ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 72, 2000-02-09 09:00

תמר גוז'נסקי: החודש עבר מזמן ואני חושבת שזאת לא רק שערורייה כלפי הדיירים שמחכים, ואנחנו מקבלים פניות רבות של דיירים שלא משפצים להם דברים חיוניים בתוך הדיור – ומדובר בדיירים בדיור סוציאלי וכולי – אלא שזו גם בעיטה בכנסת, בעיטה בדמוקרטיה, זלזול מוחלט בחקיקה של הכנסת, התעלמות מוחלטת מהחלטות הוועדה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה גם מעשה של העמדת פנים, שלא לומר יותר מזה, מצד משרד האוצר שמופיע לכאן וכל פעם אומר כן, כן, אנחנו ודאי נתקצב אבל ככל הידוע לי הוא זה שמעכב את הבאת המפרט לוועדה.

תמר גוז'נסקי: אי לזאת אני מבקשת אדוני היושב-ראש לנקוט צעדים.

נעמי חזן: הייתי מציעה לך לתת עשרה ימים ולא יותר כדי לבוא עם המפרט ועם התקנות לוועדת הכלכלה.

נעמי חזן: אני מציעה פשוט לא לאשר אף תקנה או אף בקשה של הממשלה עד שהדבר הזה לא יוסדר.

נעמי חזן: יש לנו כוח, יש לנו כלים ואנחנו חייבים להשתמש בהם.

אברהם פורז: אשר לעניין הטכני.

אברהם פורז: אני חושב שאת עניין המפרט שר השיכון צריך לפרסם כעניין טכני.

אברהם פורז: הישיבה הזו נועדה כדי שחברי הוועדה יוכלו לקבל תמונה כללית לגבי החוק ואני פותח את הדיון.

אברהם פורז: בישיבה הקודמת שמענו את שר התעשייה והמסחר ושר הבינוי והשיכון ועכשיו נשמע גופים אחרים שרוצים להתבטא בעניין הזה.

אברהם פורז: בהמשך ניכנס לסעיפים הפרטניים של החוק.

דוד קשאני: "חבר הכנסת אברהם פורז, אני מוכן לתמוך בחוק, אבל אני אמכור לכם אותו במחיר האמיתי המלא".

דוד קשאני: אז מה אני צריך ללכת ולגור בבית מסריח?

דוד קשאני: אם היה לי כסף יכולתי לקנות לי כסף.

דוד קשאני: אני רוצה שאתם בוועדה שיושבים כאן תחליטו שסוף סוף הגיע הזמן.

דוד קשאני: אני מאשים את כל הממשלות.

דוד קשאני: כאשר רציתם להעלות את מספר השרים מ18- ל24-, תוך יום זה קרה ומספר השרים עלה, תוך יום היה תקציב לכל מה שרציתם.

דוד קשאני: העניין הזה נמאס לנו ואתם לא יכולים למשוך את זה יותר.

דוד קשאני: אנשים רואים אותנו ברחוב ואנחנו לא יכולים להסתכל להם בעיניים.

דוד קשאני: תרחמו על השכבה החלשה הזאת.

דוד קשאני: אלה הם לא אנשים שגרים בסביון אלא אלה הם אנשים שגרים בשכונות, אנשים שעלו בשנות ה50-, אנשים קשי יום.

דוד קשאני: עכשיו העלו להם את שכר הדירה ממאה שקלים ל600- שקלים, מ600- שקלים ל2,100- שקלים.

דוד קשאני: שכן שלי קיבל מכתב עכשיו שהוא צריך לשלם 4,500 שקלים שכר-דירה לחודש.

דוד קשאני: איפה שמעתם דבר כזה?

דוד קשאני: זה יכול להיות?

דוד קשאני: אני מאשים את משרד השיכון שעושה דברים כאלה.

דוד קשאני: אין שום קריטריון?

דוד קשאני: בן-אדם משלם מאה שקלים, אז שיעלו ל150- שקלים, ל200- שקלים, אבל לא ל800- שקלים.

