול במטענים בעשור הקרוב או בחומש הקרוב, שתהיה עבודה לכולם.

גדעון שמיר: כלומר, אנחנו בטוחים שיש לנו גם בנמל חיפה, גם בנמל אשדוד וגם בנמל היובל צפי עבודה לכולם מעל ומעבר, ואם אנחנו ניצבים מול צמיחה מקווה, זה רק יאיץ את התהליכים.

גדעון שמיר: אבל הראיתי שגם בעולם, בלי ישראל, הנושא של הספנות ותנועת המכולות הוא בעלייה משמעותית מאוד; דבר שני – אנחנו מבטיחים לעובדים אי-פגיעה, הן בתנאים הקיימים שלהם, לפי הסכמי עבודה קיימים, הן בתנאי הפנסיה שלהם - - -

אברהם פורז: מה סיכמתם לגבי הפעלת הנמל החדש, אם סיכמתם משהו?

גדעון שמיר: אנחנו לא סיכמנו עדיין כלום.

גדעון שמיר: אנחנו מדברים עם העובדים.

גדעון שמיר: היו עיצומים, אכן, היו עיצומים.

גדעון שמיר: יושב-ראש ההסתדרות ושר התחבורה ושר האוצר סיכמו לפני עשרה ימים שהעיצומים נפסקים והצדדים חוזרים לשולחן הדיונים.

אברהם פורז: כרגע אתם לא מפרסמים מכרז?

גדעון שמיר: כרגע, בצו בית-המשפט אנחנו מנועים מלעשות זאת.

אברהם פורז: העובדים פנו לבית-המשפט?

גדעון שמיר: אנחנו פנינו.

אברהם פורז: זה חלק מהפשרה?

גדעון שמיר: זו לא פשרה, זו הוראת השופט.

גדעון שמיר: הוראת השופט היתה שאסור לנקוט עיצומים, מצד אחד - - -

אברהם פורז: ושאתם לא מפרסמים מכרז.

גדעון שמיר: לצערי הרב, היה קטע שהעובדים, חרף הצו, שבתו, אבל בהתערבות יושב-ראש ההסתדרות והשרים היה דיון לילי ארוך.

אברהם פורז: כרגע המכרז מתעכב.

אברהם פורז: עד מתי?

גדעון שמיר: היתה החלטה שחוזרים לשולחן הדיונים, ואכן העבודה, מצד אחד, בנמלים התחדשה.

גדעון שמיר: מזה קרוב לשבוע אנחנו עובדים בנמלים בהיקף עבודה מלא, משתדלים להתגבר על כל הפיגורים התפעוליים שהיו, והעבודה בהחלט מתבצעת לשביעות רצוני.

גדעון שמיר: עם זאת, אנחנו חידשנו את הדיונים עם העובדים, האחרון שבהם היה אתמול בלילה.

גדעון שמיר: אנחנו הקצבנו לעצמנו בשבוע הקרוב עוד ימי דיונים אינטנסיביים, יחד עם העובדים, במטרה לראות כיצד אנחנו יכולים להתקדם.

גדעון שמיר: המצב הנוכחי הוא כזה שמצד אחד, העבודה התחדשה, ומצד שני, מתנהלים דיונים מסודרים בינינו לבין העובדים.

גדעון עזרא: על מה הדיונים?

גדעון עזרא: אתה מדבר כללית.

גדעון עזרא: מה הבעיה?

גדעון שמיר: הדיונים בינינו ובין העובדים מתנהלים על איך להפעיל את רשות הנמלים בעתיד, לפי תוכניות השינויים שהצגתי כאן, בראש ובראשונה הפעלת נמל היובל; ודבר שני, מעבר הדרגתי למרכזי רווח ברשות הנמלים.

גדעון שמיר: הדיונים מתנהלים על איך לממש את הדברים מצד אחד, ומצד שני לשמור על זכויות העובדים ולהימנע מפגיעה כלשהי בעתידם.

אברהם פורז: עד מתי יש לכם מחויבות לא להתקדם בהוצאת המכרז?

אברהם פורז: נניח, שהדיונים האלה יימשכו ויימשכו, ואין פתרון מעשי.

גדעון שמיר: כרגע נקבע מנגנון בהסכמה לפני עשרה ימים, והוא, שאנחנו מקיימים את הדיונים שתיארתי לכמה שבועות.

גדעון שמיר: אנחנו מאוד מקווים שנגיע להבנות מסוימות ונתקדם לקראת סיכומים, ברוח מה שהצגתי.

גדעון שמיר: היה ולא, אזי הדיון יעלה לפורום של יושב-ראש ההסתדרות, שר התחבורה ושר האוצר.

אברהם פורז: כרגע יש התקדמות בבניית נמל היובל?

גדעון שמיר: בימים אלה הושלם השלב הראשון של השלב הראשון בנמל היובל, שזה בניית "נמל עבודה".

גדעון שמיר: בהשקעה של קרוב ל-100 מיליון שקל בשנה וחצי האחרונה בנינו נמל עבודה, שזה אומר מעגן לדוברות ולמחפרים צפים, שיצטרכו לבנות את שובר הגלים שיזקוק כ-3.5 מיליון טון אבן ובטון; ושטחי התארגנות לריכוז אבן, לריכוז ציוד כבד, ושוברי גלים מינימליים, זמניים, כדי לאפשר את העגינה של הציוד הזה.

אברהם פורז: ממילא הרשות היתה צריכה לעשות זאת על חשבונה?

גדעון שמיר: זה לא שייך לזכיין.

גדעון שמיר: אוסיף ואומר, שהשלב הבא שיתחיל, אני מקווה, ביוני הקרוב, זה שלב גם כן באחריותה ובביצועה של רשות הנמלים עוד בטרם ייכנס הזכיין.

אברהם פורז: מר שמיר, אני מודה לך בשלב זה.

אברהם פורז: חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמיר פרץ: בוקר טוב לכולם.

עמיר פרץ: דבר ראשון, אני מודה ליושב-ראש הוועדה ולמציע של ההצעה לסדר-היום ולכל מי שהעלה את הנושא לדיון.

עמיר פרץ: אני מאוד מבקש שהדיון יתקיים ברמה של פתיחות, לא ברמה שאנחנו רגילים אליה, שהממשלה מקבלת החלטות ככזה ראה וקדש.

עמיר פרץ: ראינו ממשלות שקיבלו החלטות נכונות, ראינו גם ממשלות שקיבלו החלטות שגויות.

עמיר פרץ: אולי הדוגמה הבולטת ביותר זו הדוגמה שרשות הנמלים עברה, כשמדינת ישראל עמדה לקבל החלטה לאחד את רשות הרכבות ורשות הנמלים, וכולם כתבו מאמרים, מפה ועד הודעה חדשה, איך מדינת ישראל תיוושע ואיך רכבות "יטוסו" מצד לצד ואיך התעשייה תפרח, ואנשים כבר לא יהיה להם מה לעשות בבוקר.

עמיר פרץ: וארבע שנים אחר כך באה ממשלה אחרת, ובאידיאולוגיה שלמה הפרידה מחדש את רשות הנמלים מרשות הרכבות, כי אמרו שזו קטסטרופה, שזה מין בשאינו בינו, שזה דבר נורא ואיום, שכופים על רשות הנמלים לקבל השקעה שהיא לא שלה בכלל, שאין הקשר בין הדברים וכן הלאה.

עמיר פרץ: גם במקרה קודם של איחוד רשות הרכבות עם רשות הנמלים אנחנו התנגדנו, ועשינו את זה משיקולים תמימים של עובדים, שבאו והציגו את עמדתם לפי האינטואיציה שלהם.

עמיר פרץ: כמובן אמרו שהעובדים לא מבינים שום דבר, ורק רשויות השלטון אחראיות על החוכמה, והחוכמה נמצאת רק שם.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן לערער על כל מיני אמיתות.

עמיר פרץ: אנחנו מדינה מאוד קטנה.

עמיר פרץ: אי-אפשר שגם אתה, בתפיסת עולמך, תתעלם מכך שהמדינה הזאת, חוץ מהדגל וההמנון, היא כבר מזמן של חמש המשפחות הגדולות.

עמיר פרץ: אם היו נותנים להם דגל והמנון הם יכולים להכריז עליך ועלי כעל נתינים של אותן חמש משפחות, וכולם יודעים על מה מדובר.

עמיר פרץ: מותר גם לנו לבטא עמדה אחרת.

עמיר פרץ: גם הממשלה וגם רשות הנמלים נוהגים, לא רק בחוסר הגינות, בצורה חסרת אחריות.

עמיר פרץ: לא ראיתי ממשלה כזאת.

עמיר פרץ: ממשלת ביבי יכולה להיות אות ומופת לאחריות לעומת הממשלה הזאת, בדרך שהיא נהגה עם רשות הנמלים.

עמיר פרץ: אות, דוגמה וסמל לאחריות לעומת מה שעושים כאן.

עמיר פרץ: ציבור העובדים שיושב כאן זה ציבור עובדים, שזה אחד המקרים היחידים שאני גאה בהם, כי הם לא נלחמים על הזכויות האישיות שלהם.

עמיר פרץ: פעם ראשונה ציבור עובדים בא ואומר: אותי מעניין מה יעשה הצעיר בנמל ממול כשיגיע חסר זכויות, למרות שהרשות מוכנה לתת לו תעודת ביטוח על משכורתו עד גיל 65, על הפנסיה שלו עד גיל 65.

עמיר פרץ: תעודת ביטוח על הכול, ששום עובד מעולם לא קיבל במדינת ישראל, כל החבר'ה שיושבים כאן יכולים לקבל מחר בבוקר.

עמיר פרץ: הם לא יפוטרו, יש התחייבות חד-משמעית.

אברהם פורז: הנוהג הזה נהוג במדינות אחרות, באירופה, בארצות-הברית, מה פסול בזה?

אברהם פורז: אם זה עובד שם, למה שלא יעבוד אצלנו?

עמיר פרץ: אני לא מוכרח לקבל כל מה שאמריקה עושה.

עמיר פרץ: ישראל עדיין היא לא אמריקה.

אברהם פורז: גם אירופה נוהגת כך.

עמיר פרץ: וגם לא אירופה.

