ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 63, 2000-01-17 10:30

אברהם פורז: הנושא שעומד על סדר יומנו היום הוא נושא תעשיית הקולנוע והטלוויזיה.

אברהם פורז: הנושא מגיע לידי דיון בעקבות כמה אירועים כאשר הדבר הראשון הוא חוק ההסדרים שבסעיף 40 בו הקטין את הסכום המוקצה לקולנוע, והנושא השני הוא נושא של פתיחת שוק התקשורת לתחרות והשאלה היא לגבי הפקות המקור בכבלים, והנושא השלישי הוא הקמת הערוץ השלישי שנדון בימים אלה בוועדת הכספים של הכנסת.

אברהם פורז: למה ועדת הכספים עוסקת בהקמת הערוץ השלישי, זו שאלה מעניינת בפני עצמה שעליה אפשר לתהות.

אברהם פורז: מכל מקום, אנחנו כועדת כלכלה, אם אנחנו מתייחסים לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה לא רק במונח התרבותי של העניין אלא גם כאל תעשייה, זה בתחום סמכותנו ואני לא חושב שאנחנו יכולים לעמוד מנגד ולא לעשות שום דבר.

אברהם פורז: כרגע אנחנו בדיון ראשוני ונראה איך נוכל לגבש את הדברים.

ראובן ריבלין: אני הייתי בין יוזמי חוק הקולנוע וביקשתי שחוק הקולנוע יעבור את כל ארבעת שלבי הקריאות בוועדת החינוך ולא בוועדת הכלכלה, למרות שאני רואה בהחלט חשיבות רבה לדיונים בוועדת הכלכלה וגם הצעה לסדר שהגשתי, כאשר אני ביקשתי להעביר לוועדת הכלכלה, כשהחברים שנמצאים באולם ביקשו להעביר זאת לוועדת החינוך כי היא האחראית על חוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: אני חושב שועדת הכלכלה וועדת החינוך חייבות לתרום לעניין זה.

ראובן ריבלין: דברים שהיו, כך היו, ודברים שיהיו, הלוואי שלא יהיו.

ראובן ריבלין: הקולנוע, ראינו בו נושא ערכי, למרות שהמדינה הגדירה אותו במשך שנים כנושא תעשייתי.

ראובן ריבלין: הואיל והקולנוע הישראלי לא יכול לפרוץ ימה קדמה אלא במקרים מאוד מיוחדים בגלל קשיי השפה, הואיל וההפקות הישראליות הן הפקות מאוד מצומצמות מבחינת התקציב שלהן, הואיל וההפקות שבתחילת הדרך נעשו על-ידי מפיקים פרטיים ולמעשה נעשות על-ידי מפיק אחד שהוא מדינת ישראל, מהטעם שאין יותר מפיק שיכול להוציא את כספו מבלי לראות תמורה לכך.

ראובן ריבלין: בשנת 1992, כאשר מרצ הצטרפה לממשלה, עדיין אדוני היה במרצ, קמה לישראל שרת חינוך שראתה בקולנוע נושא ערכי.

ראובן ריבלין: כאשר התחילו מערכות הקיצוצים, כמובן שגם הקולנוע התחיל לסבול מעניין זה ועלה הרעיון ללכת ולחוקק חוק קולנוע על-מנת לבוא לקבוע סכום שיהיה סכום קבוע, סכום שעליו אפשר יהיה לבנות, סכום שיהיה אפשר לעשות עליו תוכניות, סכום שאפשר יהיה בו לפתח את ענף הקולנוע על-ידי המפיק היחידי הקיים היום במדינת ישראל והיא ממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: הרעיון מאחורי חוק הקולנוע היה שיותר לא יהיו קומיסרים לקולנוע, לא יהיו משרדים שברצותו של שר זה או אחר להוסיף – הוא מוסיף, ברצותו לקצץ – מקצץ, הקולנוע אף פעם לא ידע מהו תקציבו לשנה הבאה, אי-אפשר היה לבנות יותר מאשר מן היד אל הפה, והדבר שעמד מאחורי הרעיון של חוק הקולנוע היה הקמת מועצת קולנוע שהיא תתוקצב ישירות על-ידי תקציב המדינה בחוק.

ראובן ריבלין: במקום לבוא ולקבוע שמדינת ישראל בבסיס התקציב תקציב לקולנוע כך וכך מיליוני שקלים, באו ואמרו שהואיל והערוץ השני, שרוב התמלוגים שהוא מקבל הם כתוצאה מקבלת הזכויות על שידור בטלוויזיה, צריך שחצי מהתמלוגים שהוא משלם למדינת ישראל יהיה מובל בצורה הברורה ביותר לאותו יעד שצריך וזאת על-מנת לא להגביר רק הובלה אלא גם תוכן.

ראובן ריבלין: כשאנחנו מגיעים היום למאה ערוצי שידור, טוב היה שבמקום שנקנה סרטים במקום זה או אחר, שאנחנו לפחות, אם לא העולם כולו, נוכל להגביר את היצירה הישראלית.

ראובן ריבלין: הרעיון בתמיכה בקולנוע הישראלי היה העובדה שהקולנוע הביא הרבה כבוד למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: סרט אחד שזוכה בפסטיבל כזה או אחר, הוא שגריר יותר טוב מכל שגריר אחר לגבי תרבותה, לגבי יכולתה, לגבי אופייה של מדינת ישראל והבעיות הנמצאות בה, על כל הבעיות הכרוכות במדינת ישראל, המדינה של העם היהודי והמדינה האזרחית של יהודים וערבים תוך שיתוף פעולה כאשר היו הרבה סרטים שנגעו בנושאים אלה והם פרצו לארצות העולם והם בהחלט היו גולת כותרת ושם דבר.

ראובן ריבלין: על כל פנים, הקולנוע, כאשר הוא הצליח, הוא הביא גם כבוד ותפארת למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אנחנו באנו ואמרנו שהתמלוגים שמדינת ישראל מקבלת, וכאשר התחלנו את חוק הקולנוע היו התמלוגים בערך כששים מיליון, אמרנו שמחצית מהתמלוגים יינתנו לקולנוע.

ראובן ריבלין: כתוצאה מהליכי החקיקה במשך שלוש שנים והעברתם בכנסת ברוב יוצא מן הכלל סוחף של 48 חברי כנסת, מהם היו גם 18 חברי כנסת מהקואליציה דאז, אנחנו כופפנו את ראש-הממשלה ואמרנו לו שלמרות ההתייחסות של היוצרים לפעמים בגלל דעותיהם האישיות שהן דעות לגיטימיות, אנחנו לא חושבים שצריך לבוא ולומר שהימין הוא נגד קולנוע והשמאל הוא בעד קולנוע.

ראובן ריבלין: ממשלת ימין, תחת לחץ אדיר של האומנים והיוצרים שבאו לכאן יום ולילה על-מנת להוביל חוק כל כך צודק, הצליחה להגיע למצב שבו באמת חוק הקולנוע חוקק.

ראובן ריבלין: כתוצאה מחוק הקולנוע, בשנת 2000 הוא היה צריך להיות מורץ, הענף היה אמור לקבל שמונים מיליון שקלים משום שהתמלוגים גדלו.

ראובן ריבלין: להערכתי בשנה הבאה מדובר ב120- מיליון שקלים כי התמלוגים שהמדינה תקבל יעלו על מאתיים מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: חוק הקולנוע קיצץ את הכנפיים במובן זה שהוא נתן את אותם סכומים, אולי שני מיליון יותר מהסכומים שהיו אמורים להתקבל על-ידי הקומיסרים.

