ועדת הכלכלה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 53, 1999-12-21 11:00

אברהם פורז: על סדר יומנו אישור ההסכם בין הממשלה לבין רשות שדות התעופה בדבר העברת נכסים ותשלומים.

אברהם פורז: כמובן שגם פה זה מגיע אלינו שנים אחרי שהעסק כבר נגמר.

אברהם פורז: אחד הדברים שהטרידו אותי, בסעיף 46(א) נאמר "הזכויות והזיקות ייקבעו בהסכם בין הרשות ובין הממשלה באישור ועדת הכלכלה של הכנסת", אך לא נאמר "יועברו".

אתי בנדלר: זה מופיע בסעיף 43(א).

אברהם פורז: בסעיף 43(א) מה פירוש המילים "הממשלה תעביר לרשות מקרקעין של המדינה שנמצאו ערב תחילתו של חוק זה בתחומי שדות התעופה של הרשות"?

דוידה לחמן-מסר: תמשיך לקרוא עד הסוף: "... וכל נכסי מיטלטלין של המדינה ... וכן כל זכות או זיקה שהיתה למדינה ...

דוידה לחמן-מסר: הכל בתנאים ובסייגים שייקבעו כאמור בסעיף 46".

דוידה לחמן-מסר: ואז נאמר בסעיף 46: "תנאי ההעברה כאמור בסעיפים 43 ו44- ופירוט הנכסים, הזכויות והזיקות, ייקבעו בהסכם בין הרשות ובין הממשלה".

אברהם פורז: עד עכשיו זה בסדר.

אברהם פורז: ואז פתאום אני רואה הסכם חכירה ואני רואה את תנאיו.

אברהם פורז: קודם כל מדובר בכלל על כך שייקבלו מגרש.

אברהם פורז: הייתי אומר, רשות שדות התעופה מקבלת כמעט כמו אחד שבונה קוטג'.

אברהם פורז: דבר שני, יש רק שתי חכירות ותקופת החכירה לא תוארך יותר.

אברהם פורז: זה יוארך פעם אחת, ועוד פעם אחת ויותר לא יוארך.

אברהם פורז: זה מפתיע יחסית למה שקרה ברשויות אחרות.

אברהם פורז: הרי רשות שדות התעופה היא אורגן של המדינה.

אברהם פורז: למה לא מעבירים להם את הבעלות?

אברהם פורז: למה זה צריך להיות הסכם חכירה?

רונן וולפמן: בנושא של רשות הנמלים למשל אני חושב שאם היום היינו יכולים להחזיר את הגלגל לאחור ולא לתת את זה, היינו עושים את הדברים אחרת.

רונן וולפמן: פה החוק מאפשר את העניין הזה.

דוידה לחמן-מסר: צריך קודם להיכנס לשאלה העקרונית.

דוידה לחמן-מסר: פה מדובר בתאגיד נפרד שמחר יכול ללכת לאלף ואחת פעילויות.

דוידה לחמן-מסר: הרעיון הוא שנכסי ציבור, כמו מים וקרקע, לא מעבירים בצורה חסרת משמעות וחסרת אחריות.

אתי בנדלר: אני לא חושבת שאפשר ליחס למישהו כוונה כזאת.

דוידה לחמן-מסר: לנו.

דוידה לחמן-מסר: אני מדברת על עצמנו.

דוידה לחמן-מסר: עם השנים למדנו והפקנו לקחים מהרבה טעויות שנעשו בעבר.

דוידה לחמן-מסר: למשל אחת הסיבות שהנפקת "בזק" לא יצאה היא מכיוון שבמקרה בהסכם העברת הנכסים העבירו את כל המקרקעין שעליהם מוקמות האנטנות של "בזק" לבעלות "בזק".

דוידה לחמן-מסר: למה?

דוידה לחמן-מסר: ככה.

דוידה לחמן-מסר: כאשר אתה מעביר נכס מקרקעין יקר ערך, קרקע ומים, משאבים שנמצאים - - -

אברהם פורז: אבל הם אורגן של המדינה.

דוידה לחמן-מסר: מה זה "אורגן של המדינה"?

דוידה לחמן-מסר: הביטוי "אורגן של המדינה" לא מקובל.

משה גילאי: ואם הוא יופרט מחר?

אברהם פורז: מחר יפריטו את מינהל מקרקעי ישראל.

אברהם פורז: אז מה?

דוידה לחמן-מסר: חבר הכנסת פורז, התיזה שאורגן של המדינה הוא הזרוע הארוכה של המדינה היא לא תיזה שאנחנו דוגלים בה יותר.

דוידה לחמן-מסר: אני רוצה להסביר מדוע.

דוידה לחמן-מסר: יש רשות שיש לה משימות.

אברהם פורז: גברת לחמן-מסר, למה הם משלמים תמלוגים למדינה?