עמיר פרץ: אני מכיר את התפיסה שבאים ומגלגלים את אמריקה, אבל את החצר האחורית של אמריקה משאירים אצלנו, את החצר הקדמית משאירים שם.

עמיר פרץ: כל אחד והאמריקה שלו.

עמיר פרץ: אבל ישאלו את הצרכנים.

עמיר פרץ: בסוף הרי מעניינות אותך העלויות למשתמש.

עמיר פרץ: תשאל מה העלויות למשתמש.

עמיר פרץ: תשאל את החקלאים כמה הם משלמים בנמלי ים אחרים.

עמיר פרץ: אני בכלל לא מבין את הגישה שבאים ומציגים את עודף התכולה בהמתנה לרציפים ככישלון.

עמיר פרץ: להפך, פה יש מצב שהפעילות הכלכלית בישראל הגיעה לממדים שעומס הנמלים לא מספיק, וזה בכלל לא משנה אם היו מייעלים בעוד 10% או בעוד 15%.

אברהם פורז: זה דבר חמור מאוד שאונייה מתעכבת בנמל.

אבינועם שייב: תבנו עוד רציפים.

קריאה: למה זה קורה?

אברהם פורז: אני לא יודע למה זה קורה, עוד מעט נראה למה זה קורה.

אברהם פורז: לא עושה רושם שמר שמיר מסכים.

עמיר פרץ: ההבדל ביני לבין מר שמיר הוא רק אחד, שכשאני מתחייב למשהו בשם העובדים, אני גם עומד בו.

עמיר פרץ: מבחינתי, אם למר שמיר יש בעיה להכניס 300 איש - - -

צבי הנדל: הוא לא עומד בהתחייבות?

עמיר פרץ: לא אמרתי.

עמיר פרץ: הם לא מחויבים לקבל מה שהוא אומר, הם מחויבים לקבל מה שאני אומר, זה ההבדל היחיד.

צבי הנדל: כשמר שמיר מתחייב, הוא לא עומד בזה?

עמיר פרץ: סלח לי, לא שר האוצר, לא שר התחבורה ולא רשות הנמלים הצליחו - - -

עמיר פרץ: הוא לא יכול, לא שהוא לא עומד.

עמיר פרץ: הוא יכול לרצות.

עמיר פרץ: כמו שאני לא יכול להתחייב לחפור את הנמלים, כי זו אחריות שלו ולא שלי.

עמיר פרץ: אני יכול רק להתחייב בשם העובדים, שאני לא אאפשר מניעת כניסת עובדים חדשים גם אם זה יביא להפחתת העלות של כל אחד ואחד מהיושבים כאן.

עמיר פרץ: על זה אני יכול להתחייב.

יכול לומר: על מה מדובר?

יכול לומר: איזו מדינה זאת?

יכול לומר: על תהליך בנייה של פרוייקט של שש-שבע שנים, לא משהו שקורה מהיום למחר.

יכול לומר: מה הסיפור?

יכול לומר: רק בעיות העובדים הן דבר שמוכרחים לגמור אותן בן לילה.

יכול לומר: ממשלה מתכנסת, ואומרים לי שר התחבורה ושר האוצר: למדנו את העניין.

יכול לומר: עוד לא ישבו חודש בכיסאות משרדיהם, הם כבר נהיו מומחים.

יכול לומר: הדבר היחיד שעניין אותם זה להתכנס ולהחליט החלטה דרמטית שהם ידעו שהיא תיצור משבר.

אברהם פורז: אתה מציע למעשה שהנמל החדש יופעל במתכנות של הנמלים הקיימים.

גדעון שמיר: הייתי שמח שזה יהיה כך.

אברהם פורז: איך העובדים רוצים שהנמל הזה יופעל?

צבי הנדל: אני שומע מעמיר פרץ שהגיעו להסכמה עם העובדים--

עמיר פרץ: לא הגיעו לשום הסכמה.

צבי הנדל: --על פיצויים.

עמיר פרץ: לא רוצים לא פיצויים ולא סיפורים.

אברהם פורז: הם לא רוצים שהנמל יופעל במתכונת של זכיין.

גדעון עזרא: למה יש שביתה?

גדעון עזרא: לא הבנתי.

עמיר פרץ: אף אחד לא שובת.

עמיר פרץ: אין להם מוטיבציה לעשות שעות נוספות.

גדעון עזרא: אתה גרמת בהחלטה שלך לרבע מיליארד שקל הפסד.

גדעון עזרא: ואתה יושב פה ונואם לנו נאומים.

עמיר פרץ: אני לא שואל אותך.

עמיר פרץ: אני לא בא לפה במקרה.

עמיר פרץ: פופוליזם יש לו גבול.

צבי הנדל: אתה עושה פופוליזם.

גדעון עזרא: אתה לא מדבר אתנו ברור.

עמיר פרץ: אני אדבר ברור.

צבי הנדל: לא היתה שביתה אם היו צריכים לדבר רק עם העובדים.

אבינועם שושן: על איזה שביתה אתה מדבר?

גדעון עזרא: על העיצומים שהיו.

אבינועם שושן: תגיד, איזו שביתה היתה?

אבינועם שושן: אתם דואגים למשתמשים במקום לדאוג לאזרחים שלכם.

עמיר פרץ: צבי הנדל, בינתיים, היחיד שלקח על עצמו אחריות זה אני.

עמיר פרץ: אני, בלי לשאול אף אחד מהעובדים, קיבלתי החלטה להתחייב להחזיר אותם לעבודה, כי אף אחד, לא שר האוצר, ולא אף אחד מהיושבים כאן, לא היה מסוגל להחזיר אותם לעבודה.

גדעון עזרא: מה הכוח שלך?

אברהם פורז: הוא מייצג אותם.

גדעון עזרא: איזה מין דיבורים אלה?

עמיר פרץ: הם בחרו בי, לא בך.

גדעון עזרא: בתור מה הם בחרו בך?

עמיר פרץ: בתור מי שיחליט מה הם יעשו כעובדים.

עמיר פרץ: אתה רוצה עובדים שיעבדו תחת שוט.

עמיר פרץ: חביבי, אתה לא בצבא, תשתחרר מזה--

קריאות: ולא בשב"כ.

עמיר פרץ: --ולא נותנים פקודות לעובדים.

עמיר פרץ: מה לעשות?

עמיר פרץ: גם לא יורים בהם בלילה.

עמיר פרץ: מה אפשר לעשות?

גדעון עזרא: תסלח לי, אני שואל אותך שאלה.

גדעון עזרא: בא גדעון שמיר, אתה לא נותן לנו תשובה.

עמיר פרץ: תיתן לי לדבר עד הסוף.

אבינועם שושן: עמיר פרץ, אתה לא הפרעת לו לדבר.

אבינועם שושן: הוא ישב בשקט, תנו לו לדבר.

אברהם פורז: סלח לי, זה לא תפקידך לעשות פה סדר.

אבינועם שושן: זה תפקידך, תן לו לדבר.

אברהם פורז: אתה רוצה לדבר אתי על תפקידי.

גדעון עזרא: אתה עושה שביתה בשביל מה שיקרה בעוד חמש שנים?

גדעון עזרא: אם היו מורידים לעובד גרוש אחד, אני אתו, אבל לא הורידו לו פרוטה אחת.

עמיר פרץ: זה ההבדל, זו הגאווה שלי בהם, שהם נלחמים על הצעירים שהולכים להפוך לשוק עבדים.

גדעון עזרא: איזה צעירים?

עמיר פרץ: סלח לי, אתה מוכן לתת לי לדבר?

גדעון עזרא: אני אפריע לך כמו שאתה מפריע לי.

אברהם פורז: חבר הכנסת עזרא, בוא נאפשר לחבר הכנסת פרץ לדבר.

קריאות: - - -

אברהם פורז: רבותי, אי-אפשר להמשיך כך.

אברהם פורז: רבותי, לחברי כנסת יש פה זכויות שונות מאחרים.

אברהם פורז: אם חבר הכנסת מתפרץ זה לא הכי טוב, אבל אני לא יכול למנוע את זה.

אברהם פורז: לגבי אחרים, מי שיתפרץ, אני אצטרך להוציא אותו.

אברהם פורז: חוץ מזה, חבר הכנסת עמיר פרץ מסתדר פה טוב מאוד.

אברהם פורז: הוא לא חדש כאן, הוא יודע להסתדר טוב מאוד, אתם לא צריכים לדאוג לו, הוא לא זקוק בדיוק לסיוע.

אברהם פורז: תודה.

עמיר פרץ: אני אספר לך בדיחה על המוטיבציה.

עמיר פרץ: אומרים שהעובדים היו בעיצומים, הם לא היו בעיצומים פשוט לא היתה להם מוטיבציה.

עמיר פרץ: מספרים על מישהו שהחליטו להוציא אותו להורג, שפטו אותו, קבעו שהוא צריך לצאת להורג.

עמיר פרץ: שאלו אותו: איך אתה רוצה לצאת להורג, בתלייה, ברעל או בכסא חשמלי?

עמיר פרץ: הוא אמר: אני רוצה בכסא חשמלי.

עמיר פרץ: באו להכניס אותו לכסא חשמלי, הסתבר שהוא שמן מדי, ניסו להכניס לא הצליחו.

עמיר פרץ: אמרו לו: חביבי, אתה מוכרח לעשות דיאטה.

עמיר פרץ: הוא אמר: אין לי מוטיבציה.

עמיר פרץ: אז ברור שתלוי איזה כסא חשמלי אתה מזמין לחבר'ה, ותלוי איזו מוטיבציה אתה נותן להם.

גדי בן-הרוש: בינתיים מי שיושב על הכסא החשמלי זה אנחנו.

אברהם פורז: רבותי, אי-אפשר כך.

אברהם פורז: אתם רוצים שכל מי שאומר מילה אני אוציא אותו?

אברהם פורז: תוך דקות האולם פה ריק, ואני נשאר לבד.

עמיר פרץ: למה להוציא אותו?

עמיר פרץ: מותר לו להעיר הערות.

עמיר פרץ: אני מציע לכל אלה שטוענים כלפי העובדים שלא ישביתו מחר, לא משאיות, לא בגלל מחיר סולר ולא בגלל דבר אחר, כי זה פוגע גם באחרים, אני מציע לנעול את המדינה הזאת ולהפוך אותה למדינה שמקבלת החלטות

צבי הנדל: אנחנו לא נגד העובדים.