ראובן ריבלין: כשאני אומר קומיסרים אני מתכוון למשרד החינוך ולמשרד המסחר והתעשייה.

ראובן ריבלין: זה אומר שהציבור נותן, הריבון נותן לקולנוע את החלק המגיע לו על-מנת שהוא יצור יצירה שלא תהיה נתונה לשום השפעה של איזה אדם שיכול להשפיע על התוכן.

ראובן ריבלין: לצערנו הרב קוצץ העניין.

ראובן ריבלין: לצערנו הרב חוק הקולנוע לא שבק חיים אבל הוא בדרך לשבוק חיים.

ראובן ריבלין: היה רצון לבטל אותו ומשרד האוצר מבקש לבטל אותו.

ראובן ריבלין: משרד האוצר עדיין רוצה שיהיו קומיסרים לקולנוע.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריכה לצאת מכאן בת קול – נמצאים כאן חברי כנסת מכל הסיעות – שתבוא ותאמר שחוק הקולנוע הוא דבר ערכי, הוא דבר שאנחנו רואים אותו כשליחות, הוא דבר שאנחנו רואים אותו כצו של הריבון כלפי הממשלה.

ראובן ריבלין: דעי לך ממשלה, תהא אשר תהא, מכל מפלגה שלא תהא, אנחנו רואים בחוק הקולנוע דבר שאנחנו קבענו אותו ולא ניסוג ממנו ובכלל אין על מה לדבר.

ראובן ריבלין: לגבי הכבלים.

ראובן ריבלין: היום הולכים לעשות חידוש זיכיון שמגלגל כשני מיליארד שקל.

ראובן ריבלין: בהצעה לסדר יום שהגשתי אמר המוביל הלאומי – המוביל של התקשורת שהוא שר התקשורת – שהוא מתכוון ששמונה-תשעה או עשרה אחוזים מהסכומים שהזכיינים יהיו זכאים להם או יקבלו כתוצאה מהזיכיון שלהם, יובאו ליצירה מקומית.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שלאחרונה אני שומע ברשת ב' כל מיני פרומואים על היצירות.

ראובן ריבלין: הפרומואים לא מכוונים לקהל הישראלי על-מנת שהוא ישמע שבאמת יש יצירה ישראלית אלא כדי להסביר לממשלה כמה הם עושים למען היצירה הישראלית.

ראובן ריבלין: הדבר האחרון שלפי עניות דעתי צריך להיות על סדר היום זה הנושא של התחייבויותיהם של רשות השידור וגם של זכייני הערוץ השני לתמוך, לתרום, לפתח וגם להשקיע ביצירה הישראלית המקורית דבר שהם לא מקיימים הלכה למעשה לפי ההתחייבויות שלהם בהתאם לחוק ובהתאם לזיכיונות שהם קיבלו.

ראובן ריבלין: גם בעניין זה אני חושב שצריך לעשות בירור ולשאול את כולם מה עשית בשביל היצירה הישראלית.

ראובן ריבלין: אני מציע לאומנים לעשות מה שהם עשו כשהיה השלטון הריאקציונרי של הימין.

ראובן ריבלין: כשהם באו לכאן הם היו מסתכלים אל אברהם הירשזון בעיניים אבל הוא לא יכול היה להסתכל בעיניים כי הוא מראש נמצא במצב נחות שבו כולם חושדים בו שהוא לא מבין את ערך התרבות.

ראובן ריבלין: אני מציע לכם לעשות זאת גם עם השמאל כי הם מסוגלים להסתכל לכם בעיניים אבל הם גם מסוגלים להרים את הידיים, וכשמרימים את הידיים - חוק הקולנוע הולך לאיבוד.

יהודה דרורי: לאחרונה ביקשו ממני עובדי הטלוויזיה לקחת את הניהול שלכם כי יש להם בעיה של איחוד כוחות ואני הסכמתי לעשות זאת באופן זמני.

יהודה דרורי: אני רוצה להזכיר לכם שני דברים.

יהודה דרורי: אני מאוד שמח שהגדירו את הנושא של הזיכיון כתעשייה כי הטלוויזיה וגם הקולנוע, צריכים לזכור שחוץ מיצירות מקוריות הן תעשיות שמעסיקות הרבה מאוד אנשים וצריכות לתת עבודה לאנשים רבים.

יהודה דרורי: כיום בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה ביחד פעילים בארץ, כמו שאנחנו מכירים, קרוב ל3,000- איש, כאשר רק חצי מהם מאוגדים בכל מיני איגודים שונים שהנציגים שלהם נמצאים כאן.

יהודה דרורי: אנחנו צריכים לזכור שהפרופורציה היא בערך חמש לאחד מבחינת ההוצאות על הפקות מקוריות בטלוויזיה ובקולנוע כיום, ועיני לא צרה בקולנוע ובחוק הקולנוע אלא להפך, שיקום ושיהיה ושיהיה כמה שיותר.

יהודה דרורי: אני רוצה להתייחס רק לנושא הפקות מקור בטלוויזיה.

יהודה דרורי: בשעתו, כשהוציאו את המכרזים לטלוויזיה בכבלים, אחד הדברים שהמתחרים היו צריכים להתחרות בהם, וכמשנה למנכ"ל חברת כבל-נט שהתחרתה וזכתה במכרזים אני זוכר, היינו צריכים להציע כמה שעות הפקה מקוריות אנחנו מתחייבים.

יהודה דרורי: כל חברה נתנה מספר שעות הפקה מקוריות ענק וזה היה אחד הקריטריונים של ועדת המכרזים לתת לטלוויזיה בכבלים את המכרזים.

יהודה דרורי: והנה קרה דבר מעניין.

יהודה דרורי: כאשר ועדת הטלוויזיה בכבלים קמה והחברות באו ואמרו שזה קשה מדי, ההצעה שלנו לא הייתה הצעה ריאלית ותורידו לנו את המכסה – הורידו להן את המכסות.

יהודה דרורי: זה נגד החוק, זה נגד כל מינהל תקין וצריכים לפתוח ולראות כמה התחייבו לתת, כמה נתנו וכמה מגיע.

יהודה דרורי: לפי מה ששמעתי ממישהו באוצר, אם היו מקיימים את מה שהיה צריך להיות, היה היום באוצר סכום של קרוב ל400- מיליון שקלים להפקות מקור בטלוויזיה, וזה סכום גדול מאוד וכדאי לבדוק לאיפה הוא הלך ואיפה הוא נמצא.

יהודה דרורי: הם התחייבו לתת סכום מסוים כל שנה להפקות מקור, והסכום הזה לא ניתן.

יהודה דרורי: דבר שני שקרה הוא ששינו את ההגדרות של הפקות מקור.

יהודה דרורי: הפקת מקור זה לא עסקת כדור-יד.

יהודה דרורי: עם כל הכבוד, אני אוהב כדור-יד, הבן שלי בנבחרת, אבל זה לא הפקת מקור.

יהודה דרורי: צריך באיזשהו מקום להגדיר הפקות מקור וצריך לדעת איפה זה נמצא, באיזה צורה ובאיזה יחס.

יהודה דרורי: הדבר השלישי שצריך לעשות הוא למנוע קומיסרים.