דוידה לחמן-מסר: הם משלמים תמלוגים כמו כל תאגיד.

דוידה לחמן-מסר: לא כמו אורגן.

דוידה לחמן-מסר: הם משלמים תמלוגים כמו בעל זיכיון.

דוידה לחמן-מסר: הם משלמים תמלוגים כמי שקיבל מונופול על הפעלת שדות תעופה במדינת ישראל.

דוידה לחמן-מסר: אל תקפצו.

דוידה לחמן-מסר: לא התכוונתי להגיד את זה ברצינות.

דוידה לחמן-מסר: הרי אין סיבה שמחר לא נפריט את רשות שדות התעופה.

דוידה לחמן-מסר: איך נעשה את זה?

דוידה לחמן-מסר: אומנם בחוק.

אברהם פורז: אל תגידי את זה בקול רם כי עוד היום, עוד שעה המטוסים יפסיקו לטוס.

אברהם פורז: עכשיו יגידו שהיועץ המשפטי לממשלה רוצה להפריט את הרשות.

דוידה לחמן-מסר: לא, חס וחלילה.

דוידה לחמן-מסר: רציתי להגיד שתאגידים ציבוריים צריכים לקבל פונקציות ציבוריות.

דוידה לחמן-מסר: צריכה להיות להם יכולת לבצע את הפונקציות הציבוריות שלהם.

דוידה לחמן-מסר: העברת משאבים חיוניים של המדינה לתאגידים ציבוריים איננה יותר תיזה שגורמי הממשלה השונים דוגלים בה כי היא מסוכנת והיא מחטיאה את הכוונות הטובות.

אברהם פורז: זה בסדר גמור.

אברהם פורז: רק תסבירי לי, מה זה "הממשלה תעביר לרשות"?

דוידה לחמן-מסר: תעביר בתנאים שייקבעו בסעיף 46.

אברהם פורז: זה בחכירה שנעשית פעם אחת ויותר היא לא תחודש?

אתי בנדלר: האם נראה לך שההסכמים שנחתמו עונים על תנאי הסעיף?

דוידה לחמן-מסר: רק אתמול נמסר לי שהיום יתקיים דיון בעניין זה ונמסרה לי השאלה של היושב-ראש.

דוידה לחמן-מסר: אני לא קראתי את כל ההסכם.

אברהם פורז: גברתי המשנה ליועץ-המשפטי, אני מבין שמסרו לך אתמול אבל משרד המשפטים יודע על זה כבר כחודש.

אלינור הורוביץ: החומר אותר רק ברגע האחרון.

אברהם פורז: בוודאי, כי היום יש ישיבה אז אתמול איתרו אותו.

אברהם פורז: אם היתה ישיבה מחר אז היו מאתרים אותו היום.

דוידה לחמן-מסר: אני לא עסקתי בזה ורק אתמול אמרו לי שאני עוסקת בזה.

אברהם פורז: אין לנו טענות אישית נגדך.

דוידה לחמן-מסר: כל זה כדי להגיד לכם שלא קראתי כל סעיף וסעיף בהסכם הזה.

דוידה לחמן-מסר: התפיסה העקרונית, שזה יהיה בחכירה ולא בהעברה, היא תפיסה מבורכת, מקובלת, רצוייה ולפי דעתי גם צריכה לקבל את התמיכה של הכנסת, כי הרי מדובר בנכסי ציבור שלא ראוי להעבירם לשום תאגיד, גם אם הוא תאגיד ציבורי שמוקם על-פי דין.

דוידה לחמן-מסר: כך גם לגבי הסוגייה של המוביל הארצי ב"מקורות", שעלתה בחצי פה בדיון הקודם.

דוידה לחמן-מסר: אנחנו רואים את נכסי הציבור ואת משאבי הקרקע והמים של המדינה כאבנים יקרות ולא מעבירים אותם לאף אחד, גם לא בתוך המשפחה.

דוידה לחמן-מסר: זה היה הרעיון.

דוידה לחמן-מסר: שומרים עליהם בתוך המדינה.

אברהם פורז: גברת לחמן-מסר, אני מדבר אליך עכשיו באופן הכי רשמי שבעולם, בתור נציגת היועץ המשפטי לממשלה, האם לדעתך הסכם חכירה של המגרש לשתי תקופות חכירה שלא יוארכו עוד - - -

משה גילאי: אין מניעה שזה אחר-כך יוארך בהסכמה.

אברהם פורז: יכול להיות שאתם צריכים לתקן את החוק, אבל בחוק כפי שהוא היום, שמחייב את כולנו, האם המילים "הממשלה תעביר לרשות" עונות על - - -

דוידה לחמן-מסר: אבל תנאי ההעברה ופירוט הנכסים נקבעים בחוק.

אברהם פורז: למעשה לא היה הבדל אם הסעיף הזה גם לא היה קיים, היתה לזה אותה משמעות, כי אין שום מניעה למדינה לתת מגרש בחכירה לכל מאן דהו.