צבי הנדל: לא הבנו מה הבעיה.

גדעון עזרא: תגיד לנו, במה העובד נפגע?

גדעון עזרא: לא אמרת לנו מילה אחת על זה.

עמיר פרץ: אני מודיע באופן מפורש, שעובדי הנמלים הקיימים לא נפגעים בשום דבר, ואנחנו לא ניתן שיקום מחנה עבדים ליד נמל אשדוד.

עמיר פרץ: נקודה.

עמיר פרץ: לכן, אנחנו מתנגדים התנגדות מוחלטת לזכיין הפרטי.

צבי הנדל: לא אתה קובע את המדיניות, יש ממשלה בשביל זה.

עמיר פרץ: אדוני, אני לא מקבל הוראות מהממשלה, לשמחתי הרבה.

עמיר פרץ: יש לי זכות השביתה.

צבי הנדל: אתה אחראי על העובדים הקיימים, אם היו פוגעים בהם – אני מבין.

עמיר פרץ: צבי הנדל, לא יעזור לך.

עמיר פרץ: אני לא אתן שיהיה המצב שנוצר במשק, שחצי מהעובדים הם עובדי חברות כוח-אדם, חצי מהמדינה הזאת עם שכר מינימום, יש עוני, יש פערים גדולים.

עמיר פרץ: איך נוצר כל זה?

עמיר פרץ: מפני שבאו עם הטריקים האלה.

צבי הנדל: מפני שרוצים לעקוף את ההסתדרות.

צבי הנדל: זה אסון ההסתדרות.

עמיר פרץ: אתה רוצה לעקוף את ההסתדרות, כי אתה רוצה לעשוק את העובדים.

גדעון עזרא: יש לנו חברת חשמל אחת.

גדעון עזרא: אתה רוצה לעשות שתיים?

עמיר פרץ: אני אעשה עשר, אם אני יכול.

עמיר פרץ: בינתיים הקימו את המדינה לפני שהגעת, יש חברת חשמל, הנמלים ואחרים, עם ההסכמים ועם ההסתדרות.

צבי הנדל: זה מפני שאתה עוד לא היית.

עמיר פרץ: חב'רה, לא יעזור, הפופוליזים הוא יפה מאוד.

צבי הנדל: אתה מדבר בפופוליזם.

גדעון עזרא: איזה פופוליזם?

גדעון עזרא: אתה עושה את העניין פופוליסטי.

אברהם פורז: רבותי, חברי הכנסת הנדל ועזרא, בואו נשתדל בכל זאת לקיים ישיבה מסודרת.

עמיר פרץ: גם כאן בוועדה הזאת היה דיון ואמרו שההסתדרות אנכרוניסטית, כשבאנו להציל את הימאים הישראלים אמרו: מה אתם מבינים?

עמיר פרץ: מדינת ישראל, בושה וחרפה, אחת המדינות שאין לה ספנות משלה.

צבי הנדל: הייתי אתכם בעניין הזה.

עמיר פרץ: אז מה אם היית אתנו?

עמיר פרץ: מה זה עזר?

עמיר פרץ: הממשלות היו חכמות, הן שכנעו את מי שהיה אתם בקואליציה.

גדעון עזרא: זה מצב אחר.

עמיר פרץ: המצב לא אחר.

עמיר פרץ: אנחנו אומרים באופן מפורש, שזכיין פרטי זו הדרך שבה מתכוונים להעשיר עוד מישהו, ואני לא בטוח אם לא יודעים כבר מי הולך לזכות.

קריאות: יולי עופר.

עמיר פרץ: כל התחרות מתבטאת בזה שהוויכוח על המכרז יהיה ויכוח מי נותן פחות תמורת הזיכיון שהוא יקבל.

אדוני היושב-ראש: אנחנו, חס וחלילה, לא באים ואומרים, "זהו זה, עכשיו אנחנו רוצים לכופף את הממשלה שהיא תשנה את החלטותיה".

אדוני היושב-ראש: אמרנו: במקום להגיד שהמטרה היא הזכיין, תגידו מה היעדים שלכם – התייעלות, תחרות, הפחתת מחירים.

אדוני היושב-ראש: תיארו פה מרכזי רווח.

אדוני היושב-ראש: אנחנו בעד מרכזי רווח, בואו, נעשה גם תחרות במסגרת האורגנים הקיימים היום.

אדוני היושב-ראש: לכן, כדאי מאוד, ואני מציע לך, גדעון עזרא, תאמין לי, לפעמים החושים של העובדים הפשוטים ביותר, מסתבר שהם יותר טובים מהחכמים שיושבים בממשלה כזאת או אחרת.

אדוני היושב-ראש: הרבה פעמים העובדים הוכיחו, בסופו של דבר, בתהליך לטווח ארוך, שהאינטרס הלאומי נפגע.

אדוני היושב-ראש: ראינו מה קרה עם הכבלים בישראל, כאן, בוועדת הכלכלה הזאת.

אדוני היושב-ראש: אמרו: הכבלים, המונופול הפרטי האזורי.

אדוני היושב-ראש: בסוף הסתבר שזו חבורה שלא אתה ולא מבקר המדינה יכולים לעשות לה משהו, שהיא היתה יותר גרועה מהבזק ויותר גרועה מכל אדם אחר.

אדוני היושב-ראש: הנה, המונופול הפרטי.

אדוני היושב-ראש: איפה האיכויות, איפה העלויות?

אדוני היושב-ראש: לכן, אין לקבל שום דבר ככזה ראה וקדש.

אדוני היושב-ראש: לא אמרתי שאני ננעל על מה שאני אומר, אבל העובדה שהם לא מנהלים משא-ומתן ולא נותנים הזדמנות לעובדים להציע הצעות אלטרנטיביות, זה מוביל למשבר.

אברהם פורז: תודה.

אברהם פורז: רבותי, שמענו את נציגי הנהלת רשות הנמלים, שמענו את חבר הכנסת פרץ, בשם העובדים במידה מסוימת, אני רוצה לשמוע את המשתמשים, אחר כך אני אתן לעובדים שוב לדבר.

גדעון שמיר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף הערה אחת.

גדעון שמיר: לעובדים היתה הזדמנות גם מצד שר האוצר ושר התחבורה וגם מצד בית-הדין להגיש הצעות.

גדעון שמיר: שום דבר מכל מה שנרמז פה לא הוגש.

גדעון שמיר: דיברו על פגיעה בעובדים.

גדעון שמיר: אני רוצה להזכיר שבעיצומים שהיו לנו בשני הפרקים האחרונים, מי שנפגע בעיצומים היו באמת עובדים באזורי הפיתוח, בפריפריה, שהמפעלים שלהם נסגרו כתוצאה מאי-הגעת חומרי גלם ומאי-יכולת לשווק החוצה את התוצרת.

אברהם פורז: נשמע את המשתמשים.

אברהם פורז: רבותי, מי בשם המשתמשים?

גדי ססובר: אני מטעם איגוד המשתמשים בהובלה ימית.

גדי ססובר: אנחנו מבינים את כל הבעיות שקיימות בין רשות הנמלים לעובדים, להסתדרות.

גדי ססובר: אנחנו יודעים שיש עובדים מצוינים בנמלים.

גדי ססובר: הבעיה שלנו היא, שהסכסוכים שקורים כיום, נעשים אך ורק על גב המשתמשים.

גדי ססובר: מי שמשלם את אותם 250 מיליון שקל, שדובר עליהם, או רבע מיליארד, זה מצלצל יותר יפה - - -

אברהם פורז: מה הנזקים שאתם מעריכים?

גדי ססובר: כל מספר שייזרק על השולחן הוא נכון, כי אין שום אפשרות בעולם לבוא עם מספרים אמיתיים.

גדי ססובר: אם אתה תזרוק על אונייה שעולה 10,000 דולר ליום או 15,000 דולר ליום או 5,000 דולר ליום – יש כאלה ויש אחרות.

גדי ססובר: אם אתה תבוא למפעלים, יש כאלה שכתוצאה מהעיצומים נתקעים עם חומרי גלם במפעלים, ולא יכולים להוציא את התוצרת שלהם, וכתוצאה מזה קווי ייצור עובדים בחצי תפוקה או שעובדים בלי תפוקות.

גדי ססובר: עוצרים תאגידים בכלל ושולחים פועלים הביתה לחופשות מאונס.

גדי ססובר: לצערי הרב, יש פה לא מעט מפעלים שמתחילים לדבר על פיטורים ממש, לא על חופשות מאונס

אהרון כהן: דמגוגיה.

גדי ססובר: זו בכלל לא דמגוגיה, זו מציאות.

גדי ססובר: אנחנו לא יודעים את המשמעויות האמיתיות, שיש בסך הכול למשק כולו, ואנחנו מדברים פה על מאות מיליוני שקלים.

אברהם פורז: כמה זמן נמשכה התופעה הזאת?

גדי ססובר: ממרץ שנה שעברה.

גדי ססובר: זו פעם שלישית שאנחנו נתקלים בבעיה הזאת, אנחנו נתקלים במצבים שמתגלגלים ולא יודעים את הסוף שלהם, אנחנו נתקלים במצבים שחברות ספנות מחליטות לא לבוא יותר למדינת ישראל, אנחנו רואים שכתוצאה מהעיצומים אוניות נאלצו לפרוק מטענים בחוץ-לארץ.

גדי ססובר: כתוצאה מהובלת המטענים חזרה לארץ, לא רק זה שמשלמים את ה-200 או 300 או 400 דולר למכולה חזרה, יש גם מכס על אותם דברים, כי המכס לוקח את הקטע שלו, ואז, זה לא רק ההוצאה הראשונית, אלא מכפלות של המכס על זה, ואין על מי לגלגל את זה, כי התוצרת הסופית הולכת לצרכן.

גדי ססובר: בעלי המפעלים, היבואנים, היצואנים, "אוכלים" את זה.

גדי ססובר: יש מפעלים שלא עמדו בתאריכי אספקה, לא מסוגלים לבצע יותר את המשלוחים.

גדי ססובר: זה משלוח שהלך, זה חוזה שלא קוים.