יהודה דרורי: יכול להיות שצריכה לקום איזושהי ועדה קטנה, לא גדולה, שתחלק את התקציבים האלה להפקות ושזה לא יהיה בידי שר או בידי איזשהו גוף פוליטי.

יהודה דרורי: באמת מצטברים כספים אצל הממשלה, כספים שהחברות נותנות והתחייבו לתת והכספים האלה חייבים להיות מוצעים בצורה נכונה.

יהודה דרורי: זה לא בסדר שקומיסרים שולטים על זה וצריכה לקום איזושהי ועדה לנושא זה.

יהודה דרורי: אחד הדברים שאני מקווה שיתקבל כאן בוועדה, שתצא איזושהי החלטה שתקים ועדה שתדאג לניצול נכון של הכסף שקיים, למצוא אותו ולהוציא אותו בצורה נכונה.

דודו דותן: כאחד שמנהל את ענייני אמ"י בדיוק שנה בימים אלה אני בא בתחינה אל חברי הכנסת ואולי אני נותן לכם מטלה שלא חשבתי שמחכה לכם על המפתן.

דודו דותן: אנחנו בשעת חירום תרבותית.

דודו דותן: לא היה כדבר הזה.

דודו דותן: אני יושב באמ"י וכל יום קורס משהו אחר.

דודו דותן: יום אחד להקת בת-דור נסגרת, יום אחד מאיימים על הסינמטק, יום אחד הקולנוע ויום אחד התיאטרון, וראשי הרשויות משתלחים בנו ומאיימים להחרים אותנו ביום העצמאות.

דודו דותן: רבותיי, זו שעת חירום תרבותית ולצערי הממשלה שאני בחרתי, חלק מהאנשים שלה, בעיני רבים מאנשינו מצטיירת בימים אלה כממשלה הכי לא תרבותית שעברנו.

דודו דותן: אנחנו לא יכולים להיפגש, ואם אנחנו נפגשים, פוטרים אותנו בתנועות ידיים מזלזלות, אומרים לנו לא עכשיו כי יש דברים יותר חשובים, כאילו האומנים והיוצרים באים חלילה לפגוע ברעבים או בעניים או בשלום.

דודו דותן: מי כאומני ישראל איכפת לו ורוצה בשלום ונלחם בעדו?

דודו דותן: מי כאומני ישראל מעורב במצוקות ובעיות?

דודו דותן: טוב שהוועדה שאנחנו יושבים בה היא ועדת הכלכלה כי אני מקווה שועדת הכלכלה תבין שתרבות זה פשוט כמו כלכלה.

דודו דותן: אנחנו רוצים להקים כאן מדינה שיש לה שלום, יש לה היי-טק וכולם מדברים בעילגות ושומעים רק מוזיקה לועזית?

דודו דותן: אנשים חייבים להבין שהתפקיד שלנו כאומנים ושלכם כחברי כנסת זה לעמוד כסכר מול התמוטטות נוראית ואובדן צביון.

חיים שריר: נשאלנו למה זה קרה דווקא השנה ואני רוצה לומר שזה לא דווקא בגלל השמים הפתוחים.

חיים שריר: חוק הקולנוע ומה שעשו ממנו, שגם ציבורית מאוד תמוה ההליך החקיקתי הזה, זה איזשהו שבר מול איזושהי תקווה שסוף סוף גם מול הטענות נגד הערוץ השני והגופים האחרים, נגד כל התוכניות שכביכול הן פחות מכובדות והצורך להפיק הפקות מקור דרמטיות וכולי שהן קצת יותר יקרות, גם מול הצורך הזה שתהיה איזושהי חקיקה שתעשה סוף סוף איזשהו סדר בעניין הזה.

חיים שריר: אני מדבר לא רק על חקיקה בעניין הקולנוע אלא גם בעניין הגופים החדשים כאשר החקיקה תיתן איזשהו מקום ברור ולא נתון לכל מיני שינויים של תקציב וכל מיני עניינים פוליטיים כאלה ואחרים כשכל הזמן פוגעים בתקציבים האלה.

חיים שריר: העסק הזה לא מתרומם.

חיים שריר: אנחנו צריכים לקחת בחשבון שבעניין הזה של השמים הפתוחים – אין לי שום דבר נגד מה שאמרה מיכל – אין שום ספק שהולכות להיות המון שעות לא בבשפה העברית בעוד שאנחנו מוכרחים לשמור על השפה העברית.

חיים שריר: אני לא מדבר על כך ששמונים אחוז משידורי ערוץ 2 משודרים בעברית, כל הפריים טיים – למעט לפעמים חצי שעה מאוחר בערב – משודר בעברית וזה נעשה בצורה וולנטרית כי אף אחד לא מכריח אותנו לעשות זאת.

חיים שריר: מוכרחים לשמור על הדבר הזה, גם על חוק הקולנוע וגם כל הרגולציה סביב כל ערוץ חדש שקם.

דרור מורה: מה שקורה כיום, בתקופת הממשלה הנוכחית, זאת פשוט פשיטת רגל תרבותית שאין דומה לה בכל מקום אחר.

דרור מורה: אני מייצג ציבור עובדים שכל פעם בא מולי ושואל אותי מה קורה.

דרור מורה: אמרו שתהיה תרבות, אמרו שיהיו הפקות מקור, אמרו שתהיה יצירה עברית מקורית ושנוכל סוף כל סוף להרים את הראש, ויושב כאן באמת חבר כנסת שהצביע נגד.

דרור מורה: אני עמדתי בשבת בהפגנה מול יוסי שריד ואמרנו לו שהוא התחייב לפני הבחירות שהוא ישקיע בתרבות ישראלית ובתרבות עברית, הם תמכו בחוק הקולנוע, אבל פתאום בא חוק הקולנוע ועלה להצבעה ואנחנו רואים את חברי הכנסת של מרצ – שזה הדבר שהכי חורה לנו – פוגעים פגיעה אנושה בתרבות העברית.

דרור מורה: יוסי שריד הוא אמנם שר החינוך, אבל לדעתי חינוך הוא לא רק חינוך למתמטיקה, לעברית נכונה אלא החינוך מתבטא גם במה הילד שלי מקבל בבית בערוצים השונים וכרגע הוא מקבל בערוצים את בברלי הילס, את אנטונלה, הוא מקבל 2,500 שעות דרמה אנגלית.

דרור מורה: אמרו קודם שהכבלים נניח משדרים בשנה יצירה מקורית, אבל מדובר על בסך הכל חמש או שש שעות של דרמה בודדת.

דרור מורה: אני רוצה לציין כאן לטובה את הערוץ השני למרות שלפני שנה הייתה לנו מלחמה אתו בנוגע להפקות מקור.

דרור מורה: כרגע כל התעשייה שלנו מתקיימת בזכותו.

דרור מורה: אם הערוץ השני היה מקצץ את הפקות המקור שלו, הרבה מאוד אנשים מהתעשייה שלי היו רעבים ללחם.

דרור מורה: אני חושב שהגיע הזמן שחברי הכנסת יתנו את דעתם לנושא הזה, יפעלו כדי לאכוף על הזכיינים את מה שיש בסמכותם וזה כולל את חוק הקולנוע.

דרור מורה: יש 400 מיליון שקל שיושבים כרגע במשרד האוצר, כסף שהזכיינים היפנו כדי שיתמכו בקולנוע, אבל הכסף הזה נמצא באוצר, אף אחד לא מדבר עליו והוא נעלם כאילו הוא לא קיים וזה כסף שיכול לספק תרבות עברית ותרבות מקורית.