דוידה לחמן-מסר: צריך לעשות מיכרז.

אברהם פורז: הולכים לחוק חובת המיכרזים ובודקים אם זה פטור.

אברהם פורז: לכאורה הסעיף הזה הוא "אות מתה" כי אין בעיה לתת מגרש בחכירה לשתי תקופות, תאמינו לי, כל אחד יכול, אפילו אני.

אתי בנדלר: אגב, הסעיף הזה נחקק, כמדומני, לפני חוק חובת המיכרזים כך שהוא לא היה חייב מיכרז.

אברהם פורז: למעשה הסעיף הזה הוא "אות מתה" כי כדי לתת קרקע לגוף בתנאיי חכירה לא צריך סעיף בחוק.

אתי בנדלר: אני רוצה להוסיף על דבריו של היושב-ראש.

אתי בנדלר: אני כשלעצמי הייתי חלוקה על היושב-ראש וחשבתי שלא רק שאין מניעה שההעברה תתבצע באמצעות חוזה חכירה אלא אולי אפילו הדברים רצויים.

אתי בנדלר: יחד עם זה, היו לי ויש לי הרבה מאוד השגות על תוכן הסכם החכירה.

אתי בנדלר: זה נושא אחד.

אתי בנדלר: נושא נוסף הוא שבהתאם לסעיפי החוק, כפי שראינו, צריך היה לפרט למשל את הנכסים שמועברים, הזכויות והזיקות ובשום הסכם שראינו לא קיבלנו את הפירוט.

אתי בנדלר: אני חושבת שלדברים האלה בעיקר אנחנו צריכים לקבל תשובה.

לאה ורון: וגם לעניין גביית דמי החכירה כאחוז מסויים מהאגרות.

אתי בנדלר: זה חלק מהעניין.

אברהם פורז: בנוסף, ממתי המדינה הופכת לשותפה של הרשות ולוקחת דמי חכירה על בסיס הכנסות?

אברהם פורז: אני יכול להבין שכאשר מישהו מבקש את המגרש נותנים לו דמי חכירה שנתיים.

אברהם פורז: האם זה מהוון או לא מהוון?

דוידה לחמן-מסר: מה הערך הכלכלי של המגרש?

דוידה לחמן-מסר: זה ערך התקבולים שמתקבל בגינו.

דוידה לחמן-מסר: מה הוא ערך התקבולים שמתקבל בגינו?

דוידה לחמן-מסר: אתה יכול לשאול למה רק הכנסות מאגרות ולא כל ההכנסות.

אברהם פורז: האם כשהמדינה נותנת למר עזריאלי לבנות קניון על אדמת מדינה אז הם שותפים איתו באחוזים מההכנסות?

רונן וולפמן: מדובר בהחכרה של קרקע.

רונן וולפמן: לכן גם דמי החכירה ניבנו כפי שהם ניבנו.

רונן וולפמן: דרך אגב, אחת הסיבות שדמי החכירה ניבנו כדמי חכירה שנתיים ולא כדמי חכירה מהוונים, כפי שנהוג אולי במקרים אחרים, נבעה מכמה דברים.

רונן וולפמן: אחד מהם היה העובדה שלרשות שדות התעופה בזמן שההסכם הזה נכנס לתוקף לא היו המשאבים הנדרשים והיא לא יכלה להרשות לעצמה לשלם את התשלום הנדרש על מנת להגיע לערך הקרקע.

אברהם פורז: האגרה שם היא בפיקוח, נכון?

אברהם פורז: היא קבועה בתקנות.

אברהם פורז: אי אפשר להעלות אותה.

אברהם פורז: אנחנו אמורים לאשר.

אתי בנדלר: פרט לזה שהם גובים כל מיני תשלומים שבמהותם אולי היו צריכים להיחשב כאגרות.

אתי בנדלר: זה נושא שעלה בוועדת הכלכלה ולא קיבלנו על זה תשובה.

אתי בנדלר: הם גובים כל מיני תשלומים עבור כל מיני שירותים שהם נותנים, שבמהותם היו צריכים להיכנס תחת האגרות, והם גובים את זה בלי אגרה ואז אין על זה שום פיקוח.

רונן וולפמן: אני רוצה לחזור לעניין עצמו.

רונן וולפמן: במועד החתימה על ההסכם וההגעה להסדר בעניין הזה לרשות שדות התעופה לא היו, ונדמה לי שאפילו גם היום אין לה, די משאבים, יש לה קושי להשיג את המשאבים על מנת לרכוש את הקרקע הזאת או את דמי החכירה כדמי חכירה מהוונים.

רונן וולפמן: זה טעם אחד.

אתי בנדלר: זה טעם לכך שלא גובים דמי חכירה מהוונים אלא שנתיים.