גדי ססובר: יש מפעלים, חלקם בארץ, שיש להם מפעלים בחוץ-לארץ, שפשוט עצרו פה תהליכי ייצור והתחילו להגביר תהליכי ייצור בחוץ-לארץ, כי הם חייבים לעמוד בלוחות זמנים של אספקה.

גדי ססובר: כך שמי שמשלם על כל המריבות, בסופו של דבר, זה ציבור המשתמשים.

אברהם פורז: מה אתם מציעים?

גדי ססובר: אם יש להסתדרות ויכוחים, לגיטימיים ככל שיהיו - - -

עמיר פרץ: למה אתה לא אומר מילה על הממשלה?

גדעון עזרא: באיזה שלב?

עמיר פרץ: לפני חודש.

אברהם פורז: מר ססובר, בבקשה.

גדי ססובר: חבר הכנסת פרץ, אנחנו מבקשים, כציבור ש"אוכל אותה" בגדול, שאת כל הסכסוכים, תעשו מה שאתם רוצים, לא על גבינו.

אהרון כהן: איך?

גדי ססובר: אני כרגע מדבר בתור איגוד המשתמשים ולא בתור ההסתדרות.

גדי ססובר: אין לי כנגד ההסתדרות ולא כלום.

גדי ססובר: אבל תעשו את כל המלחמות לא על גבינו.

גדי ססובר: לא אנחנו צריכים להיות בני הערובה שמשלמים את הנושא הזה.

אבי לוי: למה אתה לא מפנה את זה גם לרשות?

גדי ססובר: רבותי, אני מפנה את זה גם לרשות.

יצחק ריזליס: הוא החליט על ה-BOT, והוא גם מתלונן.

גדי ססובר: אני מודיע לך, שאני מצהיר פה, שאני בעד תחרות, בעד BOT, עם היותי במועצה או בלי היותי במועצה.

גדי ססובר: עניין היותי במועצה זה בכלל לא רלוונטי.

אהרון כהן: תאכל מה שבישלת.

אברהם פורז: מר בן-הרוש.

גבי בן-הרוש: דיברתם פה על השביתה, ואני רואה פה דו-שיח של חרשים.

גבי בן-הרוש: לגבי מה שמתנהל בין ההסתדרות לבין רשות הנמלים, אנחנו רואים את התוצאות, מה שקרה עד היום.

גבי בן-הרוש: אתה צודק, עמיר פרץ, יש החלטת ממשלה.

גבי בן-הרוש: אין שביתות בנמלים, את השביתה האחרונה אני יזמתי, ואני מתכונן ליזום את השביתה הנוספת אם המצב הזה יימשך, שרשות הנמלים לא תיקח על עצמה, עם הממשלה, להחליט או לפה או לשם.

גבי בן-הרוש: אני פונה לעובדים, רבותי, תחליטו איפה אתם נמצאים, או שסוגרים את העסק.

גבי בן-הרוש: המצב הזה לא יימשך, כי אני אסגור לכם.

גבי בן-הרוש: לנו נמאס.

גבי בן-הרוש: לנו, כמובילים יבשתיים, נגרם נזק של 4.5 עד 5 מיליון שקל ליום, ואני לא יודע מי נציג החקלאים.

גבי בן-הרוש: הפעם התחנונים להכניס אתכם לנמלים לא יעזרו.

גבי בן-הרוש: על הנזק שלנו נגרם, אף אחד לא מפצה אותנו.

האוצר, ואמרתי: אני רוצה לחזק את מה שאמר ידידי חבר הכנסת עמיר פרץ.

האוצר, ואמרתי: יש החלטה של בית-המשפט, אנחנו זועקים מהתחלה, אנחנו אובייקטיבים, כי מי שיושב פה ליד השולחן הוא יושב-ראש מועצת הרשות.

האוצר, ואמרתי: אתם קבעתם את המדיניות, אתם קבעתם את השכר כל השנים, אתם קבעתם איך ייראו הנמלים.

האוצר, ואמרתי: אז תעשו את זה חכם, בשכל, אי-אפשר לתת לנו להיות בני ערובה של כל המערכת הזאת, כי לא ניתן את זה.

האוצר, ואמרתי: בית-המשפט אמר לשים שני מגשרים, תרימו את הכפפה, תלכו על זה.

האוצר, ואמרתי: רבותי, לא תלכו על זה אנחנו סוגרים את הנמלים.

האוצר, ואמרתי: אנחנו לא גופים ציבוריים.

האוצר, ואמרתי: מספיק עם הלוקסוס הזה.

אברהם פורז: תודה.

אברהם פורז: לשכת הספנות.

ראובן צוק: לשכת הספנות מייצגת גם את בעלי האוניות, גם הזרים, גם הישראלים וגם את סוכני האוניות בארץ.

ראובן צוק: אנחנו נמצאים כבר כמה חודשים במצב שכ-50-60 אוניות, בממוצע ליום עומדות בנמלים.

ראובן צוק: הנתון הממוצע של רשות הנמלים, של 10,000 דולר ליום, הוא נתון שאני לא יודע מאיפה הוא בא, אבל יכולות להיות אוניות של 10,000 דולר ליום, ויש גם אוניות של 50,000 דולר ליום.

ראובן צוק: כך ששיעור הנזקים לא ידוע.

ראובן צוק: אנחנו לא יודעים מה הנזקים התוצאתיים, ואני לא מדבר רק על נזקי הכנסות, אני מדבר על תוצאות בפועל ביומיום.

אברהם פורז: כשאונייה נתקעת בנמל בניגוד לצפי, מי משלם את העלות?

ראובן צוק: בעל האונייה או בעל הקו.

קריאה: והמשתמשים.

אברהם פורז: זאת אומרת, זו לא בעיה של המזמין.

ראובן צוק: תלוי בחוזה ההובלה.

ראובן צוק: בתנאים של הובלה במכולות, בדרך כלל המשלם הוא מפעיל הקו.

אברהם פורז: התוצאה, שבנמלים שיש בהם עיכובים גדולים עלות ההובלה יותר יקרה, כי אז לוקחים בחשבון את ההמתנות.

ראובן צוק: מנסים.

גדי ססובר: יש להוסיף לזה שיש היטל צפיפות, שמוטל על בעלי המטענים כתוצאה מהעיכובים האלה, יש לזה נוסחה.

אברהם פורז: מי מטיל היטל צפיפות?

ראובן צוק: הספנות על היבואנים והיצואנים.

גדי ססובר: מתחלקים בנזקים.

אברהם פורז: במילים אחרות, זה מייקר את ההובלה.

אברהם פורז: בהשוואה לנמלים אחרים בים-התיכון, האם ההובלה לישראל נחשבת ליותר יקרה בגלל זה?

ראובן צוק: ההובלה לישראל היא תוצאה של מה שקורה בשוק הספנות, והיא די סבירה ברמת ההובלה הימית.

אברהם פורז: יש עודף כושר הובלה לספנות?

גדי ססובר: כן.

ראובן צוק: הוא לא אומר, הוא לא יכול לומר את זה, מפני שאז הוא מוציא מכיסו הרבה כסף או מוריד את רמת השירות.

אברהם פורז: אם אנשי הרשות הציגו תמונה שבאירופה הנמלים עובדים בשיטת ה-BOT - - -

ראובן צוק: הם לא עובדים בשיטת ה-BOT.

אברהם פורז: לא משנה, הם יעילים.

ראובן צוק: תרשה לי, אדוני, אני אגיע לכול.

ראובן צוק: מנכ"ל הרשות התייחס למטעני מכולות.

ראובן צוק: המצב לא מדויק.

ראובן צוק: יש בארץ מטענים קונבנציונאליים: סובר סוכר, חיטה וגרעינים, פחם ואוניות גלנוע יקרות מאוד, מודרניות מאוד, שהרשות איננה ערוכה, ולא לוקחת אותן בחשבון.

ראובן צוק: הנזקים לאוניות האלה לא פחותות מאשר לאוניות המכולות, לפעמים יותר.

ראובן צוק: מדברים כולם על ה-BOT ועל נמל היובל שיציל את המצב.

ראובן צוק: נכון, נמל חדש, גדול יותר, זו מצוות השעה, וצריך להגיע אליו, כרגע אני לא רוצה להיכנס לשאלה אם זה BOT או לא BOT, אני יכול רק להגיד שלא התייעצו עם לשכת הספנות מה הדבר הנכון לספנות, אם BOT או דבר אחר.

ראובן צוק: בלי שום קשר, תחרות תביא להתייעלות ויהיה יותר טוב לכולם.

ראובן צוק: אבל עד שנמל היובל ייבנה, או כל נמל אחר, אנחנו מדברים על תקופה של חמש שנים, ובחמש השנים האלה ובחמש השנים הקודמות ניתן היה לעשות מספיק בתוספות של כוח-אדם.

ראובן צוק: לשאלת אדוני היושב-ראש על שיטת עבודה של שלוש משמרות מלאות ליום.

ראובן צוק: אני לא יודע אם זה היה מבטל את ההמתנות, אבל זה ודאי היה מצמצם אותן, וגם היום אפשר לעשות זאת.

ראובן צוק: ניתן היה לעבוד הרבה יותר יעיל אם רשות הנמלים היתה מגייסת כוח אדם בזמן, שכנראה לא ניתן לה, ואינני יודע למה, ועובדת בשיטה של שעות אחרות, עובדת כל כמו נמל אחר בעולם, 24 שעות.

גדי ססובר: שבעה ימים בשבוע.

ראובן צוק: לא עובדים בכל נמל בעולם שבעה ימים בשבוע, יש נמלים שעובדים שישה ימים בשבוע, אבל עובדים בשלוש משמרות.

ראובן צוק: רוב הנמלים המודרניים, שרשות הנמלים רוצה להתחרות בהם, אוניות מבטיחות, על סבב של 100 יום, את יומן הקבוע בהגעה.

ראובן צוק: האונייה אומרת: ביום ראשון, בשעה 08:00 אני מגיעה.

ראובן צוק: היא מגיעה ב-08:00 ביום ראשון, גם כשהיא נוסעת 100 יום סביב העולם.

ראובן צוק: היא מגיעה ונכנסת.

ראובן צוק: המקום היחיד שזה לא קורה, זה פה.