יוסף לפיד: לכן המאבק שלכם הוא מאבק הרבה מעבר לתעסוקה, נגד אבטלה ונגד פגיעה, אלא המאבק שלכם בעיני הוא המאבק נגד אופייה של המדינה הזאת.

יוסף לפיד: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש פה חובה קדושה – ולא במקרה אני משתמש בביטוי קדושה – להירתם לעזרה של ענף הקולנוע במאבק לשמר כמה שאפשר ממה שאנחנו רואים כלהיות ישראלי, כי אחרת הילדים שלנו יחויבו לגדל זקנים ופיאות וייאסר עליהם לראות קולנוע וטלוויזיה, ואז לאן אנחנו מגיעים?

יוסף לפיד: אני רואה פה את הצעתו של חבר הכנסת יורי שטרן למחוק מהחוק את הסעיף שמגביל, ואני רוצה לומר כי ההפרש בין השלושים מיליון שקלים לבין השמונים מיליון שקל זה הפרש בין חמישה-ששה סרטים די אומללים ודי עלובים מבחינת היכולת הביצועית לשנה לבין תעשיית סרטים פורחת.

יוסף לפיד: כמי שהיה שותף להקמת הכבלים בארץ, אני זוכר כיצד בהתחלה נבהלו מהמטרות של עשיית דרמות לצפייה ואחר-כך גילו שמבחינת הצפייה זה הדבר הכי פופולרי וכדאי למרות שזה עולה הרבה יותר כסף מאשר לקנות סרט מוכן.

יוסף לפיד: תוך חצי שנה אפשר לקנות מאה סרטים באותו מחיר בו אתה מפיק שני סרטים.

יוסף לפיד: אני אומר לכם שיש לנו חובה להירתם לעסק הזה ולעזור להם כי מה שהם עושים זה חשוב לנו לא רק בגללם אלא בגלל אופייה של המדינה הזאת, ואני מקווה שנוכל לעשות דבר.

מאיר שטרית: מה שקרה בתחום חוק הקולנוע בולט בצורה קיצונית לרעתה של הממשלה הנוכחית ומי שהתיימרו להיות חסידי התרבות.

מאיר שטרית: זה לא דבר שנבלע מתחת לשולחן.

מאיר שטרית: כמי שריכז את האופוזיציה, ואתה יודע את זה, אני דאגתי להביא את זה להצבעה שמית כדי להבליט את זה, כדי שחברי הכנסת ידעו בדיוק על מה הם מצביעים.

מאיר שטרית: לצערי זה לא עזר.

מאיר שטרית: אני אומר לכם כשר אוצר לשעבר שאין שום הצדקה לקיצוץ חמישים מיליון שקל מחוק הקולנוע.

מאיר שטרית: אני יכול להראות לכם שבתקציב המדינה היום, אותו תקציב שמאושר על-ידכם, יש רזרבות שעדיין קיימות בסכום של מאות מיליוני שקלים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אילו היה שר אוצר שהיה איכפת לו והיה נאמן למחויבות של הממשלה הזאת או שר חינוך שאיכפת לו ונאמן, היה מציב כמו ש-ש"ס הציבה תנאי שאם לא תיתנו – לא נצביע.

מאיר שטרית: אם שר החינוך היה קם ואומר שאם לא תיתנו לתרבות ולקולנוע, אנחנו לא נצביע, תאמין לי שהיה כסף לקולנוע.

מאיר שטרית: אני אומר ששר האוצר עצמו לא היה צריך לתת יד למהלך הזה כי אין לזה שום הצדקה כלכלית ושום נימוק.

מאיר שטרית: אגב, לזכותו של שר החינוך ייאמר – בניגוד למה שאמר חבר הכנסת לפיד – שהוא לא החליט לקחת את הכסף אחרי שהחליטו לתת כסף ל-ש"ס.

מאיר שטרית: ההחלטה על חוק ההסדרים נעשתה עוד הרבה לפני הדיון עם ש"ס.

מאיר שטרית: ההחלטה להרוס את חוק הקולנוע נעשתה כבר בחוק ההסדרים שהוגש לכנסת, עוד הרבה לפני המשא ומתן עם ש"ס.

מאיר שטרית: מלכתחילה הייתה החלטה של האוצר, או של מי שאחראי לכך, לקצץ את התקציב הזה.

מאיר שטרית: הממשלה הצביעה בעד חוק ההסדרים ושם היה הכשל הראשון של שר החינוך ושל אחרים שבממשלה לא הצביעו נגד התקציב ולא העמידו את זה כתנאי לאישור התקציב.

מאיר שטרית: זה היה הכישלון שלהם.

מאיר שטרית: אני ראיתי עכשיו כשרצו להילחם בדבר לא נכון ולא צודק, בנגיד, איך נלחמו בממשלה.

מאיר שטרית: את המלחמה הזו היו צריכים לעשות בנושא התרבות.

מאיר שטרית: אני רואה את הפאזל שמצטרף לתמונה שלמה כאשר לצערי הרב יש פגיעה בחוק הנוער, תוסיפו לזה את העניין של ביטול בחינות הבגרות באזרחות והיסטוריה, שגם זו בעיני פגיעה די חמורה בתרבות, תוסיפו לזה את העובדה שבשבוע שעבר מרצ הצביעה נגד החוק של חיוב לחינוך לדמוקרטיה ואזרחות שגם זה פגיעה בתרבות.

מאיר שטרית: אני לא יכול להבין את הקו.

מאיר שטרית: תמיד ראיתי את עצמי שייך למפלגה שבעיני הציבור היא תמיד אנטי תרבותית ולא נחשבת לתומכת בתרבות, אבל ראיתי את האומנים ואת הכינוס האחרון של הקולנוע שבו תקפו את ביבי בצורה כל כך גסה ותמכו בממשלה החדשה וציפיתי שהממשלה שתיבחר תיתן תשובה אמיתית לתרבות, תגדיל את תקציבי התרבות, תיתן תשובה אמיתית למה שנלחמו עליו, ובעיני מוזר מאוד מה שקורה.

מאיר שטרית: אני מוכרח לומר שאני גאה להיות בצד שתומך בתרבות ותמיד תמכתי בה.

מאיר שטרית: לשמחתי הייתי ראש הקואליציה כשהעברנו את חוק הקולנוע ונתתי החלטה לקואליציה לתמוך בחוק נגד עמדת הממשלה כי חשבתי שזה נכון וראוי, ואכן תמכתי בו.

מאיר שטרית: בהיותי בכנסת הרבה מאוד שנים, בנושאים מאוד קריטיים – שהבולט ביניהם זה הסכם השלום עם אוסלו – הצבעתי נגד עמדת המפלגה שלי ולא חשוב מה זה היה עולה לי, כי חשבתי שזה לגופו של עניין וזה דבר שלא יכול לעבור לסדר היום.

מאיר שטרית: אני חושב שאתם הייתם צריכים לעשות אותו הדבר עם החוק הזה.

מאיר שטרית: אל תהיו אוטומטים אלא תצביעו לפעמים גם נגד הממשלה שזה לא מזיק לאף אחד אלא רק מועיל.

אבשלום וילן: לגופו של עניין.

אבשלום וילן: מי שפה חסם את העסק היה האוצר וצודק חבר הכנסת שטרית בדבריו.

אבשלום וילן: גם אני עשיתי את הקרב על חוק הקולנוע, ואתה יודע שעצרנו את ההצבעות בכמעט שלוש שעות בוועדת הכספים וחלק היה מול שר האוצר.