אתי בנדלר: אבל השאלה לא מתייחסת לנושא של ההיוון אלא איך גובים את דמי החכירה.

משה גילאי: השאלה נכונה.

משה גילאי: למה זה לא אחוז מערך הקרקע אלא תמלוגים?

רונן וולפמן: אתם כל פעם קופצים עם שאלה נוספת לפני שאני עונה את התשובה.

רונן וולפמן: הסוגיה השניה מתייחסת לנושא של איך קובעים מה הוא שווי אותו מגרש, מרגע שבאנו ואמרנו שמדובר בדמי חכירה.

רונן וולפמן: שווי של מגרש יכול להיקבע באמצעים שונים.

רונן וולפמן: המגרש הזה, שהשימוש בו הוא שימוש ייעודי וייחודי של שדה תעופה, על כל המשתמע מכך, יש קושי לבוא ולהעריך שהשווי שלו הוא X כי הוא דומה למשהו אחר שראינו את מחיר השוק שלו בעיסקה אחרת.

רונן וולפמן: היום מינהל מקרקעי ישראל כבר קובע פחות מחירים למגרשים.

רונן וולפמן: המגרשים נקבעים לפי מיכרז.

רונן וולפמן: בא מר עזריאלי, בא מי שמתמודד מולו, הוא מציע מחיר מהוון X, השני מציע מחיר מהוון Y, זה שמציג את המחיר הכי גבוה מקבל אותו וזה השווי שנקבע.

רונן וולפמן: על הדבר הזה אנחנו לא יכולים לערוך מיכרז כי זה רק רשות שדות תעופה.

אברהם פורז: אז למה לא תיגבו כפול?

רונן וולפמן: לכן נקבע אומדן.

רונן וולפמן: נכון, לכאורה אפשר היה לקבוע סכום יותר גבוה או סכום יותר נמוך.

רונן וולפמן: ההערכה, שמתבססת על מספרים כפי שהם נקבעו, נתנה סדר גודל של ממוצע דמי חכירה, סביב 5%, אולי קצת יותר, תלוי בשקלול שבין המרכיבים השונים.

אברהם פורז: האם תוכל לומר לנו איך הם משלמים תמלוגים?

אברהם פורז: מה התמלוגים שהרשות משלמת לדמי זיכיון?

רונן וולפמן: 5%, שאמור היה לשקף פחות או יותר את הממוצע של 2%, של 8%, כפי שמקובל בדמי חכירה שנתיים, כפי שקיים בתחומים אחרים.

רונן וולפמן: לכן הוא איננו חורג מהמרכיב הזה.

רונן וולפמן: אלה דמי החכירה.

רונן וולפמן: לגבי סוגיית התמלוגים: רשות שדות התעופה משלמת, על-פי הקבוע בחוק, תמלוגים של 10 מיליון שקל, במחירים של אני לא זוכר איזה שנה.

רונן וולפמן: זה סכום קבוע.

רונן וולפמן: אין שם אחוזים.

גדי רובין: זה יכול להיות משונה בצו של שר האוצר.

אברהם פורז: כרגע כמה תמלוגים אתם משלמים למדינה?

עובד דבי: בסביבות 10 מיליון שקל בשנה.

אברהם פורז: התמלוגים שאתם מעבירים למדינה עבור הזכות זה 10 מיליון שקל בשנה?

אברהם פורז: יש בנוסף לזה גם דמי זיכיון?

עובד דבי: זה הכל.

עובד דבי: הרשות משלמת היום לממשלה מס רווחים על הכנסות, כמו חברה, שזה בערך 150 מיליון שקל.

עובד דבי: זה מ1997-; ו90- מיליון שקל דמי חכירה בממוצע, פחות או יותר.

אברהם פורז: אתם כבר מיישמים את זה שנים, הלא כך?

עובד דבי: זה מ1994-.

אברהם פורז: הסעיפים בעמוד 2, ה6%- מאגרות מטוסים ו2%- מאגרות נוסעים, זה נותן 90 מיליון שקל בשנה?

עובד דבי: עכשיו.

עובד דבי: בשנה הבאה זה יהיה 95 מיליון שקל.

אתי בנדלר: לדעתי הם שילמו רטרואקטיבית.

עובד דבי: זה התחיל באופן הדרגתי.

עובד דבי: היום זה 100%.

אברהם פורז: עם 90 מיליון שקל, ועם ה10- מיליון הנוספים, אתם משלמים 100 מיליון שקל בשנה למדינה תמורת הזכות להפעיל שדה תעופה והשימוש במקרקעין.

אברהם פורז: זה רק עבור נתב"ג או גם עבור שדות תעופה אחרים?

עובד דבי: זה עבור כל שדות התעופה.

עובד דבי: יש לנו את שדות התעופה אילת, עטרות, חיפה, מחניים, הרצליה.