ראובן צוק: לכן קווים עזבו, וקווים יעזבו, ורמת השירות של האוניות יורדת, ובאות לפה אוניות פחות טובות, ותבואנה לפה אוניות פחות טובות.

ראובן צוק: תעריף הוא לא רק פונקציה של העלאת עלויות, תעריף הוא גם פונקציה של שירות.

ראובן צוק: יש נמלים בעולם שגובים פי ארבעה מנמלי ישראל, גם באזור של הים-התיכון, אבל השירות גם הוא פי ארבעה.

ראובן צוק: אף אחד לא אמר שלא מוכנים לשלם.

אברהם פורז: מה זאת אומרת שירות פי ארבעה?

ראובן צוק: רשות הנמלים סופרת המתנות בצורה שרק רשות הנמלים המציאה.

ראובן צוק: המתנת אונייה בנמלי ישראל נותנת שש שעות קדימה, אני לא יודע למי, ויש שעות שלא סופרים, וליד הרציף לא סופרים.

ראובן צוק: כשאונייה ברציף, זה נחשב שאין המתנה, למרות שהיא לא עובדת ברציף, וזה קורה מפני שאין כוח-אדם או ציוד.

ראובן צוק: המתנה מבחינת הספנות זה מרגע שהגעת לנמל ואמרת לתחנת הנתב "הגעתי", ועד הרגע שהנתב מוציא אותך החוצה.

ראובן צוק: נמלי ישראל עומדים בשורה האחרונה.

ראובן צוק: ההמתנות בהן אדירות, הרבה יותר מכל מה שראינו בשקפים האלה, וזה לא מסתכם ב-30 מיליון, זה מסתכם, לצערי, בהרבה יותר, אם לוקחים את הנזקים התוצאתיים.

ראובן צוק: יש הרבה נמלים שיותר יקרים מהנמלים הישראליים, אבל השירותים הם אחרים מבחינת רמת השירות והאיכות, ולא כולם בנמל פרטי.

ראובן צוק: אבל הנמל מתחייב לקבל אותך, לתת לך שירות.

ראובן צוק: הוא נותן ומקבל וגובה כסף, ובכיף משלמים, אם מקבלים שירות.

ראובן צוק: הניצולת הממוצעת שלנו בנמלים, שעות העבודה הממוצעת, מתוך 24 שעות, הן 16.5 שעות ביממה אוניות עומדות.

ראובן צוק: הממוצע של שעות העבודה הוא 16.5 שעות בנמלי ישראל, לעומת 22 שעות עד 23 שעות בכל נמל אחר, כולל ציוד מכני, כולל ציוד הנדסי, כולל כל הדברים מסביב.

ראובן צוק: חס וחלילה, שלא יבינו שהספנות נגד נמל פרטי או נמל נוסף.

צבי הנדל: מה המצב בעולם לגבי נמלים פרטיים?

ראובן צוק: רוב התפעול בנמלים המודרניים הוא פרטי.

ראובן צוק: החוזה הוא פרטי, המפעיל הוא פרטי.

ראובן צוק: השביתה שמתקיימת היא שביתה דלוקס או שיבושים דלוקס.

ראובן צוק: אף אחד מאלה שעושה את השביתה לא ניזוק, לא הפועלים, ואני לא נכנס למערכת יחסי העבודה אתם, וגם לא הרשות.

ראובן צוק: גוף כלכלי שנכנס לעימות כלכלי על חשבון של מישהו אחר, זה לא עולה לו גרוש.

ראובן צוק: הרשות גובה לי מטען שהיא פורקת או מייצאת, כל מה שהיא לא פרקה יפורק.

ראובן צוק: אם לא היום – מחר, אם לא מחר – מחרתיים.

אברהם פורז: זה נכון לגבי כל גוף ציבורי.

ראובן צוק: גוף כלכלי שאינו יודע להחזיר את הכסף הזה חזרה למשתמשים שלו, וגם כשהוא מחזיר הוא מחזיר במשורה.

אברהם פורז: שלמה שמעוני.

שלמה שמעוני: אני אתחיל מהסוף להתחלה.

שלמה שמעוני: אם יש מקום עבודה שכששובתים בו אז נפגעים בו קשה מאוד בשכר, זה דווקא עובדי הנמלים.

שלמה שמעוני: עובדי הנמלים, כשיש עיצומים או שביתה, הם מאבדים לפעמים מעל 50% מהשכר שלהם, וזה לא מוכר בשום מקום אחר במדינה.

שלמה שמעוני: עובדים אחרים ששובתים לא מפסידים.

שלמה שמעוני: אנחנו מפסידים קרוב ל-50% בשכר, ואם אתה רוצה לראות את זה, אנחנו נראה לך.

שלמה שמעוני: אתה יודע שהמרכיב בנמל זה פרמיות ושעות נוספות, וכשאין את זה, אז יורדים אפילו מתחת ל-50%.

שלמה שמעוני: כך שדווקא פה זה לא נכון.

שלמה שמעוני: אני רוצה בקצרה ללכת להיסטוריה.

שלמה שמעוני: נמל היובל, כשמו החדש, הוא לא נמל יובל.

שלמה שמעוני: לפני שבע או שמונה שנים התקבלה החלטה שנמל היובל הוא סך הכול פיתוח של נמל אשדוד, והוא לא נמל יובל.

שלמה שמעוני: וכולנו ידענו, גם העובדים, גם הרשות, גם מועצת הרשות, שזה פיתוח של נמל אשדוד, הרחבת נמל אשדוד.

שלמה שמעוני: יש נקודה שאף אחד לא העלה פה.

שלמה שמעוני: נמל יובל, במידה והוא נמל יובל עצמאי, ולא פיתוח נמל אשדוד, לפי התוכנית המקורית, נמל יובל הופך למונופול מיידי.

שלמה שמעוני: למה הוא הופך להיות מונופול מיידי?

שלמה שמעוני: כי נמל יובל, שהוא הרחבה של נמל אשדוד – מה היתה התוכנית?

שלמה שמעוני: אמרו: בנמל אשדוד הקיים אין מספיק עומק לאוניות גדולות, אז הרציף החדש שיבנו לנמל אשדוד יהיה במים עמוקים, כדי שנוכל לקבל אוניות גדולות יותר.

שלמה שמעוני: ברגע שהנמל יתנתק מהנמל שלנו, לפי ההחלטות, זה הופך להיות נמל עמוק מים היחיד במדינת ישראל.

שלמה שמעוני: להלן מונופול, קרטל, שרק הוא יוכל לקבל אוניות גדולות במדינת ישראל, אף אחד אחר לא יוכל.

אברהם פורז: יש היום אוניות שלא יכולות להיכנס לנמל אשדוד?

שלמה שמעוני: נכון.

שלמה שמעוני: בדור הנוכחי יש מעט אוניות כאלה, אבל הדור הבא, כשהספנות תתייעל, והיא הרי רוצה להתייעל, אז רוב האוניות יצטרכו מים עמוקים, וזה הופך את הזכיין להיות מונופול, הוא לא צריך להתחרות עם אף אחד.

שלמה שמעוני: האוניות האלה יוכלו להיכנס רק לנמל עם מים עמוקים.

אריה רונה: עובדתית זה לא נכון.

שלמה שמעוני: מה שלא נכון, תסביר אחר כך.

שלמה שמעוני: יכול להיות שברשת הביטחון שלנו, אנחנו נבקש להעמיק את כל הנמלים בארץ ל-13 מטר או 14 מטר.

שלמה שמעוני: אולי זה אפשרי, אני לא יודע.

שלמה שמעוני: אבל זה יהיה חלק מהתחרות ההוגנת.

שלמה שמעוני: כדי שתהיה תחרות הוגנת צריך להיות אותו עומק בכל הנמלים בארץ.

שלמה שמעוני: הרי זה לא סתם שאנחנו מודאגים.

שלמה שמעוני: אני מקווה שאף אחד פה לא ייפגע.

שלמה שמעוני: אנחנו תושבי מדינת ישראל, וכולם מבקשים מאתנו להאמין ולהאמין, ולצערנו הרב, כל אלה שמבקשים מאתנו להאמין, לא נותנים לנו את ההרגשה שכדאי להאמין.

שלמה שמעוני: אולי זו הבעיה העיקרית שיש במדינת ישראל היום, ולא רק בנמלים.

שלמה שמעוני: אנחנו מקבלים מכתב שמבטיח לנו מצב מסוים, לא מקיימים אותו.

שלמה שמעוני: אנחנו שומעים כל יום על המונופול והקרטל של המשפחות במדינת ישראל, שמשתלטות על כל המדינה.

שלמה שמעוני: לא אנחנו אומרים את זה.

שלמה שמעוני: היום, השאלה היא אם הזכיין הוא מטרה או הזכיין הוא אמצעי.

שלמה שמעוני: אם אנחנו שומעים שאנחנו רוצים שנמלים יהיו יותר טובים, אם אנחנו שומעים שצריך לעבוד 24 שעות סביב השעון, אם אנחנו שומעים שאולי נמלים צריכים להתחרות ביניהם, אז בסדר, אז נגיד מה המטרה.

שלמה שמעוני: אם המטרה לתת את זה לאדם הפרטי, ולא משנה מה המחיר, אהלן וסהלן, תגידו.

שלמה שמעוני: אם המטרה היא לא זו, אלא לנהל את הנמלים, אז גם כן תגידו.

אברהם פורז: אתם מתנגדים למסירת התפעול לזכיין פרטי?

שלמה שמעוני: נכון.

שלמה שמעוני: אנחנו שומעים פה שאוניות מחכות לרציף – לא העובדים אשמים, אנחנו לא בנינו רציפים, זו לא בעיה שלנו.

שלמה שמעוני: יש בעיה של כל מיני עלויות וכל מיני חיובים.

שלמה שמעוני: כל מה ששמעתם פה היום לא קשור בכלל לבעיית עובדים.

שלמה שמעוני: הוא קשור לבעיה אם מפתחים בזמן את הנמלים, אם יש מספיק עובדים בנמלים.

שלמה שמעוני: אנחנו לא מתנגדים לכל ייעול בנמלים הקיימים, למעט כשאומרים זכיין, ולא משנה אם הוא טוב או לא.