אבשלום וילן: עמדתי מול שר האוצר ואמרתי לו שאם הוא לא יוסיף לחוק הקולנוע וכולי, לא נצביע בעד.

אבשלום וילן: התניות של חברי קואליציה הן בערבות מוגבל מאוד ובואו ניפרד מההצגות ונבין פעם אחת.

אבשלום וילן: הוא התחייב אז שהוא מוסיף 25 אחוז ריאלית על תקציבי 1999 לקולנוע.

אבשלום וילן: לא מספיק, לא היה צריך לאשר את החוק, ומאיר שטרית צודק.

אבשלום וילן: חמישים מיליון שקל זה לא הסיפור, אבל זאת הייתה ההחלטה וכך הופעל המכבש.

אבשלום וילן: גם התרגיל הפרלמנטרי היפה שעשה חבר הכנסת שטרית, נניח שהוא היה מקבל רוב באותה הצבעה, זה היה חוזר אוטומטית לוועדת הכספים ובוועדת הכספים – גם בהתנגדות של נציגי מרצ – היה לזה רוב לעבור, זה היה חוזר למליאה והיה מסתיים בדיוק באותה תוצאה כשזה היה עובר במליאה.

אבשלום וילן: לכן אני אומר שהכל הצגה.

אבשלום וילן: העובדה שחבר הכנסת שטרית תומך בנגיד, זאת זכותו, אבל יש מצב ששלוש שנים לא מצליחים לצאת ממיתון.

אבשלום וילן: אומר כאן דודו דותן שעובדה שהאומנים היום לא מצליחים להתקיים ואנשים כרגע לא מוציאים כסף על תרבות.

אבשלום וילן: כל זה קשור במכלול.

אבשלום וילן: לא הייתי מציע לעשות כאן מבחני אהדה לתרבות.

אבשלום וילן: אני שמח שפתאום מהליכוד יוצאת בשורה, זה ממש בבחינת חזון אחרית הימים.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, אני חושב שצריך להמשיך לבנות את הקואליציה מקיר אל קיר, ללא הבדל מפלגות, כדי לקדם את הנושא הזה.

אבשלום וילן: אני כמעט שלושים שנה בנושא השלום ועברנו ראשי ממשלות קשים ועברנו ממשלות ימין קשות ובסופו של דבר התהליך התקדם כך שלא ניתן לעצור אותו.

אבשלום וילן: במובן הזה, מול היצף שהולך להיות כאן בשפעת הערוצים, הוויכוח הזה הוא ויכוח עקרוני ממדרגה ראשונה.

אבשלום וילן: היוצרים מציגים את זה כפרנסה ל6,000- איש, אבל הנושא הוא – כמו שדודו דותן הציג אותו – יותר רחב מהפרנסה ל6,000- איש אלא זה פרצופה התרבותי והרוחני של מדינת ישראל.

אבשלום וילן: לכן בהקשר הזה צריך לנהל את הדיאלוג.

אבשלום וילן: אני בהחלט חושב שמאיר שטרית, ראובן ריבלין, לימור לבנת וכל אותם אנשים בליכוד שמובילים את התפיסה הזאת, הם שותפים מלאים לנושא הזה.

אבשלום וילן: לכן פה הבעיה היא איך אנחנו בכנסת מגבשים קואליציה מקיר אל קיר.

אבשלום וילן: הפסדנו בקרב אחד, אבל עדיין לא במערכה וצריך להמשיך את זה.

אבשלום וילן: אני רוצה לומר לכם שהטלפונים שאתם עושים ערב ערב וכל פעם אני מדבר עם מישהו אחר, הם לא לטובת העניין משום שיש משחק פוליטי שנגמר בסיבוב אחד וממשיך סיבוב הבא.

אבשלום וילן: תאמין לי שאין החלטה על הנגיד שמשפיעה בסופו של דבר על מצב כלכלי כמו ההחלטה הזאת.

אבשלום וילן: אני חלוק עם חבר הכנסת פורז שאני מניח שהוא תמך ואילו אני מתנגד.

אבשלום וילן: הסיבוב הזה נגמר והולכים הלאה.

אבשלום וילן: הבעיה היא איך מייצרים חזית, איך קודם כל את השבעה וחצי מיליון שהובטחו על-ידי שר האוצר מביאים עכשיו, ואיך מקדמים את הסיבוב הבא.

אבשלום וילן: אני מניח שבסופו של דבר זו שאלה של זמן והמאבק הזה צריך להצליח כי קיימת האלטרנטיבה של מה שקורה פה, ואני לא יודע למה תקפו את הסרטים התורכיים.

אבשלום וילן: אני צרכן קטן יחסית של כבלים משום שאני בביתי לא מחובר אליהם, אבל מהקצת שאני רואה במקומות אחרים, ברור שככל שמספר הערוצים עולה, סך הכל הרמה יורדת.

אבשלום וילן: בעולם המערבי יש תרבות טלוויזיה שמשטיחה את השפה ומשטיחה את הכל ואנחנו מכירים את זה כאשר אל מול זה אין לה ברירה אלא לבנות אלטרנטיבה.

יורי שטרן: הבעיה היא בכך שהקיצוץ הוא לא רק בקולנוע אלא הוא בכלל בסך תקציבי התרבות, בין שליש לארבעים אחוז, ואני מתכוון לכל תקציבי התרבות כמו ההקצבות לספריות וכולי כאשר השנה קוצץ בכל.

יורי שטרן: לכן גם מצבם של אנשי הקולנוע ואנשי האומנות יהיה קשה.

יורי שטרן: הוויכוח הוא בסך הכל על היכולת שלנו להישאר כמדינה בעלת איזשהו משקל תרבותי בפסיפס העולמי או הפיכתנו לפרובינציה מוחלטת.

יורי שטרן: גם כך במידה רבה אנחנו מידרדרים למרות שמבחינת היכולות אנחנו בוודאי לא מדינה קטנה ביכולות התרבותיות שלנו.

יורי שטרן: לכן זה קרב מאוד מאוד משמעותי.

יורי שטרן: בשלב הזה שאנחנו כבר מתקרבים לסיכומים ולהחלטות אני רוצה להציע מספר דברים.

יורי שטרן: הוזכרו כאן סכומים שהיו אמורים להיכנס להפקות מקוריות.

יורי שטרן: לפי כל הנהלים ותנאי הזיכיונות בכבלים ובערוץ השני, אני מבקש ממך כיושב-ראש הוועדה לפנות בשמנו לאוצר ולבקש הסברים דחופים איפה הכספים האלה, היכן הושקעו, מי מנהל אותם, מה הנוהל, באיזה סעיף תקציבי הם רשומים וכולי.

יורי שטרן: הרושם שנוצר הוא של הפקרות מוחלטת כאשר דבר אחד על הנייר ומשהו אחר לגמרי קורה בשטח.

יורי שטרן: לפי מה שנראה כאן הוועדה כמובן תדרוש מהממשלה לשנות ולחזור בה ואני מקווה שגם הצעת החוק שלי שעושה הפוך על הפוך ומבטלת את התיקון הממשלתי תעשה את שלה.

יורי שטרן: אני רואה בהצעה הזו הזדמנות שנייה שניתנת לכל חבר כנסת שתומך בקולנוע להצטרף ולהצביע בעד.

יורי שטרן: יש לכם אפשרות לטהר את שמכם.