עובד דבי: בעובדה ובשדה-דב אנחנו פועלים לפי צו, זה שדות תעופה צבאיים.

אברהם פורז: שם אתם לא משלמים.

אברהם פורז: וגם בשדה-דב אתם לא משלמים.

אברהם פורז: אתם בטח משלמים שם משהו אחר.

גדי רובין: למיטב ידיעתי אנחנו לא משלמים בשדה-דב.

גדי רובין: שם אנחנו מפסידים כסף.

עובד דבי: נתב"ג זה 95%-96% מהכנסות הרשות.

עובד דבי: כל האחרים זה יותר מה שנקרא שירות לציבור.

אברהם פורז: למשל נמל תעופה אילת מפסיד כסף?

עובד דבי: בממוצע כל שדות התעופה מפסידים בשנה בין 50-40 מיליון שקל.

אברהם פורז: היה לנו דיון בוועדת הכלכלה לפני 8-7 שנים בעניין הזה.

אברהם פורז: העמדה שלנו היתה מתוך רצון לעודד את התעופה הפנים-ארצית.

אברהם פורז: ידענו שכל העלאה של למשל דולר בתעופה הפנים-ארצית כאגרה היא ייקור מאוד משמעותי באחוזים על מחיר הכרטיס.

אברהם פורז: לעומת זה דולר שמתווסף לאגרה של 12-13 דולרים ומתווסף לפעמים ל2,000- דולר, מחיר טיסה סביב העולם, או אפילו אם זה טיסה קצרה לאירופה, שהיא $500 או $400, תלוי מתי, זה פחות משמעותי.

אברהם פורז: הוועדה אז לא רצתה להטיל אגרה על התעופה הפנים-ארצית מתוך רצון להוריד עומס מהכבישים ונימוקים כאלה.

רונן וולפמן: לסיכום העניין, החכירה היא בסכומים שהערך שלהם נקבע כפרמטר מההכנסות.

רונן וולפמן: הרי אם רשות שדות התעופה היתה ניגשת, היא היתה מהוונת את ההכנסות, שואלת מה הן העלויות שלו ובסופו של דבר מתמחרת את הקרקע בצורה כזאת.

רונן וולפמן: גם המספרים האלה הם לא רחוקים מאותם 5% שנתיים שנקבעים בדמי חכירה שנתיים, אם קיימים כאלה.

אברהם פורז: לפי זה גם מע"צ צריכה לשלם לך דמי חכירה על הכבישים.

רונן וולפמן: זה נכון, אבל מע"צ לא גובה תשלום בגין השימוש.

רונן וולפמן: אין לה הכנסות.

רונן וולפמן: יש לה רק הוצאות בגין העניין הזה.

אברהם פורז: אם מחר יהיו לנו נת"צים, לפי שיטתכם, אז אתם תצטרכו לבקש דמי חכירה עבור הנת"צים כי הם מרוויחים על זה כסף.

רונן וולפמן: יכול להיות.

רונן וולפמן: אני לא יודע.

רונן וולפמן: יחד עם זאת, אם היום ההסכם הזה עם רשות שדות התעופה היה נערך מחדש אני מעריך שהסכמי הזיכיון והתמלוגים שהיו נדרשים היו הרבה יותר גבוהים.

אברהם פורז: עשיתם פה מיקצה שיפורים.

אברהם פורז: הדבר הלוגי הוא שמלכתחילה התמלוגים ודמי הזיכיון היו אחוז מההכנסות.

אברהם פורז: זה הדבר הכי הגיוני.

אברהם פורז: אבל פה מישהו פישל ולקח מהם 10 מיליון שקל.

רונן וולפמן: את הפישול הזה אפשר לתקן.

רונן וולפמן: אם ירצו שר האוצר ושר התחבורה הם יכולים לבוא ביחד, בהתייעצות עם הרשות ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, ולקבוע 50 מיליון שקל במקום 10 מיליון שקל תמלוגים.

אברהם פורז: אתם למעשה לקחתם להם תמלוגים ודמי זיכיון אבל קראתם לזה דמי חכירה על המגרש.

רונן וולפמן: אם היום היינו צריכים לבוא, הם היו צריכים לשלם את המחירים ה- - -

אברהם פורז: תאר לך שאת כל השטחים שהוא לא רוצה או לא צריך כרגע הוא יחזיר לך מחר בבוקר, חצי מהשטח, יאמר לך לתפוס עליהם חזקה ושהוא ישלם חצי מהכסף.

אברהם פורז: הרי יש המון שטחים שהוא מחזיק שהוא לא צריך כרגע.

רונן וולפמן: הסוג הזה של הסכם חכירה נותן לו אינטרס, או לא מונע ממנו להחזיר קרקעות שהוא לא רוצה בהן.

אברהם פורז: הוא לא מרוויח כלום כי אתה לוקח ממנו במילא אחוזים מההכנסות.