ברכה ארג'ואני: שאף אחד לא יאמר שבגלל שמוכרים את הדירות לא יהיו פתרונות לחסרי דיור כי אלה הם שטויות.

ברכה ארג'ואני: גם כשלא היה המלאי הזה וכשלא היה החוק הזה, תמיד טענו שאין מלאי דיור ולא נתנו פתרונות דיור לאף אחד ולא התייחסו לאף אחד כי לא היה מלאי של דיור ציבורי.

ברכה ארג'ואני: שזאת לא תהיה הסיבה שעוצרת את מימוש החוק הזה.

ברכה ארג'ואני: אני מבקשת מכל אחד כאן להצביע שהיום הזה יצא מכאן למליאת הכנסת.

יורם גונן: אדוני יושב-ראש הוועדה וחברי הכנסת הנכבדים, אני שואל מה בכוונתכם לעשות.

יורם גונן: האם בכוונת

יורם גונן: כם לקיים דיונים על גבי דיונים על גבי דיונים?

יורם גונן: יש לנו עוד מעט חופשת פסח, לאחר מכן הכנסת חוזרת, אחרי כן תהיה פגרה ואנחנו מכירים את התהליך.

יורם גונן: אפשר לנתח כאן את החוק, כל סעיף אפשר לעשות עליו מושב שלם.

יורם גונן: השאלה אם זו הכוונה שלכם, השאלה אם הכוונה שלכם היא לקבור עכשיו את תהליך החקיקה לתקופה מאוד ארוכה, או שהמטרה שלכם היא היום ולומר מי בעד חוק הדיור הציבורי, להרים ידיים ולהעביר אותו לקריאה שנייה ושלישית.

יורם גונן: זה מה שאנחנו דורשים וזה מה שאנחנו רוצים.

יורם גונן: נמאס לנו מהדיונים המפרכים ואנחנו דורשים את ביצועו המיידי של החוק עכשיו.

יורם גונן: הנקודה השנייה זה חוק הלוואות לדיור, הגדרת הזכאות.

יורם גונן: הנקודה השנייה הקריטית היא הגדרת הזכאות על-פי חוק הלוואות לדיור.

יורם גונן: הגדרת הזכאות על-פי חוק הלוואות לדיור משמעותה שמי שהיה בעל נכס בעבר, לפני עשרים שנה, או גרושה או חד-הורית שהפסידה את הדירה בשל מסגרת הסכם הגירושין שלה כדי לקבל את הגט המיוחל, היא למעשה, אחרי עשרים שנה בדיור הציבורי, אומרים לה שהיא לא זכאית לרכוש את הדירה.

יורם גונן: למה?

יורם גונן: בגלל שפעם, לפני עשרים שנה, היה לך איזשהו נכס.

יורם גונן: זה עיוות ואנחנו כאן מבקשים להחזיר את כללי הזכאות הרגילים, זאת אומרת, מי שגר מעל איקס שנים בדיור הציבורי.

יורם גונן: אני חושב שהמשמעויות הציבוריות הכלכליות ושאר ההשלכות של החוק נדונו בהרחבה מאוד במשך שלוש שנים כבר.

יורם גונן: אני חושב שמספיק אם אדוני יפתח ויעיין בפרוטוקולים של ישיבות ועדות הכלכלה, בדיונים ובפרוטוקולים של ישיבות הכנסת, בדיונים ובפרוטוקולים של ישיבות הממשלה.

יורם גונן: התקיים דיון ציבורי.

יורם גונן: אין ספק שהתקיים דיון ציבורי.

מיכאל רייף: אני מבקש להציע תוספות לחוק בחלק של פינוי ובינוי ואני אמסור לכם את ההצעות האלה בכתב.

מיכאל רייף: אני מבקש לשים לב שפינוי ובינוי הוא מאוד חשוב.

מיכאל רייף: אנחנו ראשונים ואחרינו יהיו כנראה עוד.

רן כהן: יש שלוש הערות שאני רוצה להעיר והן מתייחסים גם לדברים שנאמרו כאן.

רן כהן: לגבי קצב הזמן.