שלמה שמעוני: אני מוכן לשבת היום עם הרשות, ולראות איך עובדים 24 שעות סביב השעון, איך הרציף יחכה לאונייה.

שלמה שמעוני: אני מוכן לדבר על הכול.

שלמה שמעוני: אני שומע היום חברים טובים ממועצת הרשות, אולי אפשר להגיע לאיזו הבנה.

שלמה שמעוני: אנחנו לא מתנגדים להיות טובים.

שלמה שמעוני: ואתה שומע פה שהעלויות שלנו לא יותר גבוהות מהעלויות בחוץ-לארץ.

שלמה שמעוני: אם אנחנו לא בעלויות גבוהות יותר ממדינות אחרות, בעתיד, כשכל הנמלים בארץ יהיו קרטל במקום מונופול, על קרטל יותר קשה לשלוט, על מונופול יותר קל לשלוט.

שלמה שמעוני: אם אני בתחרות עולמית טוב, אז מי אמר ששם ה-BOT יותר טוב ממה שקורה פה?

שלמה שמעוני: אם שם היה יותר זול, ופה הייתי יותר יקר, אז אולי כדאי לחשוב על זה, אבל אם אני כמוהם, מה רוצים?

שלמה שמעוני: העיקר שלעובדים יהיה פחות שכר ושלאדם אחד יהיה כל מה שיורידו מהשכר של העובדים.

שלמה שמעוני: אם זו המדיניות של הממשלה, היא מוטעית.

אהרון כהן: בכדורגל, כשהשחקנים לא טובים, לא מוכרים את השחקנים, מחליפים את המאמן.

אברהם פורז: לפעמים גם זה לא עוזר.

אברהם פורז: יש מישהו מהמרכז החקלאי?

יוסף בלייר: חברים, מוצרי החקלאות שמפליגה בים, אנחנו מובילים בערך חצי מיליון טון בשנה באמצעות הובלה ימית.

יוסף בלייר: אף פעם לא היינו צד בסכסוך בין העובדים ובין הממשלה.

יוסף בלייר: הפעם הזאת נכנסנו לרשימת אלה שנעצרו בפתח הנמל.

יוסף בלייר: את החקלאות זה גומר במקום.

יוסף בלייר: זה לא דבר שאפשר לתקן.

יוסף בלייר: מוצרים חקלאיים שנעמדים בנמל, אפילו בקירור, הם גמורים.

יוסף בלייר: ברמה האישית, בוויכוח שיש פה, נראה לי שהעובדים בסדר.

יוסף בלייר: עברנו גם כמה מכות של הפרטה, ולא מכולן יצאנו טוב.

יוסף בלייר: אני פונה לחברי הכנסת, שיושבים פה, ואם אפשר מפה, גם לממשלה: תעשו הכול שהחקלאים, המשק המשפחתי, לא ייהרסו במהלך העונה הזאת, כי זה מה שיקרה אם ימשיכו העיצומים.

יוסף בלייר: בשבועיים אפשר לגמור את החקלאות.

אברהם פורז: אני מודה לך.

אברהם פורז: רבותי, עכשיו אני מבקש שקט, נציג משרד האוצר ידבר, חלק מהדברים אולי לא תאהבו.

אברהם פורז: רונן וולפמן, בבקשה.

רונן וולפמן: עלתה טענה לכאורה שהנושאים לא נבדקו, ושהממשלה קיבלה החלטות, כפי שאמר עמיר פרץ, בצורה חפוזה.

רונן וולפמן: הנושא הוא הגברת תחרות בנמלים, וזה היעד המרכזי שאנחנו רואים, כששואלים מה היעד.

רונן וולפמן: היעד הוא לעמוד בתחרותיות, שתביא ליעילות, ותביא להפחת מחירים, לשירות יותר טוב, לזרימה יותר טובה של הסחורות בנמלים מהארץ ואליה.

רונן וולפמן: כפי שנבדק גם על-ידי צוותים, ויושבים פה אנשים שהיו בצוותים והוציאו דוחות, וכפי שקיים בנתונים שנבדקו, ב-85 נמלים מתוך 100 הגדולים, הנמלים האלה עובדים באופן כזה שהבעלות של התשתית היא בעלות ציבורית, רובם ככולם, וההפעלה היא הפעלה פרטית.

רונן וולפמן: הגורם שמפעיל הוא גורם שמפעיל באופן פרטי, וכך נוצרת בסופו של דבר תחרות בין מפעילים שונים.

רונן וולפמן: השירות יותר טוב.

רונן וולפמן: הבעלים של התשתיות הגיעו למסקנה שזו הדרך בכלכלה המודרנית להביא לשירות יותר טוב ולנמלים מודרניים שנותנים תפוקה יותר טובה.

צבי הנדל: אמר עמיר פרץ שהיה שלב שבית-המשפט אמר שתמנו מגשרים.

צבי הנדל: למה היתה התנגדות?

רונן וולפמן: אני אתייחס לזה.

רונן וולפמן: הממשלה החליטה את ההחלטה הזאת לא במסגרת ההתמודדות עם הנמלים בכלל, היא התייחסה לזה כפי שהיא מתייחסת לכלל מקטעי הפעילות בענפים השונים.

רונן וולפמן: אני יכול להזכיר נושאים אחרים שמטופלים בצורה דומה.

רונן וולפמן: בתחום התקשורת נעשו בעבר צעדים בכיוון הזה, בתחום החשמל התקבלו החלטות על מנת לקדם את הכיוון הזה – כל זה כחלק ממגמה שתביא בסופו של דבר לשיפור ויעילות גבוהה יותר.

רונן וולפמן: בהחלטת הממשלה הספציפית, שר התחבורה התעקש לכלול, ונענה בהסכמה, סעיף שמדבר על התייעצות, שהפעילות עצמה, התהליך הזה, של העברה לזכיין תיעשה תוך התייעצות עם העובדים.

אברהם פורז: אם לא הבנתם עדיין, העובדים לא מסכימים.

אבינועם שושן: לא רוצים זכיין, אבל רוצים תחרות.

רונן וולפמן: נדמה לי שאין חולק על כך שסמכותה של הממשלה לבוא ולקבוע את הכללים על מנת להשיג את היעדים האלה.

רונן וולפמן: יכול להיות שיש מי שחולק עליה, אבל נדמה לי שאין ויכוח שזכותה לבוא ולקבוע את היעדים ואת המדיניות, כפי שהיא רואה לנכון.

רונן וולפמן: עם זאת, תוך שמירה ותוך התייחסות לזכויות העובדים ולתנאיהם.

רונן וולפמן: במקרה הספציפי שאנחנו מדברים עליו, אנחנו מדברים על מקרה, שהוא לא קיים באמת במקרים אחרים.

רונן וולפמן: במקרים אחרים שבהם הממשלה פותחת את הנושאים לתחרות, יש מקרים הרבה יותר כואבים, שעובדים באמת בסבירות מאוד גבוהה, צריכים ללכת.

רונן וולפמן: במקרה הזה, אנחנו מדברים על משק שצומח, שיש בו צורך משמעותי בכוח-אדם.

אברהם פורז: הנמל הזה, אם הוא יהיה מוכן, והוא יהיה מוכן אולי בעוד חמש שנים, אם הכול ילך כשורה, כי ההתחלה לא טובה.

אברהם פורז: למה כרגע עדיין אוניות ממתינות מחוץ לנמל?

אברהם פורז: למה אנחנו שומעים שבנמלי ישראל עובדים 16 שעות, או פחות, בעוד שבנמלים אחרים עובדים 22 שעות?

אברהם פורז: למה התשתית שכבר קיימת לא מנוצלת?

רונן וולפמן: למרות שאנחנו שמים את יהבנו על הנמל העתידי והפיתוח שלו, אני חושב שבהחלט יש מקום של ייעול גם של הנמל הקיים.

אברהם פורז: אתם הגוף המפקח על הרשות.

אברהם פורז: למה זה קורה?

רונן וולפמן: הנושא של ייעול הנמל הקיים הוא נושא שהרבה יותר קשור במערכת היחסים שבין נציגות העובדים לבין ההנהלה.

רונן וולפמן: כתוצאה משינויים בתהליך הזה אפשר להגיע בעניין הזה להבנות של ייעול המערך הזה על-ידי היעילות והטיפול בנושאים האלה.

רונן וולפמן: דרך אגב, החלטת הממשלה גם קבעה, לא רק BOT כנמל חדש, אלא דיברה גם על מרכזי רווח שמטרתם באמת להשיג רמת יעילות גבוהה יותר גם בנמלים הקיימים, שזה חלק מהנושאים שצריך לטפל בהם.

רונן וולפמן: בעניין הזה אני מסכים עם הגורמים האחרים.

רונן וולפמן: יש הרבה מקום לשיפור גם בתשתית הקיימת.

אברהם פורז: אנחנו יושבים בכנסת, אני יודע, בסופו של דבר לכל דבר יש מחיר.

אברהם פורז: אם בסופו של דבר אוניות ממתינות פה בממוצע יותר מאשר במדינות אחרות, מן הסתם בסוף עלות ההובלה צריכה להתייקר.

אברהם פורז: כשיש שפל בענף הספנות, והשפל הוא בכל מקום, ומישהו עושה חשבון שאם האונייה שלי תקועה יומיים-שלושה מיותרים בכל פעם שהיא מבקרת בנמלי ישראל, אז זה נחשב בתחשיב, והתחשיב הזה מייקר את ההובלה, וההובלה מייקרת את חומרי הגלם, את הייצוא ואת הכול.

אברהם פורז: אני לא מצליח להבין למה ההמתנה פה צריכה להיות יותר ארוכה, ולמה לא מצליחים, עוד לפני שמגיעים לנמל החדש, לקצר את ההמתנה?

גדי בן-הרוש: אתה צודק אדוני, נגעת בנקודה המרכזית בנמלים.

גדי בן-הרוש: ההסכמים הישנים לא נותנים לעובדים אפשרות להוציא אוניות.

גדי בן-הרוש: ההסכמים פוגעים גם בהם עצמם.

גדי בן-הרוש: אני לא מבין את הרשות עד היום.

אברהם פורז: גדי בן-הרוש, שאלתי את רונן וולפמן.

גדי בן-הרוש: הגיע הזמן שהאוצר ידע את זה גם כן.