יורי שטרן: בהמשך לבדיקות שאתה תעשה עם האוצר בשמנו, אני מציע שנקיים דיון אחר-כך על השימוש בכספים האלה, עד כמה באמת המערכות שחייבות להשתמש בכספים האלה להפקות מקוריות עומדות בכך ואיזה סוג הפקות מעבר לטוק שאו עושים אצלנו.

יורי שטרן: חוק הקולנוע בזמנו לא היה עובר - הממשלה ומשרד האוצר דרשו לא לתמוך בו – לולא השדולה המסיבית והיעילה ביותר שעשיתם.

יורי שטרן: באתם לכנסת, הפצתם מכתבים וכולי, ולדעתי זה מה שחסר היום.

יורי שטרן: יכול להיות שאתם עייפים ונשברתם מהציפיות שהיו לכם, שלדעתי מראש הציפייה מהממשלה החדשה לא הייתה נכונה.

יורי שטרן: אני מציע שתחזרו לפעילות ותנסו שוב להפציץ את הכנסת במכתבים, בפניות, בטלפונים וכולי.

יורי שטרן: אלי ואל כל אלה שיושבים כאן אל תתקשרו, כי אנחנו לא זקוקים לזה.

עדנה הראל: חוק הקולנוע בז'רגון שהיה בחודשים האחרונים - כל הזמן אמרו בוטל, לא בוטל וכולי – קובע שני דברים שהם שונים אחד לחלוטין מהשני שנדמה לי שכל אחד מהם הוא בעל חשיבות וזה עלה גם מהדברים של חלק מהאורחים שהיו כאן וחלק מחברי הכנסת.

עדנה הראל: חוק הקולנוע מקים מועצה ציבורית שתפקידה לקבוע את הקריטריונים, שתפקידה להמליץ על חלוקת התמיכות, שאין לשום תחום אחר באופן משמעותי מתחום התרבות.

עדנה הראל: יש לספריות ציבוריות, אבל לא לתיאטרון, לא למחול ואין לתחומים אחרים בעצם נכון להיום גוף שהוא גוף ציבורי שעל-פי חוק מגן ואמור לקבוע את הקריטריונים לתקצוב וכולי וכולי.

עדנה הראל: זה אגב הטענה על הוצאת הכספים ושיקול הדעת מידי קומיסרים.

עדנה הראל: הצד השני של זה הוא כמה כסף עומד לצורך אותו תחום.

עדנה הראל: כאן בא באמת חוק הקולנוע, עשה מהפכה מאוד גדולה - כאשר היה צריך להילחם חזק מאוד נגד האוצר גם בממשלה הקודמת - וצבע סכום.

עדנה הראל: לא רק שהוא צבע סכום שהאוצר תמיד מתנגד, אלא שהוא גם צבע סכום לא מוגדר, סכום שהיה מבוסס על רעיון של לינקג' בין התעשייה של הכבלים והלווין והרשות השנייה – כל הערוצים המסחרים למיניהם – לבין תעשיית הקולנוע.

עדנה הראל: גם בעניין הזה הייתי רוצה לתקן משהו שעלה כאן כי חוק הקולנוע מתייחס גם ליצירה קולנועית בטלוויזיה ולא רק ליצירה קולנועית על גבי מרקעים.

עדנה הראל: לכן הוא אמור לתת תשובה ולהתבסס על לינקג' עם התוצר של התעשייה המסחרית בתחום התקשורת.

עדנה הראל: מאז שהחוק עבר האוצר תכנן להכניס תיקון בחוק ההסדרים ולמחוק את התקציב הייעודי וזה נכון גם לגבי חוקים אחרים בהם סומנו תקציבים ייעודיים והאוצר מעוניין שלא יכבלו את ידיו בחלוקת התקציב, ואני חושבת שאפשר להבין את האינטרס שעומד מאחורי זה.

עדנה הראל: אני רוצה בעיקר להדגיש שנשאר הלינקג' בין תעשיית הטלוויזיה המסחרית לבין התמיכה התרבותית בתחום הקולנוע.

עדנה הראל: כמה כסף זה שווה היום – אני מסכימה שזה פחות מדי.

עדנה הראל: בלבד שלא עולה על שלושים מיליון כשעוד אין שום מנגנון הצמדה, זאת אומרת שזה בעצם שלושים מיליון גם אם החוק לא ישונה גם בעוד עשר שנים.

עדנה הראל: הייתי רוצה לקשור את זה למהלכי חקיקה נוספים שנעשים היום וקשורים מאוד לטענות בעניין הפקה מקורית, בעיקר מהלכי החקיקה בעניין הערוץ המסחרי הנוסף כי בעצם זה אמור להיות תיקון בחוק הרשות השנייה, שלגביו טוענים עד כמה בעלי הזיכיון הקיימים היום קיימו או לא קיימו את החובות שלהם, בדומה לבעלי הזיכיון בשידורי כבלים.

עדנה הראל: בחוק הרשות השנייה, העמדה של משרד המדע, התרבות והספורט - והיא תובא בוועדה שדנה בחוק כבר מחר – שיש צורך להעלות לרמת חקיקה קביעות מסוימות לגבי החובות של הפקה מקורית שנכון להיום נמצאות רק בכללים, בתקנות ובהוראות של הרשות השנייה.

דליה ענבר: לעניין המועצה.

דליה ענבר: המועצה עצמה בימים אלה מתכוונת לדון במכלול נושאים שמסדירים את שוק התוכן וגם את נושא ההשקעות בהפקות מקור, גם לעשות בדיקה של כל אותם תנאים בהם חויבו הזכייניות של הכבלים במסגרת כללי הזיכיון שלהם ושלאחר מכן הם קיבלו כל מיני פטורים והקלות, וגם לבדוק את מה שהם לא קיבלו ממנו פטורים, האם הם עמדו בו וזאת בניסיון לתקן ולהעלות את הרף.

דליה ענבר: עורכת-דין עדנה הראל חברת המועצה והיא תהיה שותפה לתהליך הזה.

דליה ענבר: המועצה מתכוונת לבדוק גם את הכללים כפי שהם קיימים היום בעניין הפקות מקור ולדון ביישום ובהפניות הכספים הללו גם בעניין סוגי הז'אנרים, גם בעניין ההיקפים, גם בעניין השעות בהן משודרות אותן יצירות מקוריות וכן הלאה וזאת בניסיון לשפר במסגרת הקיים את השימוש בכספים האלה.

דליה ענבר: הלווין יודע שמצפים ממנו לכמה שיותר מעשים בעין והשקעות בכסף כדי לפתח את היצירה המקורית ואני בטוחה שזה גם האינטרס של הלווין שיודע טוב כמו כולם שזוהי הדרך לבדל את עצמו בחומר ולרכוש מנויים חדשים.

דליה ענבר: אני מקווה שבאמת בחודשים הקרובים, גם במסגרת הקיים, יהיה איזשהו שיפור גם במסגרת המועצה ברגולציה שבאמת נדרשת בגלל כשל השוק הזה שעדיין אנחנו רואים אותו בנושא הפקות המקור.

אסתר שטרנבך: שיג ושיח שלם היה אז בין יושב ראש הוועדה אז, חבר הכנסת שפייזר, לבין נציגי משרד האוצר.