רן כהן: גם לגוף העניין וגם לתחושת האנשים שבהם מדובר, לא מדובר בחוק חדש.

רן כהן: אנחנו לא מחזירים חוק חדש.

רן כהן: החוק שאנחנו מציעים להחזיר אותו, אנחנו הממשלה, הוא חוק הדיור הציבורי, זכויות רכישה, ואנחנו מביאים עליו תיקונים.

רן כהן: כל מה שצריך לדון זה באותם התיקונים שיש עליהם איזושהי בעיה של מחלוקת.

רן כהן: אם יורם גונן העלה מחלוקת לגבי סוגייה שצריך לדון בה, אז צריך לומר עמדה מכאן, עמדה מכאן והוועדה תצביע ותביא לכנסת מה שהיא תביא.

רן כהן: אני גם יכול להרגיע את הוועדה.

רן כהן: חבר הכנסת פורז, יושב-ראש הוועדה, הוא אדם מאוד ישר, אני מכיר אותו שנים רבות והוא התחייב שבעניין הזה העבודה תהיה עניינית ומהירה ככל האפשר, אבל אני מכיר אותו ויודע שהוא עובד באופן יסודי ולא עושה עבודה מתחת לשולחן.

רן כהן: סוגיות שאתם רוצים להעלות, סוגיות ענייניות, לגבי סעיפים שונים – תעלו אותם והוא ימצה אותן בדיון.

רן כהן: אני מאמין שזה יובא ובתוך השבועיים-שלושה הקרובים העניין הזה יכול להיות בשל וזאת משום שאני מכיר את כל הסוגיות.

רן כהן: הדבר היחיד שצריך להיות נדון זה השינוי, משום שזה הדבר היחיד שמוחזר לדיון.

רן כהן: אני חושב שההגדרה שהעלה יורם גונן לגבי הגדרת זכאי היא נכונה.

רן כהן: מה שנעשה זה באמת שינוי שאני לפחות הסכמתי לו בתום לב בוועדת הזכאי.

רן כהן: הגדרת זכאי אמרה בחוק המקורי שדייר זכאי הוא מי שגר חמש שנים בדירה הציבורית ויש לו רכוש או קרקע שמעל 350 אלף שקל.

רן כהן: ועדת השרים ביקשה ממני שמאחר ועניין הקרקע מאוד מסבך את העניין, צריך ללכת למינהל מקרקעי ישראל ולהביא נתונים וכולי – חיים פיאלקוב מכיר את העניין הזה מצוין – ביקשתי להסיר את העניין של הקרקע ואמרו לי שאם מסירים את העניין של הקרקע, אז תסיר בכלל, תיצמד להגדרה של מי שזכאי להגדרות.

רן כהן: שאלתי אם זה אותו הדבר, אמרו לי שכן.

רן כהן: אמרתי שאם זה אותו הדבר, אני מסכים אבל לאחר מכן התגלה שזה לא כך.

רן כהן: אני חושב בעניין הזה שאם ההגדרה היא הגדרה מצמצמת ומרעה עם קבוצת דיירים שבחוק המקורי היו זכאים – וכאן אגב שינוי שלא התכוונו אליו, לא נדון בשום מקום, לא בוועדת השרים, לא בממשלה ובשום מקום הוא לא בא להרע – אין שום סיבה שלא יישארו אותם התנאים שהיו בחוק המקורי, רק להשמיט את העניין של הקרקעות.

רן כהן: לעומת זאת לא נכון יהיה לומר שמשכנתא של 12 שנה היא אפליה.

רן כהן: בואו נהיה הגונים.

רן כהן: אתה מכיר את עמדתי ואתה יודע איזה חוק חוקקתי בעניין הזה ואני הייתי בהחלט בעד משכנתא מלאה גם למי שמקבל את הדירה בהנחה של תשעים אחוז.

רן כהן: אבל אי-אפשר לומר שהמשכנתא שניתנת לאדם שאין לו הנחה בכלל על הדירה שלו.

רן כהן: כי מהי משכנתא רגילה?

רן כהן: משכנתא רגילה היא כאשר אדם בא לממש את זכאותו במשרד השיכון ומבקש לקבל משכנתא והוא הולך לקנות דירה במלוא המחיר.