אברהם פורז: רבותי, האוצר הוא הגוף שבעצם נמצא מעל רשות הנמלים ומפקח עליהם, זה גוף מונופוליסטי, זו לא חוכמה, הוא יכול בסופו של דבר לעשות כל דבר, כי אין אלטרנטיבה לנמלים האלה.

רונן וולפמן: אני אענה על השאלה באמצעות דוגמה בתחום התקשורת.

רונן וולפמן: נדמה לי שכשכולם דיברו על בזק, או על המפעילים הסלולריים, כולנו חשבו, או המשתמשים חשבו שניתן לייעל את המערך הקיים, גם של בזק וגם של המפעיל הסלולרי הראשון, של מוטורולה או פלאפון, במצב הקיים.

רונן וולפמן: אבל הדברים האלה נעשו וקרו רק כאשר הגורמים האלה נחשפו לתחרות.

אברהם פורז: במילים אחרות בלי תחרות אי-אפשר להפעיל את הנמלים 24 שעות?

רונן וולפמן: זה ניתן תיאורטית.

רונן וולפמן: עם זאת, זה דבר שלא יקרה.

גדעון שמיר: בלי תחרות אי-אפשר.

רונן וולפמן: כפי שלא היה בתחום התקשורת כך גם כאן.

רונן וולפמן: כל עוד כל הגורמים האלה לא ייחשפו לתחרות ולאפשרות של גורם אחר לספק את אותו שירות, הם לא ימצו מעצמם את המקסימום.

אברהם פורז: נציג מנמל חיפה.

יצחק ריזליס: אני במקרה גם ראש ענף תפעול בחיפה.

יצחק ריזליס: כבוד היושב-ראש שאל שאלות מעניינות, ואני כל הזמן יושב על קוצים, אני רוצה לענות.

יצחק ריזליס: מועצת הרשות, בחוק, קובעת את כל מה שקורה ברשות הנמלים, הם מחליטים והם קובעים הכול.

יצחק ריזליס: רצו מזמן לעשות תחרות, אנחנו צועקים יומיום, יש לנו חוסר של 300 עובדים במצב הקיים.

יצחק ריזליס: בקבלת העובדים האחרונה הקריטריון הכי חשוב היה: עובד שלא עושה עשר משמרות, זה אחת ליומיים משעה 06:00 עד 22:00, הוא עובד בעייתי.

יצחק ריזליס: אנחנו מאיימים על עובדים שיבואו לעבודה.

יצחק ריזליס: יש להם משפחות, יש להם ילדים והם לא רוצים.

יצחק ריזליס: הם רוצים ללכת הביתה, אבל לא נעים להם להגיד "לא" והם באים ועובדים.

יצחק ריזליס: זה המצב היום, כאשר במשמרת ג' עובדים ארבע וחמש קבוצות עבודה.

יצחק ריזליס: ויכולות לעבוד 10 קבוצות ו-12 קבוצות.

יצחק ריזליס: הנמל במשמרת ג' הוא לא במלוא התפוקה.

יצחק ריזליס: היתה תקופה שבנמל היה חוסר רציפים, היתה תקופה שבנמל היה מחסור במנופים, והיו עובדים.

יצחק ריזליס: היום הבעיה היא מחסור בעובדים, ועובדים זה מהיום למחר.

יצחק ריזליס: אם תזמין מנוף אתה יכול לחכות עוד שלוש-ארבע שנים.

יצחק ריזליס: תבנה רציף - עוד חמש-שבע שנים.

יצחק ריזליס: עובד - מהיום למחר, קח עובד, קבל אותו לעבודה, פתרת את הבעיה, את הבעיה של כל החבר'ה שיושבים פה.

יצחק ריזליס: במשמרת א' ו-ב', כשאני רוצה לפתוח קבוצות עבודה, הבעיה שלי שאני לא מספק את כל העובדים שדורשים, מפני שאין לי עובדים.

יצחק ריזליס: יש הכול, חוץ מעובדים.

יצחק ריזליס: אני צריך להחליט מי עובד, מי לא.

יצחק ריזליס: יש גם קריטריונים.

יצחק ריזליס: מי קבע את הקריטריונים האלה?

יצחק ריזליס: קבעו בחוק.

יצחק ריזליס: אוניית תיירים שמביאה שני נוסעים, היא נכנסת לרציף לפני אונייה שעולה 70,000 דולר או 60,000 דולר, היא מקבלת שירות קודם, מפני שהממשלה כך החליטה, ואף אחד לא שינה את זה.

יצחק ריזליס: מדברים פה על כסף.

אברהם פורז: אתה רוצה להשאיר תיירים בים?

יצחק ריזליס: מפסידים כסף.

יצחק ריזליס: אצל קבלן פרטי זה לא יהיה.

יצחק ריזליס: כאשר אני שואל את עצמי למה לא קולטים עובדים, ואני מתייחס כרגע לנמל חיפה, אז בנמל חיפה יש תוכנית שהנמל הנוכחי, ברגע שנמל כרמל, שייבנה, ייפתח, עובר לרשות העיר ומפסיק להיות נמל.

יצחק ריזליס: זה אומר שהעובדים שנמצאים בשטח מסוים, שמחר נשאר רק מסוף מכולות, אם יקלטו היום עובדים לנמל הנוכחי, מחר תהיה בעיה מה לעשות אתם.

יצחק ריזליס: בינתיים מי שמשלם את המחיר זה הקליינטים האלה שצועקים.

יצחק ריזליס: הרשות שכרה משרד יחסי ציבור, משרד פרסום, הוציאו מיליונים.

יצחק ריזליס: על מה?

יצחק ריזליס: להראות לציבור כמה הם בסדר, וכמה העובדים לא בסדר.

אברהם פורז: אני מודה לך.

אברהם פורז: חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: ברשות

צבי הנדל: כם, אני רוצה להביא דוגמה מושאלת בשביל לא לחמם את האווירה יותר מדי.

צבי הנדל: תצאו מתוך הנחה שאין פה רעים וטובים.

צבי הנדל: כל אחד יש לו זווית ראייה.

צבי הנדל: בזמנו עסקתי בנושא אגד, מונופול או לא מונופול.

צבי הנדל: היינו שם, סיירנו, שמעתי את האנשים, והבנת שיש פה מערכת גדולה, ואוי ואבוי אם תכניס תחרות כזאת או אחרת של קטנים, כי שם יש מנגנון גדול, ואת המחירים קובעת הממשלה, ותחרות לא תועיל, רק תזיק וכן הלאה.

צבי הנדל: בפועל, בגלל כוחה של אגד, היום יש רק מעט מאוד קווים חדשים.

צבי הנדל: כל הקווים החדשים עולים לאדם הפשוט – מי נוסע באוטובוס?

צבי הנדל: אנשים מאוד פשוטים, כי כמעט לכל אחד יש אוטו – הרבה פחות מאגד, לא 10%, לא 20%, לא 30%, הרבה פחות מאגד.

צבי הנדל: אני נוסע מהבית שלי, כבר ספרתי את זה 1,000 פעם, לירושלים או לתל-אביב, אם אני נוסע עם עוד חבר, זה עולה לנו פחות מאשר שני כרטיסים באוטובוס הלוך וחזור.

צבי הנדל: כדאי לנסוע בפרייבט, בפרייבט גדול ומרווח, שאוכל הרבה דלק.

אברהם פורז: חבר הכנסת הנדל, הבאת בחשבון את כל העלויות כולל הביטוח וכן הלאה.

צבי הנדל: כולל הכול.

צבי הנדל: אם נתתי דוגמה לא טובה, וצריך שלושה אנשים, יהיו שלושה אנשים, ואז ודאי זה נכון.

צבי הנדל: אי-אפשר להסתכל על הדברים רק בצורה חד-צדדית.

צבי הנדל: שמענו, ואני לא רוצה לחזור, יש עוד נושא העובדים, ואנחנו מסתכלים על עובד מסוים, והייתי בקואליציה, והייתי חבר ועדת הכספים, מי שמכיר – מכיר, מי שלא – לא, לא יצאה שם שום הפרטה בלי שנטפל בעובדים עד הפסיק האחרון.

צבי הנדל: פה יש רמה שמתאימה אידיאולוגית לעמיר פרץ.

צבי הנדל: לא שהוא הגאון, ואלה הטיפשים, חס וחלילה.

צבי הנדל: אבל ועד עובדים צריך לדאוג לעובדים, ויש מדיניות.

צבי הנדל: בערבוב הזה, עמיר פרץ, שחילקת מחמאות, אני לא קונה.

צבי הנדל: כי אילו היה ניתן לעשות עד היום שיעבדו 22 שעות ולא עשו זאת, זה לא רק רשעות.

צבי הנדל: ואני לא מתמצא בזה, אני מודה מראש, אבל מהמעט שלמדתי בזמן האחרון, זה לא תלוי רק בטוב לב או ברשעות המדינה, שמי שמייצג אותה פה, לצורך העניין, זו רשות הנמלים.

צבי הנדל: אני מניח, וסביר להניח, מניסיון החיים שלי, אני כבר לא כל כך צעיר, יש לי הרבה שיער לבן, זה תלוי כנראה בעוד גורם או שניים.

צבי הנדל: אני מוכן לתת את העור שלי לעניין הזה.

אבינועם שושן: לא ביקשו.

צבי הנדל: כולם רצו לשלם מחיר יקר, וכולם רצו 16 שעות.

צבי הנדל: הדברים לא פשטניים, וכשאני שומע את עמיר פרץ הוא הכי משכנע, וכשאני שומע את העובדים הם הכי משכנעים, וכשאני שומע את רשות הנמלים היא הכי משכנעת, וכולם משכנעים.

צבי הנדל: כנראה שהאמת באמצע.

צבי הנדל: בסופו של דבר, נזק העצום נגרם למשק.

צבי הנדל: אני מכיר את הצד של זאת שאני ישן אתה בלילה, במיטה בביתי, את אשתי.

צבי הנדל: יש לנו משק חקלאי, אז אני שומע את הצרות האלה.

צבי הנדל: אבל יש כל מיני צרות וסוגי צרות.

צבי הנדל: אני יוצא מתוך הנחה בסיסית, אולי מוטעית, שגם אלה באוצר לא רשעים.