אסתר שטרנבך: הסכומים שמשלמות חברות הכבלים מדי שנה ככספי תמלוגים מגיעים היום לכתשעים מיליון שקלים בשנה והכספים האלה לא הולכים להפקות מקור, או לפחות חלק קטן מהן – מה שהצלחנו לאתר בתמיכה מאוד מזערית במתנ"סים, כאשר פעילות המועצה צנחה לסכום של ששה מיליוני שקלים – הולך וזאת בניגוד להוראה בחוק ה"בזק".

אסתר שטרנבך: במפורש בניגוד להוראה בחוק.

אסתר שטרנבך: כדי שאני לא אשמע מייצגת דווקא את חברות הכבלים, מתוך סקירה של שר התקשורת על פעילות המשרד שלו בשנת 1993, הוא אומר שסעיף 6 קובע שהתמלוגים והתשלומים האחרים ישמשו לכיסוי ההוצאות הדרושות למימון פרק זה.

אסתר שטרנבך: "בפועל אנו עדים למצב שבו שר התקשורת אינו יכול למלא את חובתו מאחר וכל ההכנסות מתמלוגים מופקדות באוצר המדינה שאיננו מקציב ולו אגורה אחת לצורך כיסוי ההוצאות המתחייבות לפי החוק.

אסתר שטרנבך: מימון זה אינו חל על חברות הכבלים והרשויות המקומיות שעליהן מוטלת חובה של שידורים קהילתיים בהקשר הזה לא מסוגלות לעמוד בכך".

אסתר שטרנבך: מאז שנת 1993 חל שינוי והכנסת נדרשה לשאלה - שהיא מעבר לשאלה של כספי התמלוגים שאמורים לממן את הפקות המקור – בכל-זאת מה יתרמו חברות הכבלים לעניין.

אסתר שטרנבך: בשנת 1996 נעשה תיקון ברמה של חקיקה ראשית ולא בתקנות ולא בכללים.

אסתר שטרנבך: הכנסת קבעה אז ביוזמת חבר הכנסת דדי צוקר – נקבע במסגרת חוק עידוד הפקות המקור – שחברות הכבלים צריכות להקדיש עשרה אחוזים מזמן השידור הבסיסי שלהן להפקות מקור, כאשר 55 אחוז מהן הן הפקות קנויות ו45- אחוז הפקות עצמיות.

אסתר שטרנבך: החוק הזה נקבע בשנת 1996, נקבע בו שהוא בתוקף לעשר שנים ואיש לא יכול לטעון כנגד חברות הכבלים שהן לא עומדות במכסה שנקבעה בחוק כי הן עומדות בה והמועצה תוכל לבדוק זאת ולהיווכח בזאת.

אסתר שטרנבך: כתוצאה מפתיחת הענף הרב-ערוצי לתחרות, אכן החלה נהירה סביב רכישה של תוכניות מחו"ל.

אסתר שטרנבך: לצערנו הרב חברות הכבלים נכנסו למשא ומתן עם היוצרים.

אסתר שטרנבך: ביקשנו את עזרת המועצה בנושא הבלעדיות ברכש תוכניות, אבל המועצה ביקשה לתת יתרון לחברת הלווין ברכישה של תוכניות בבלעדיות והיום למעשה המחירים הפכו להיות מחירים מרקיעי שחקים דווקא ברכש תוכניות מחו"ל.

עדי לוי: חשוב לי להבהיר מה פתאום השנה הזדעקנו וקמנו.

עדי לוי: זה לא בגלל שזו ממשלת שמאל – אולי האכזבה קשה יותר – אלא שתחום התרבות בכלל זוכה בחצי שנה האחרונה באמת למכה אחרי מכה שבאות ברצף מאוד מרשים.

עדי לוי: אם זה חוק הקולנוע שמעולם לא התחיל החוק שנחקק בכנסת על הפקות הרשות השנייה, על חידוש זיכיונות כבלים שאלמלא היינו מקימים אנחנו קול צעקה היה ממשיך לעבור כאילו כלום, ואני חושבת שכאן הבעיה.

עדי לוי: בניגוד למה שחברת DBS וחברות הכבלים מנסות להציג – ואני גם מבינה למה – לא מדובר בכמה איגודים שרוצים כסף לכיסם, גם לא מדובר בדורון צברי שרוצה כסף לכיסו או בדודו דותן שרוצה כסף לכיסו.

עדי לוי: האנשים שמנהלים את המאבק הזה, אלה הם דווקא האנשים שעובדים.

עדי לוי: מדובר ב250- מגמות הקולנוע שיוציאו תלמידים בסוף השנה והם יחפשו עבודה.

עדי לוי: האנשים שמעלים את זה לסדר היום הם היוצרים – בימאים, תסריטאים או עובדים – אנחנו מרגישים שיש כאן בעיה ועל זה דודו דותן מדבר כשהוא אומר שעת חירום בתרבות.

עדי לוי: אין אף אחד אחר מאתנו שמעלה את זה לסדר היום.

כרמית פנטון: ישנם דיבורים לגבי הערוץ הנוסף, וזה לגבי הדיונים בוועדת כספים, לנסות לחשוב על עוד כמה חישוקים בחקיקה ראשית בנוגע להפקות מקומיות בערוצי הטלוויזיה וזה נושא נפרד לגמרי מהנושא של כמה כסף או האם לתת כסף צבוע או מיועד לתעשיית הקולנוע, ואני מדברת על הפקות מקומיות שמתחלקות לא רק לסרטי טלוויזיה אלא למכלול ההפקות בטלוויזיה.

כרמית פנטון: צריך לשים לב להנחיות היועץ המשפטי לממשלה - שגם הוזכרו כאן קודם לכן - שברגע שיש חוק קולנוע, מענקים ותמיכות ממשרדי ממשלה שונים לא יינתנו יותר ישירות לתעשייה אלא רק דרך חוק הקולנוע, תקציב הקולנוע ומועצת קולנוע.

כרמית פנטון: זאת אומרת, אם היו כל מיני משרדים שהיו נותנים תמיכות על-סמך מבחני תמיכות וכולי, זה לא יכול להיות וזו גם הסיבה שתבוטל אותה הקצבה שממלאת מקום יושב-ראש מועצת הכבלים דיברה עליה שלמשל הקצבה של הכבלים לא תוכל להינתן.

כרמית פנטון: זה בגלל האיסור של תמיכות כפולות.

אריה פרינס-כהן: יש 400 מיליון שקלים שהיו צריכים להיות על המסך והם לא על המסך וזה הסיפור.

אריה פרינס-כהן: צריך לקבוע איזושהי ועדה עם קריטריונים שתדרוש את הכסף ותקבע איך מחלקים את זה כדי שזה יהיה על המסך.

אריה פרינס-כהן: חוק הקולנוע צריך להיות חוק קולנוע וטלוויזיה.

אריה פרינס-כהן: צריך לקבוע בוודאות ומישהו בכבלים צריך לבדוק למה אין כסף.

אריה פרינס-כהן: מישהו צריך לקבוע למה הכסף הזה הגיע אלינו ושיגיע אלינו כמה שיותר מהר כי היום אנשים מסתובבים בלי פרנסה ובלי אוכל.

אריה פרינס-כהן: אני יודע שלפני שהייתה טלוויזיה רב-ערוצית אנשים עבדו ועשו טלוויזיה ועשו הרבה טלוויזיה, ואילו היום יש המון ערוצים ולא עושים טלוויזיה ורק בערוץ 2 עושים טלוויזיה.

אריה פרינס-כהן: מישהו צריך לבדוק את זה, לקחת את ה400- מיליון שקלים האלה ולדאוג שיגיעו כמה שיותר מהר למסך.