רן כהן: כאן אנחנו מדברים על משכנתא של 12 שנה לדירה שנקנית בהנחה שההנחה המינימלית היא 35 אחוזים.

רן כהן: תוסיף את ההטבה של המשכנתא על ההטבה של ההנחה של ה35- אחוז.

רן כהן: לא כל שכן למי שקונה את הדירה בשבעים אחוז, בשמונים אחוז, בתשעים אחו הנחה.

רן כהן: אז לומר שזו אפליה?

רן כהן: רבותיי, בואו נהיה גם קצת אמינים כי בחוק הזה הצלחנו כי היינו אמינים.

רן כהן: בעניין הזה עם כל הצער והכאב שאני מרגיש, שזה ירד מעשרים שנה ל12- שנה, הרי כל דייר יוכל לקחת את המשכנתא שלו ולקבץ אותה בתוך 12 שנה או 15 שנה והמדינה תשלם את כל הריבית שמעל ארבעה וחצי אחוזים.

רן כהן: זה לא הישג קטן אלא זה הישג גדול.

רן כהן: ביחס למה שהיה מבצע שטרית שהיה סבסוד לשלוש שנים ורק מעל חמישה אחוז, זה שני הישגים.

רן כהן: זה לפי ארבע זמן ל12- שנה ולא מעל חמישה אחוז אלא מעל ארבעה וחצי אחוזים שהמדינה משלמת.

רן כהן: אני אומר לכם שלא כדאי לעכב את החוק בגלל זה.

רן כהן: ההערה השלישית מתייחסת לפינוי ולבינוי.

רן כהן: על העניין של הפינוי והבינוי חשבנו בתוך החוק ובאמת לא רצינו ליצור מצב שבו מקום שהוא חרב ופני השיכון הם נוראים והתשתיות הן איומות, ואולי מחיר הקרקע מצוין ואפשר שיהיו שם הרבה יותר דירות.

רן כהן: את האופציה של פינוי ובינוי הבטחנו בחוק על-ידי כך שהחברה המשכנת והעירייה שבה מדובר יגיעו להבנה שהם רוצים לגבי שכונה מסוימת לעשות פינוי ובינוי, הבטחנו את שני הדברים, גם שזה יהיה אפשרי לעשות וקודם כל את זכויות הדייר.

רן כהן: שבפינוי והדיור הדייר יקבל דירה שהיא לא יותר קטנה מהדירה שיש לו ושגם ערכה לא יהיה יותר קטן מהערך של הדירה שיש לו.

רן כהן: כמובן הוא יקבל דירה חדשה ולכן בהכרח היא תהיה בעדיפות מבחינתו.

רן כהן: זה אפשרי, המנגנון הזה קיים, העיריות יוכלו לבוא בדברים עם החברות המשכנות, החברות המשכנות יבואו בדברים עם העיריות ואפשר לעשות זאת באותם המקומות בהם ראוי לעשות את זה, אלא שיצטרכו לעשות זאת קודם כל לטובת הדיירים, ודבר שני, לטובת השכונה שבה הדיירים האלה גרים.

רן כהן: החוק חשב על העניין הזה כדי למנוע בזבוז מצד אחד ולהבטיח את זכויות הדיירים מצד שני.

רן כהן: נדמה לי בעניין הזה יש מענה בהחלט הוגן.

אברהם פורז: יש בפנינו הצעת חוק פרטית של קבוצת חברי כנסת שעברה קריאה מוקדמת.

אברהם פורז: לעומת זאת ההצעה הממשלתית עברה קריאה ראשונה.

אברהם פורז: כדי שתהיה לנו אפשרות ולו טכנית לאחד את שתי ההצעות ולדון בהן ביחד, אנחנו צריכים להביא את ההצעה הפרטית לאותה רמה של ההצעה הממשלתית.

אברהם פורז: קרי, לדאוג לזה שתהיה במעמד של חוק שעבר קריאה ראשונה.