אברהם פורז: זה דווקא יתמרץ אותו להחזיק שטח שהוא לא צריך.

אברהם פורז: אם היית לוקח ממנו פר דונם אז אולי היתה לו סיבה להחזיר לך כמה דונמים.

עובד דבי: צריך לזכור שבשדה התעופה, למשל בנתב"ג, יש מאות דונמים.

עובד דבי: בתוך מנח המסלולים בנתב"ג למשל יש 700 דונם.

אברהם פורז: קרקע חקלאית.

אברהם פורז: אנשים מעבדים את זה.

עובד דבי: זה לא קרקע חקלאית.

עובד דבי: זה קרקע עם ייעוד תעופתי אבל יש שם גידולים חקלאיים המעובדים כדי למנוע מיטרדי ציפורים.

עובד דבי: בעיקרון שדה תעופה הוא צרכן אדיר של שטחים.

עובד דבי: יש המון שטחים שהם מוגבלים בעקבות פעילות שדה התעופה, בתוך השדה ובצמוד לשדה.

עובד דבי: קונוס.

עובד דבי: אני מסכים עם מה שמר רונן וולפמן העיר.

עובד דבי: בזמנו שאלו אותי איך ניתן להעריך את שווי המקרקעין.

עובד דבי: זאת היתה בעיה מאוד קשה כי לא היו אז אלטרנטיבות שאפשר ללמוד מהן איך מעריכים שדה תעופה.

עובד דבי: מצד שני, מתוך השטח של נתב"ג, שמוערך בכ10,000- דונם, אם ניראה במה משתמשים בפועל, למסלולים וכיוצא בזה, יוצא שאנחנו משתמשים בחלק לא גדול, אבל הרבה שטחים מאוד מושפעים מהפעילות התעופתית, שאי אפשר לעשות בהם כלום: מסיבות בטיחותיות, מסיבות רעש מטוסים, המון סיבות.

עובד דבי: בשדה תעופה בהגדרה יש שטחים מבוזבזים.

אברהם פורז: משתמשים בשדות תעופה בעולם, במקומות הרועשים האלה, במקביל לבעיה של בטיחות טיסה, כדי לעשות פעילות מסחרית, או תעשיית האנגרים, אחסנה, כל מיני דברים שעניין של רעש מטוסים לא מפריע להם.

אברהם פורז: לא בונים שם דירות אבל עושים שם כל מיני פעילויות.

אברהם פורז: כמו שעל-ידי נתיבי איילון מעודדים היום פעילות מסחרית.

אברהם פורז: אני לא הייתי רוצה לגור בבית על האיילון אבל לעומת זה משרד באותו מקום זה לא נורא.

עובד דבי: ליד שדה התעופה מתפתחת קריית שדה התעופה.

עובד דבי: זה בדיוק מה שאתה אומר.

אברהם פורז: רבותי, אני רוצה להגיד לכם, אני אומר את זה גם לפרוטוקול, איך אני רואה את הדברים.

אברהם פורז: רשות שדות התעופה היא בצדק די ניטרלית בסיפור הזה.

אברהם פורז: היא גוף מונופוליסטי.

אברהם פורז: אם היא תתחיל להפסיד ולא יהיה לה כסף לפתח את נתב"ג 2000, או שהיא תבוא למדינה ותבקש סיוע ישיר או שהיא תבקש להעלות איזה אגרה.

אברהם פורז: היום אגרת יציאה היא $13.

אברהם פורז: אני כבר נתקלתי בכמה שדות תעופה בעולם שהאגרה בהם יותר גבוהה בכמה דולרים.

אברהם פורז: ככל שהמדינה יותר מפגרת, האגרה יותר גבוהה.

אברהם פורז: לא מזמן הייתי בניקרגואה ושם דרשו ממני ביציאה $25.

אברהם פורז: אני מניח ששם זה מממן חלק גדול מהפעילות.

אברהם פורז: אני חושב שהמבנה הקונצפטואלי, שהלכתם לתקוף את זה דרך דמי חכירה כביכול, הוא פשוט מיקצה שיפורים שעשיתם, במקום לטפל בזה בדמי זיכיון ותמלוגים, שזה דרך המלך.

אברהם פורז: אין בהסכם הזה למשל שום תמריץ להחזיר לכם שטח.

דוידה לחמן-מסר: כמו האגרות בנושא התדרים, שם היה הסדר כזה.

דוידה לחמן-מסר: אתה צודק, ההסכם הזה הוא לא הסכם טוב.

משה גילאי: להיפך, ההפקעה של נתב"ג 2000 מוסיפה עוד שטח.

אברהם פורז: אני לא יודע איזה שטח אתם צריכים אבל ברור לי לגמרי שאין היום שום תמריץ לרשות שדות התעופה להחזיר למינהל מקרקעי ישראל אפילו מטר, כי ממילא הם משלמים לפי ההכנסות.