צבי הנדל: יש לי המון חילוקי דעות, רונן וולפמן יודע, ואני יודע לעשות צרות בלי סוף, אבל כנראה שאם לא תהיה תחילת זעזוע, בסופו של דבר הענף כולו יידפק.

צבי הנדל: וזה אומר שהמון כאלה שעושים מאמצים עילאיים לעבור להובלה ימית, כי הובלה אווירית עולה המון כסף, כנראה יצטרכו להרים ידיים.

עמיר פרץ: צבי הנדל, מה עמדתך לגבי שני המגשרים?

צבי הנדל: אני עוד לא הבנתי ולא קיבלתי ממך תשובה.

צבי הנדל: שאלתי, כשלא היית פה, למה לא הסכמתם למגשרים?

צבי הנדל: יכול להיות שמאחורי זה מסתתר מישהו, אני לא יודע.

עמיר פרץ: אני הצעתי כמגשר מטעמנו את סלבין, שהיה מנכ"ל אוצר, איש ימין.

צבי הנדל: עוד לא קיבלתי תשובה.

צבי הנדל: אם אני אקבל תשובה תהיה לי עמדה בעניין הזה.

צבי הנדל: על פניו נראה לי שהפתרון היחיד כרגע, אחרי שהעובדים מסודרים, כל שאר הדברים צריכים להתנהל בלי שום פיצוצים ובלי חוסר חשק לבוא לעבודה, עם מוטיבציה, שתהיה הרבה מוטיבציה עד שפותרים את הבעיה.

צבי הנדל: יכול מאוד להיות שעד שלא פותרים, לא ממשיכים לעבוד בנמל החדש, אבל ודאי לא משביתים.

צבי הנדל: אני רוצה לקבל תשובה מהממשלה, מי שזה לא יהיה, למה לא הסכמתם למגשרים?

צבי הנדל: כי זה נראה על פניו פתרון הגיוני, אלא אם כן מסתתר פה משהו שאני לא יודע.

גדעון שמיר: במרוצת השבועות האחרונים היו המון הצעות מהצעות שונות.

עמיר פרץ: אני מקבל את ההצעה עכשיו.

עמיר פרץ: אני חותם עליה, שוועדת הכלכלה תכריע בעניין.

גדעון שמיר: אנחנו נמצאים מזה עשרה ימים, בהנחיה חתומה של עמיר פרץ, איציק מרדכי ובייגה שוחט – שלושתם הנחו אותנו לשבת - עם העובדים לדיונים.

גדעון שמיר: אנחנו מקיימים את זה.

גדעון שמיר: אני מכיר את רוב האנשים, אני ברשות הנמלים עשרות שנים, אין תחליף למשא-ומתן ישיר עם האנשים, עם העובדים שמכירים את הבעיות.

גדעון שמיר: לכן, אני מתכוון, בשבוע-שבועיים הקרובים, למצות עד הסוף, ואני מקווה בהצלחה, את מה שביקשו ממנו עמיר פרץ ובייגה שוחט ואיציק מרדכי, לשבת עם העובדים פנים אל פנים ולנסות לקדם את הנושא.

ציון שריד: בידיים נקיות, ולשמוע מה העובדים מוכנים לתרום להתייעלות, ולא לדחות אותם על הסף.

עמיר פרץ: אחרי כל ההתקפה שאתה מתקיף אותי, כשהגעתי לשר האוצר ושר התחבורה, והם המשיכו להתנגד למגשרים, אמרתי: חבר'ה, תחתמו על מגשרים ואז יהיה שקט, אולי לשנה.

עמיר פרץ: הם המשיכו.

עמיר פרץ: מתוך אחריות לחבר'ה שיושבים כאן, ויעידו החקלאים ויעידו המשתמשים, אמרתי: אני לוקח על עצמי.

עמיר פרץ: אתם אומרים שאתם לא מוכנים למגשרים בשום פנים ואופן, אני לוקח על עצמי להחזיר את כולם למשא-ומתן.

עמיר פרץ: אני לא בטוח שהמשא-ומתן יניב פירות, אני אומר: בואו נחליט, שאם המשא-ומתן לא מניב פירות, שהצעת בית-המשפט תהיה ההצעה האלטרנטיבית.

צבי הנדל: בזה נטרלת את המשא-ומתן.

עמיר פרץ: אני מוכן לחזור בעוד שבועיים.

אברהם פורז: חבר הכנסת עזרא.

גדעון עזרא: מה שקורה פה, הוועדה שלנו צריכה לעשות את המרב על מנת לנסות ולסייע שסכסוך כזה לא יחזור, משום שמי שמשלם על הסכסוך הזה זו איננה רשות הנמלים.

גדעון עזרא: כל המשק, מהמובילים עד החקלאים והתעשיינים והמשתמשים וכולם, וגם הפועלים, אומרים שהם מפסידים.

צבי הנדל: גם עובדי הנמלים.

גדעון עזרא: חובתנו לקרוא לממשלה לבוא ולדבר על כל דבר שאפשר לדבר עליו, צריך לעשות אותו ולמנוע את ההשבתה, ולהגיע לסיכום.

גדעון עזרא: הדבר השני - את נמל היובל חייבים להקים, לדעת כולם.

גדעון עזרא: זמן ההקמה שלו ארוך, ויש זמן גם לדסקס את הדברים.

גדעון עזרא: זה לא שאם לא תעשה מחר שביתה, הפסדת.

אלברט נחמני: שידעו שהם טועים.

גדעון עזרא: הדבר השלישי – אני מבין את הסוגייה של עובדים במשמרת שלישית, ואני מבין את הבעייתיות שהרשות לא רוצה לקבל עובדים חדשים, לדעתי, על מנת לא להיות תקועים בסופו של דבר עם העובדים האלה בעוד חמש שנים.

עמיר פרץ: הסכמנו לעשות הסדר מיוחד.

גדעון עזרא: חשוב שיהיה בנושא הזה הסדר מיוחד.

גדעון עזרא: הדבר הרביעי – אני לא בטוח, עמיר פרץ,

גדעון עזרא: שאתה צריך עכשיו להשבית את המשק, אתה או מי שמשבית את המשק, על מלחמה שהיא למעשה מלחמה, שאם היא בשטח שלך, אני לא בטוח שהזמן המתאים הוא היום.

צבי הנדל: יש לי הצעה לסדר.

צבי הנדל: לא ידעתי שמתקיים עכשיו משא-ומתן עד שהבנתי את זה פה.

עמיר פרץ: בהוראה שלי.

עמיר פרץ: בהוראה של "האיש חסר-האחריות".

צבי הנדל: גם חסרי אחריות יש להם לפעמים הברקות טובות.

צבי הנדל: אני מציע להפסיק את הדיון עכשיו.

צבי הנדל: אם מנהלים משא-ומתן, כרגע אתה יכול רק להפריע, תנקוט עמדה לצד זה או לצד אחר וזה רק יפריע.

צבי הנדל: אני מציע שאם בעוד שלושה שבועות, חודש, נשמע שהמשא-ומתן הצליח נזמין את כולם לכוסית.

אברהם פורז: חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: כבר היום תזמן ישיבה לעוד שבועיים בנושא הזה.

אברהם פורז: רבותי, אני חושב שאני יכול לומר את הדברים הבאים על דעת כל חברי הוועדה: אנחנו מודאגים מהמצב שהתהווה בתוך הנמלים ובקשר להקמת נמל היובל.

אברהם פורז: הסיטואציה הזאת, שבמשך תקופה ארוכה מאוד היו שיבושים בעבודה, שפגעה במגזרים רבים, היא דבר שמדאיג אותנו מבחינת ההשפעה על הכלכלה.

אברהם פורז: עוד לפני שבונים נמל, שיעבוד בעוד חמש שנים, אנחנו מודאגים כאשר מספרים לנו שבנמלי ישראל עובדים חמש-שש שעות פחות ביממה, וכתוצאה מזה אוניות ממתינות בחוץ, דבר שמייקר את עלות ההובלה.

אברהם פורז: לפחות את הדבר השני, אנחנו מצפים מכם, אנשי רשות הנמלים, ללא כל קשר לנמל היובל.

אברהם פורז: שבישיבה הבאה שתתקיים, תבואו ותסבירו לנו מה הפרובלמטיקה, למה אי-אפשר להפעיל את הנמלים האלה על פני תקופה יותר ארוכה, יכול להיות שעמיר פרץ והעובדים גם הם יסכימו לאיזו גמישות בכוח-אדם.

אברהם פורז: יכול להיות שיש להם חשש, שברגע שתקבלו את העובד הוא יגיד: הוא רוצה לעבוד מ-08:00 עד 14:00, לא מוכן לעבוד בלילה.

עמיר פרץ: אני מסכים.

אברהם פורז: כבר אומר לך עמיר פרץ, שתהיה לו נכונות לגבי העניין הזה, אם זה עניין של עובדים, אולי זה עניין של טכנולוגיות.

אברהם פורז: לגבי העניין של נמל היובל.

אברהם פורז: אנחנו לא צריכים בשלב זה לנקוט עמדה, ואני מקבל בעניין הזה את עמדת החברים האחרים, כי כל עמדה שננקוט יכולה לחבל בניסיון של ניהול המשא-ומתן, שאולי יוליד תוצאות.

אברהם פורז: אני בהחלט יכול להבין את המגמה שהולכת במקומות אחרים בעולם, של הפרטה.

אברהם פורז: אני יכול להבין גם את החשש של העובדים, לא לגבי עצמם, אלא יכול להיות לגבי הילדים שלהם או מראה העיר.

חיים שייב: גם לגבינו.

חיים שייב: כשמציעים לך רשת ביטחון, טמונה סכנה בדרך.

אברהם פורז: בעניין הזה, כרגע לא נביע עמדה.

אברהם פורז: אנחנו נכנס ישיבה של הוועדה.

אברהם פורז: אני עדיין לא קובע את המועד, כי זה תלוי בלוח הזמנים שלנו.

אברהם פורז: אבל תוך זמן קצר תתקיים ישיבה נוספת, ואז אנחנו נרצה לשמוע מכם אם הושגה התקדמות ולאיזה כיוון הדברים הלכו, ואני מודה לכם מאוד.