אברהם פורז: חבר הכנסת יאיר פרץ, תסביר לנו שוב את ההצעה שלכם ונשמע את תגובת האוצר.

אברהם פורז: הייתי רוצה להעביר את החוק שלכם בקריאה ראשונה כדי שאפשר יהיה לצרף אותו להצעה הממשלתית.

יאיר פרץ: אנחנו מבקשים להוסיף בסעיף 10 סעיף נוסף שיהיה כתוב בו: "מלאי הדירות הציבוריות יגדל לפחות ב12- אלף דירות בשנה.

יאיר פרץ: המימון לצורך הגדלת המלאי ייעשה מכספי הקרן לדיור ציבורי והיתרה תמומן על-ידי הממשלה.

יאיר פרץ: לשם כך תקצה הממשלה בחוקי התקציב השנתיים שלה".

יאיר פרץ: תיקון נוסף שאנחנו מבקשים הוא שבמקום סעיף 21 לחוק העיקרי יבוא: "תחולת החוק – במקום שנת 2001 כפי שהממשלה מציעה – ינואר 2000.

אברהם פורז: אני שואל אותך חבר הכנסת יאיר פרץ אם אתם מסכימים לתקן את זה לאלפיים דירות בשלב זה.

אבי גפן: שאלתם לגבי האומדן התקציבי שלנו של עלות הצעת החוק.

אבי גפן: היות שמדובר על 12 אלף פתרונות בשנה.

נעמי חזן: אני מציעה לחבר הכנסת פרץ.

נעמי חזן: למעשה עלה בסעיף 6(ב) או (ג), לגבי כל הסכומים שיתקבלו, אפשר להגיש הסתייגות ברוח החוק שלכם ובצורה זאת אנחנו נמנע סחבת מיותרת לחלוטין בחקיקה.

נעמי חזן: אני לא מבינה למה שני החוקים מובאים היום אלא משום הקשר בנושא.

נעמי חזן: אם יש קשר ברור, הוא נמצא כבר בתוך החוק הראשי.

נעמי חזן: אני יכולה לנסח את ההסתייגות שהיא בעצם בחוק שלכם ובצורה כזאת נפתור את הבעיה ולא נכנסים לתסבוכת שהתחילה כאן על הכרזת מקורות מימון לקראת קריאה ראשונה.

ערן פלס: חוק הדיור הציבורי לא עסק לאן תיכנס התמורה, אם לאוצר וכולי, ולכן לא צריך להיכנס לכך.

ערן פלס: הנושא הזה מעוגן בהסכמים בין החברות לבין משרד האוצר ומשרד הבינוי והשיכון.

ערן פלס: לכן אני מבקש מכם להקפיד בנושא הזה כי בסך הכל לטובת כל אותם דיירי הדיור הציבורי, אם רוצים להבטיח את המשך הדיור שלהם, את השיפוצים ואחזקת הדירות, חשוב לשמור על התשתית האיתנה והיציבה של חברת "עמידר" ושאר החברות.

ערן פלס: לכן אסור לפגוע בהסכמים הקיימים ולא צריך להיכנס לחוק, כי זה גם לא משפיע על מעמד הדייר וזכויותיו, לאן תיכנס התמורה.

ערן פלס: התמורה צריכה להיכנס לפי מערכת הסכמים קיימת ולכן זה בכלל לא צריך להיכנס לנוסח החוק.

אברהם פורז: הוספת סעיף 10(א).

אברהם פורז: חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), התשל"ט1998-, אחרי סעיף 10 יבוא: מלאי הדירות הציבוריות יגדל לפחות ב3,000- דירות בשנה.

אברהם פורז: המימון לצורך הגדלת המלאי ייעשה מכספי הקרן לדיור ציבורי והיתרה תמומן על-ידי הממשלה.

אברהם פורז: לשם כך תקצה כספים בחוקי התקציב השנתיים".

אתי בנדלר: כדי שהדברים לא יימשכו, אני מבקשת לדעת מתי נקבל את האומדן התקציבי.

אברהם פורז: מי בעד העברת הצעת החוק לקריאה ראשונה?

אברהם פורז: 4.