אברהם פורז: אם הייתם יוצאים עם איזה פרמטר, כמו גודל השטח, יכול להיות שהם היו חושבים להחזיר כרגע שטח מסויים.

אברהם פורז: נטיית הלב שלי היא לא לאשר הסכם כזה.

אברהם פורז: אני חושב שזה גם לא מסתדר עם לשון החוק, גם הקונספציה מוטעית, הכל עקום.

אברהם פורז: מצד שני אני חושב שאם לא נאשר אותו נגרום נזק לרשות שדות התעופה.

אברהם פורז: בסופו של דבר אני אפגע בזה שאני רוצה להגן עליו.

אברהם פורז: כמו כן ההסכם הזה כבר מיושם כמה שנים.

אתי בנדלר: אני חושבת שזה ממש לא צריך להשפיע על אישורה של ועדת הכלכלה.

אתי בנדלר: זה שנמנעו להביא את זה לאישורה של ועדת הכלכלה, זה סיבה לאשר את זה?

משה גילאי: זה שני הסכמים: 1) הסכם העברת נכסים 2) הסכם חכירה.

אברהם פורז: אנחנו מתבקשים היום, למעלה מ6- שנים לאחר המועד, לאשר הסכם מלפני 6 שנים.

אברהם פורז: זה ההסכם הראשון, שאתם כבר מבצעים אותו בפועל, משלמים וכדומה.

אברהם פורז: יש לכם אולי בכלל זכות לתביעת השבה די גדולה.

אברהם פורז: כשאני רואה בהסכם כזה שקוראים לזה "המיגרש", זה כאילו שמישהו העתיק חוזה חכירה של איזה דייר שבנה וילה וכתב שתהיה תקופת חכירה אחת והיא לא תוארך יותר.

אברהם פורז: כל העסק הוא עקום.

אברהם פורז: מצד שני, אם אנחנו לא נאשר, אתם כניראה זקוקים לזה בחוץ-לארץ, בגלל נתב"ג 2000, בשל כל מיני שיעבודים, ערבויות וכל מיני דברים כאלה.

אברהם פורז: אוי לי מייצרי ואוי לי מיוצרי.

אברהם פורז: אם היה פה חבר כנסת אחר הייתי אומר לו שהוא יצביע בעד ואני אמנע, אבל אפילו את זה אני לא יכול לעשות.

אתי בנדלר: קחו לדוגמא: "החכרת משנה ושכירות משנה: החוכר יכול להחכיר את המוחכר בחכירת משנה ולהשכירו בשכירות משנה והכל לתקופה אחת שאינה עולה על 10 שנים, בתנאים הבאים:".

אתי בנדלר: מה הרעיון שאתם רוצים שהם ימקסמו את הרווחים שלהם?

אברהם פורז: בכל מקרה, תמריץ להחזרת שטחים לא עשיתם.

משה גילאי: בלי קשר כרגע לשיטת דמי החכירה של התמלוגים, שנבע מכך שהיה סיכום בין משרד האוצר לבין רשות שדות התעופה, ומינהל מקרקעי ישראל לא היה שותף אז בכלל בנושא הזה.

משה גילאי: לגבי חוזה החכירה, כל הסעיפים שנראים לכאורה - כמו שאמרו היושב-ראש והיועצת המשפטית של הוועדה - סעיפים לבית משותף, או לאיזה קניון או משהו מעין זה, גישת המוצא היתה כאן שמדובר בהחכרה לגוף עיסקי, לגוף שצריך להיות גוף עיסקי.

משה גילאי: נכון שזאת רשות של המדינה אבל היא יכולה להיות באיזה שלב גם מופרטת.

משה גילאי: ההתייחסות בכל אופן היתה כמו אל גוף עיסקי וכמו אל כל חוכר אחר.

אברהם פורז: אל תגיד את המילים האלה, אפילו אם אתה חושב את זה.

אברהם פורז: גוף עיסקי מונופוליסטי פועל בתנאים שאין לו מה להפסיד.

אברהם פורז: האם יש לי אלטרנטיבה לצאת מהארץ אלא דרך נתב"ג, אם אני רוצה לטוס?

דוידה לחמן-מסר: אתה יכול לנסוע לירדן ולטוס משם.

דוידה לחמן-מסר: את זה אסור לי להגיד.

אברהם פורז: אז שוב אני נתקל ברשות שדות התעופה ביציאה.

משה גילאי: אני רוצה שיהיה ברור, כל ההחכרות שלנו לכל מוסדות הציבור ולכל גופי הממשלה הם באותם תנאים.

משה גילאי: אלה הם תנאי החכירה.

אברהם פורז: האם משרד האוצר בירושלים משלם דמי חכירה על הבניין?

משה גילאי: המדינה משלמת 100% בהעברה תקציבית.

דוידה לחמן-מסר: אחרת זה שימוש לא יעיל.