מיכל רפאלי-כדורי: אני רוצה להבהיר כמה דברים.

מיכל רפאלי-כדורי: המאבק של הלווין היום או הדיון שלו היום הוא מול משרד התקשורת לגבי גישה כחלק מערוצי הכבלים ביניהם ערוץ הספורט שיש בו בלעדיות ועוד חסמי כניסה כלשהם שנמצאים בבלעדיות והם לא קשורים לוויכוח על הפקה מקורית.

מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו לא מתכוונים ולא מבקשים שהיה ונקבל את הערוצים האלה, הדבר ייתר את המחויבויות שלנו בהפקות מקור, אלה שקיימות ואלה שמתכוונים לחייב אותנו עוד.

מיכל רפאלי-כדורי: אני מבקשת להבהיר שגם אם נקבל את ערוצי הכבלים – ואני מניחה שאם לא נקבל אותם, יתכן ולא יהיה לווין – יכולים פה אנשים להסיק איך תראה התחרות אחרי כן כשכל אחד מתגעגע לימי עבר כאשר כולם עבדו ועכשיו אף אחד לא עובד.

מיכל רפאלי-כדורי: המחויבויות שלנו לא יסתיימו ברגע שנקבל את ערוצי הכבלים.

מיכל רפאלי-כדורי: אנחנו נעשה מעבר לזה, בלי שום קשר לזה ואף אחד לא יזכה אותנו על שידור שעשו הכבלים שאנחנו נשדר גם.

מיכל רפאלי-כדורי: יושבים גופים ציבוריים שיודעים לעשות זאת.

מיכל רפאלי-כדורי: לא יזכו אותנו על הפקה שהכבלים עשו.

אברהם פורז: אנחנו צריכים לשאוף למצב שבה התרבות איננה גורם שממוסה אלא גורם שבמקרה הטוב הוא נייטרלי.

אברהם פורז: גם אם אנחנו לא רוצים סובסידיה לתרבות, אנחנו לא יכולים להסכים לזה שערוצי הטלוויזיה – וזה בעצם המקור היחיד ממנו יש כסף – שהם גם הכבלים, גם הערוץ השני, גם הערוץ השלישי וגם הלווין, שהם יהיו מקור הכנסה לדברים אחרים.

אברהם פורז: זו צריכה להיות מערכת שמשרתת את עצמה.

אברהם פורז: אם יהיו עודפי כספים בסכומים אדירים ולא נדע מה לעשות אתם, אז נחשוב, אבל בגדול הסכומים שהמדינה גובה כדמי תמלוגים, זיכיון וכל מיני היטלים ורשיונות מסוגים שונים, בגדול החלק המכריע צריך לחזור להפקה המקורית.

אברהם פורז: אנחנו בסך הכל לדעתי חמישה מיליון דוברי עברית בכל העולם הזה, בכל היקום הזה ואנחנו יכולים בקלות רבה מאוד לאבד את הזהות התרבותית לחלוטין כאשר הכל יהיה באנגלית, ואם לא באנגלית אז ברוסית, ואם לא ברוסית אז בערבית, ושום דבר מקורי ישראלי לא יהיה.

אברהם פורז: עיתונים נסגרים לנו וכלי תקשורת אחרים הם בבעיה קשה מאוד ולכן אנחנו צריכים לדאוג לדבר הזה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם מעבר לזה.

אברהם פורז: שלא תהיה אשליה כי ריבוי גדול מאוד של ערוצים יביא בסופו של דבר לירידת הכסף שיהיה להפקות המקוריות וזאת משום שכאשר התחרות נעשית הכי פרועה בעולם וכולם אומרים בסיסמה לפתוח את השמים, אז יש הרבה מאוד ערוצים עניים.

אברהם פורז: עוגת הפרסום היא בסך הכל די קבועה, היא יכולה לגדול בעשרה אחוז, יכולה לגדול בעשרים אחוז, אבל אם לוקחים את עוגת הפרסום ומחלקים אותה להמון המון פרוסות קטנות, נקבל המון ערוצים קטנים, חלשים ונעדרי יכולת הפקה.

אברהם פורז: להבדיל מהשקפתי בתחומים אחרים, בתחום הזה אני דווקא כן בעד רגולציה.

אברהם פורז: אני חושב שכדי להבטיח יצירה תרבותית אתה חייב לפעמים להתערב כי אחרת אפשר לעשות טלוויזיה – ואני עסקתי בזה תקופה מסוימת – בזיל הזול.

אברהם פורז: זה יכול להיות ספורט, זה יכול להיות המון חומר קנוי, כל מיני שעשועונים למיניהם ויש לך טלוויזיה ואולי גם הרייטינג יהיה לא רע אבל הדברים החשובים לתרבות ייעלמו.

אברהם פורז: אנחנו לא מבקשים מהמדינה לסבסד, אבל שהאוצר יראה בזה מקור הכנסה, לזה אסור להסכים.

אברהם פורז: בישיבה הייתה קבוצה של חברי כנסת ולמעשה כולנו התבטאנו באותה רוח.

אברהם פורז: עם הכנסת ערוצים נוספים והכנסת דברים נוספים, לדברים האלה אנחנו צריכים לדאוג.

אברהם פורז: זה אני אומר לדודו דותן, שלא תחשוב שדיברת על ריק.

אברהם פורז: אני גם לא אומר שדיברת על מלא, שאתה יוצא מפה ואתה יכול להיות בטוח שהכל מסודר, אבל לי אין ספק שעל-ידי מאבק מתמשך כאן ועל-ידי יצירת לובי ומחויבות של חברי כנסת לנושא הזה, אפשר לנצח את הקרב הזה.

אברהם פורז: זה גם לא קרב מאוד יקר.

אברהם פורז: הולכים להעביר בכנסת כנראה דרך הוועדה הזאת חוק דיור ציבורי שעלותו לקופה הציבורית היא בגובה של עשרות מיליארדי שקלים.

אברהם פורז: יש ויכוח כמה זה יהיה, אם זה יהיה 30 מיליארד או רק 10 או 15 מיליארד.

אברהם פורז: לתחום הזה של היצירה התרבותית הישראלית - שהיום באה לידי ביטוי פחות בתיאטרון ופחות בכתיבה ספרותית והיא באה לידי ביטוי בטלוויזיה - אנחנו צריכים לתת תקציב.

אברהם פורז: אנחנו צריכים גם להילחם נגד העניין הזה שהכל רייטינג.

אברהם פורז: אם לא זה, אפשר להגיד לזכייני הערוץ השני שישדרו מה שהם רוצים, כי בשביל מה אני צריך את הרשות השנייה עם יועץ משפטי, עם מנכ"ל, עם מועצה, עם תקציבים ועם מכוניות?

אברהם פורז: כדי שהזכיינים יעשו מה שהם רוצים?

אברהם פורז: בפירוש לא.

אברהם פורז: אני חושב שכל אלה שהשתתפו כאן בדיון רואים את עצמנו כמחויבים לנושא הזה במידה זו או אחרת ובגבולות סבירים אנחנו נשתדל לתת גיבוי על-מנת שהיצירה המקורית באמת תשגשג ועל-מנת שמרבית הכספים שייכנסו לקופה הציבורית כתוצאה ממה שקורה בתחום התקשורת, לפחות חלק גדול מהם יחזרו להפקות מקור.

אברהם פורז: תודה רבה.