אברהם פורז: מי נגד?

אברהם פורז: אין.

אברהם פורז: פה אחד הוחלט שהצעת החוק עוברת לקריאה ראשונה.

שמואל דוד: לגבי הגדרת הזכאי.

שמואל דוד: אני חושב שצריך לשים כאן דגש כיוון שהנושא הזה לא עלה במלוא כובד משקלו.

שמואל דוד: הגדרת הזכאי היא שאלה מאוד מהותית כיוון שבעצם השינוי שמנסה הממשלה להציע בהגדרת הזכאי, המשמעות שלו היא פגיעה בנפגעים שבין הנפגעים.

שמואל דוד: מי הם הנפגעים שבין הנפגעים?

שמואל דוד: זה אלה שאיבדו את המשכנתא, נפגעי משכנתאות משנות ה80-, ואנחנו זוכרים את התקופה הקשה הזאת, ועכשיו הם משלמים מחיר פעם שנייה.

שמואל דוד: מי זה נפגעי הנפגעים?

שמואל דוד: זה גרושים וגרושות, בעיקר גרושות, שכדי לקבל את הילד שלהן ויתרו על הדירה ועכשיו לא תהיה להן זכות, או אפילו אם הייתה להן שמינית דירה בצורה כזאת או בצורה אחרת זכות כבר לא תהיה להן.

שמואל דוד: זה נפגעים של אסונות למיניהם שאיבדו את רכושם, ירדו מנכסיהם ולכן הם היו הנפגעים הראשונים של החקיקה הזאת.

שמואל דוד: יותר גרוע מזה.

שמואל דוד: בחקיקה הזאת יש כדי להכניס את נושא שרירות הלב של שרי האוצר והשיכון ואנחנו למדנו משהו היום על שרירות הלב שיכולה להיווצר, שהתקנות עברו למשרד אחד, למשרד שני והדיון התקציבי נמשך ועשרים חודשים הוא נמשך.

שמואל דוד: אם אדוני היושב-ראש לא ייטול בנושא הזה יוזמה, לדעתי העניין עוד ייגרר הרבה זמן.

שמואל דוד: לכן אני רוצה להציע לוועדה לא לקבל את הצעת הממשלה באשר להגדרת הזכאי אלא לחזור להגדרת הזכאי המקומית בניכוי עניין המקרקעין שאין לו נגיעה והוא רק מסבך ואנשי הממשלה מסכימים לעניין הזה.

שמואל דוד: זה לגבי הסוגייה הראשונה.

שמואל דוד: גם לגבי סוגיית המשכנתא.

שמואל דוד: אנחנו מכירים את התופעות האלה שמגיעים לתוך התהליך של הדיון במשכנתא והראשונים שלא יקבלו אלה הם דיירים שהם בדיור הציבורי שקשה להם להציע איזושהי ערבות חד-משמעית לדברים כי הם אנשים בעלי הכנסה נמוכה.

שמואל דוד: הראשונים שייפגעו שוב הם הנפגעים של הנפגעים, זה קשישים, חולים וכולי, ותמנע מהם זכות הרכישה.

שמואל דוד: בנקים יעמידו להם תנאים ותנאי תנאים וכולי ואנחנו נמצא אותם ללא דירות.

שמואל דוד: על אחת כמה וכמה כשאנחנו מדברים על אנשים עם הכנסות נמוכות, העניין של הפריסה ל25- שנה הוא עניין קרדינלי.

שמואל דוד: האפשרות שלהם לפרוס את הכסף מתורגמת באופן ישיר לאחוז מתוך המשכרות שהם יצטרכו להקדיש לעניין, לאפשרות שלהם להסתמך על הכנסות עתידיות של בניהם, של קרוביהם, על תמיכה, על אפשרות לגייס כספים בצורה כזו או אחרת ולשלם, ולנסות ולכסות את הסכומים שמדובר בהם.

שמואל דוד: אם לא יהיה פתרון בנושא הזה, נדמה לי שלוועדה יש כאן תפקיד חשוב, יהיה חבל.

שמואל דוד: אני רוצה להתייחס לעוד סוגייה אחת שנוגעת לענייננו באופן עמוק והיא הדברים שקרו בזמן האחרון.

שמואל דוד: בנושא הזה יש משום חריגה ואני מבקש את רשותו של היושב-ראש לפרט בעניין הזה.

שמואל דוד: החוק לפי החלטת הממשלה היה אמור לעבור ב1- בינואר.

שמואל דוד: איך אני לא יודע, אבל היה אמור לעבור.

שמואל דוד: לכן נקבע מועד הסיום של התקופה שבה יש לדייר זכות לבחור בין החוק לבין המבצע, הוא נקבע לסוף ינואר.

שמואל דוד: אבל כידוע החוק לא עבר ואיננו ממהר לעבור.

שמואל דוד: הדיירים קיבלו כביכול אפשרות לבחור בין שתי אופציות כשאופציה אחת איננה קיימת לחלוטין, דהיינו אין לה שום חיים וקיום כיוון שהחוק לא נחקק, והאופציה השנייה גם לא לגמרי ברורה.

שמואל דוד: אמנם לטובתו של משרד השיכון חולקו דפים שמסבירים את המבצע הממשלתי, אבל הם חולקו רק בחלק מהמקומות, בחלק מהזמנים ובאופן פרקטי קיבלנו עשרות ומאות פניות של דיירים אלינו אחרי שפרסמנו איזושהי מודעה בעיתון ששואלים מה זה בכלל, בין מה למה אני בוחר.

שמואל דוד: על אחת כמה וכמה דיירים דוברי אמהרית ודיירים דוברי רוסית, אליהם לא הייתה שום פנייה שתאפשר להם לדון.

שמואל דוד: הדברים הם מסובכים, אנחנו רואים עד כמה הדברים מסובכים ולאנשים לא הייתה את ההזדמנות להיכנס לתוך הפרטים, להבין אותם, לבחור בין א' ל-ב' ולקבל בחירה אמיתית.

שמואל דוד: מה הייתה התוצאה?

שמואל דוד: הפוך על הפוך.

שמואל דוד: אנשים באו, נרשמו בחברות המשכנות, שילמו 300 שקלים עבור הזכות לבחור בדברים שהם לא יודעים מה הם לבין דבר אחר שהוא גם כן לא לגמרי ברור.

שמואל דוד: זה מצב שאני רואה אותו בחומרה רבה.

שמואל דוד: לא היה יעוץ מסודר, לא היה מידע מסודר, ואז הבן-אדם מתקשר לחברה המשכנת ובחברה המשכנת נאמר לו תראה, תשלם כדי שלא תאבד את הזכות שלך.

שמואל דוד: גם אם לא הייתה לו שום זכות אמיתית, וגם אם המידע שבידו היה אקראי, הוא חשב שהוא יאבד את הזכות ואמרו לו שאם בסוף החודש הוא לא משלם, הוא מאבד את זכותו ולכן הוא מיהר לשלם.

שמואל דוד: התוצאות של זה הן ברורות וידועות.

שמואל דוד: אנחנו קיבלנו את הפניות האלה של הדיירים והתחלנו להסביר לדיירים את הפרטים שהיו צריכים להיות מוסברים להם על-ידי הממשלה שיצרה את הסיטואציה הזאת של הבחירה.

שמואל דוד: כולנו יודעים שהתפרסם הרבה מידע מטעה על החוק הזה בעיתונות ובאמצעים אחרים, אנשים קיבלו את המידע בשמועה ובכל מיני דרכים, ואז נוצרה שם מבוכה מאוד מאוד גדולה ותחת האיום, תחת התחושה של האיום, אנשים פנו בשוגג, במפורש בשוגג.

שמואל דוד: הגורם שהיה אמור להמציא להם מידע – דהיינו, חברות המשכנות – שם לא היה שום מידע.

שמואל דוד: הבקשה שלנו מהוועדה, בנוסף לדברים שהזכרתי עד עכשיו, היא שתינתן לדיירים הזדמנות אמיתית לבחור.

שמואל דוד: דהיינו, מרגע שהחוק ייחקק ויהיה ברור מה נאמר בו ומה לא נאמר בו, יצא איזשהו דף מידע שיסביר לדיירים את הזכויות הבסיסיות שלהם, שיסביר לדיירים מה המשמעות של הבחירה בין החוק לבין המבצע כדי שקבוצות מסוימות, ובעיקר קבוצות שגרות בפריפריה, ובעיקר הקבוצות שהן משפחות ברוכות ילדים שיכולות ליהנות במידה זו או אחרת מהמבצע שקרוי על-שם מאיר שטרית, שהקבוצות האלה תוכלנה לנסות לפחות לממש את הזכות שלהן ושלא יהיו כמו שקרה עד עכשיו.

שמואל דוד: אני חושב שזו דרישה מינימלית ובסיסית של סדר ציבורי תקין.

אתי בנדלר: לכן מטעמים משפטיים בלבד אפילו אם התנאים היו מיטיבים עם מה שקיים היום בחוק העיקרי, אני הייתי מאוד ממליצה לפני הכנסת לדחות את ההגדרה הזאת ולבקש מהממשלה להציע הגדרה חליפית.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לנציגי משרד האוצר.

אברהם פורז: בעוד כמה דקות אנחנו נסיים את הדיון.

אברהם פורז: אין טעם שנתחיל לעבור עכשיו על הסעיפים כי בשעה 11:00 מתחילה ישיבת המליאה, כך שבישיבה אחרת נתחיל לקרוא את סעיפים אחד אחד.

אברהם פורז: שמענו את הטענות, הדברים על חוק הדיור הציבורי ידועים.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך מר גפן, ואני מבקש ממכם לבדוק את העניין הבא.

אברהם פורז: חלק גדול מהמתגוררים בדיור הציבורי, אין להם הכרח לקנות את הדירות אלא משום שיש פה פיתוי כלכלי לעשות זאת.

אברהם פורז: חלק אולי רוצים לקנות את הדירות בגלל התחושה שזה הבית שלי והוא רוצה אולי להוריש את זה לילדים, חלק יכול להיות שירצו לרכוש את הדירות כי מישהו אמר להם שהם פריירים אם הם לא קונים.

אברהם פורז: מוכרים היום דירה, אתה יכול לקבל הנחה של שבעים-שמונים אחוז, ולפעמים פחות, ואם אתה לא קונה אתה פרייר ואתה מפסיד עשרות אלפי דולרים.

אברהם פורז: אז אתה מאלץ מישהו שלא היה בכוונתו לקנות להיכנס לאיזושהי הלוואה ואולי להחזיר אותה, למרות שאין לו עניין.

אברהם פורז: אני חושב שאתם צריכים לשקול אפשרות מתן פיצוי למי שמוותר על הרכישה.

אברהם פורז: זאת אומרת, אלה שכן רוצים לקנות בהתאם לחוק, אבל אלה שמוותרים על זכות הקנייה ועל-ידי זה תורמים לקופת המדינה לא מעט כי אם הם היו קונים, קופת המדינה הייתה יוצאת ניזוקה יותר, לתת להם תמריץ על אי-רכישה.

אברהם פורז: אני מציע לכם לשקול במקביל לתמריץ לקנייה, גם תמריץ לאי-קנייה.

אברהם פורז: זה לא סוד שאני התנגדתי לחוק הזה וגם היום אני לא תומך בו.

אברהם פורז: אני לא תומך בו בעיקר בגלל הדבר הזה שמלאי הדירות של הזכאים החדשים מצטמצם.

אברהם פורז: זה מה שהדאיג אותי ולא מה שזה שווה או לא שווה.

אברהם פורז: אבל אם אתם רוצים כן ללכת לקראת זה שיהיו לכם יותר פתרונות דיור, אתם צריכים לחשוב על תמריץ כדי לעודד אי-רכישה וזה מבלי לפגוע בזכות של מי שרוצה לקנות.

אברהם פורז: מי שרוצה, יש לו את הזכות שנקבעה.

אברהם פורז: לקראת הישיבה הבאה, תחשבו על זה.