אברהם פורז: עו"ד בנדלר, תני לי עיצה מה לעשות.

אברהם פורז: אני לא מאושר מזה, אבל אם אני לא אאשר ייגרם עוד יותר נזק.

לאה ורון: הם צריכים לומר לפרוטוקול מה הנימוקים שלהם, למה כל-כך חשוב לאשר את ההסכם אחרי 6 שנים.

אברהם פורז: מישהו מכם בוודאי יודע.

אברהם פורז: למה אחרי 6 שנים אתם באים?

אברהם פורז: אם חיכיתם 6 שנים, אולי תחכו עוד 6 שנים.

משה גילאי: כפי שאמרתי, החוזה הוא חוזה לכולם, בזה אין שינוי.

משה גילאי: היה משא ומתן ארוך עם רשות שדות התעופה, האם החכירה תהיה ל49- שנים 49 שנים.

משה גילאי: הם כמובן ביקשו הרבה יותר.

משה גילאי: בסופו של דבר זה נחתך, כי הנהלת מינהל מקרקעי ישראל לא אישרה יותר.

משה גילאי: זה התקופה המקובלת לכל החכירות שמינהל מקרקעי ישראל מחכיר.

אברהם פורז: הקונספציה כולה מעוותת.

אברהם פורז: לכאורה צריכה לקום רשות שדות תעופה אחרת שתתחרה עם הרשות הנוכחית בתום תקופת החכירה ותעשו מיכרז ביניהן.

אברהם פורז: אחרת, מי ייקח את זה ממך?

משה גילאי: אבל יש עוד מונופוליסטים במדינה, כמו אגד שמקבל גם באותם תנאים.

רונן וולפמן: אולי באותו מועד יגיעו למסקנה שצריך לחדש רק חלק מהסכם החכירה ולא את כולו.

רונן וולפמן: אולי לגבי חלק מהשטחים כן ולגבי חלק מהשטחים לא.

עודד הגלילי: שדה תעופה חיפה נמצא כרגע בוועדה לענייני הפרטה למשל.

עודד הגלילי: יש ועדה רשמית שהוקמה בממשלה, שיושבים בה נציגים ממשרד התחבורה ומשרד הבטחון, להפריט את שדה התעופה חיפה.

אתי בנדלר: מצויין.

אתי בנדלר: תקבעו שברגע שיישתנה מעמדה של רשות שדות התעופה בשדה תעופה כלשהו או בחלקו החכירה לגבי אותו השטח מסתיימת ויידונו מחדש.

גדי רובין: זה כתוב בחוק.

דוידה לחמן-מסר: איך את יכולה להגיד שאת מפסיקה את ....

דוידה לחמן-מסר: שדה התעופה חיפה אם החכירה לגביה מסתיימת?

אברהם פורז: אנשי רשות שדות התעופה, אימרו לנו בבקשה, למה חשוב לכם שנאשר?

אברהם פורז: אתם חיים עם זה כבר 6 שנים בלי אישורנו.

אברהם פורז: אין לי טענות אליך, מר גלאי, אתה חף מפשע.

אברהם פורז: אתה זכאי.

גדי רובין: אמרתי גם בישיבה הקודמת ואני אחזור על זה.

גדי רובין: רשות שדות התעופה עומדת בפני מצב שבו היא צריכה לגייס הלוואות, לגייס הון לצורך פרוייקט נתב"ג 2000.

גדי רובין: היא גייסה כבר הלוואה אחת וצריכה לגייס עוד הלוואות בסכומים של מאות מיליוני דולרים.

גדי רובין: לצורך כך אנחנו לא מתכוונים לשעבד שום דבר, לפחות לא בשלב זה, אבל אנחנו בהחלט צריכים להציג את הנכסים שיש לנו.

גדי רובין: כשבאים לבדוק איזה נכסים יש לרשות שדות התעופה רואים שאנחנו יושבים על הרבה מאוד אלפי דונמים אבל איזה זכויות יש לנו בנכס?

גדי רובין: אנחנו נמצאים בבעיה כל עוד אין לנו הסכמים חתומים ומאושרים.

גדי רובין: בהסכם כתוב שהוא כפוף לאישור הוועדה.

גדי רובין: גם מינהל מקרקעי ישראל לוחץ מבחינתו לסגור את המעגל וגם אנחנו רוצים לסגור את המעגל הזה.

גדי רובין: הסכם החכירה נחתם לא מזמן כל-כך, לפני שנתיים, בינואר 1998.

גדי רובין: אנחנו חשבנו שלפני כן אי אפשר לבוא לכאן.

גדי רובין: כשאנחנו ביקשנו לבוא ולאשר את הסדר העברת הנכסים לפני שהיה הסכם חכירה משרדי הממשלה אמרו לנו שזה לא מקובל עליהם ושהם רוצים קודם לראות הסכם חכירה ורק אז להביא את הכל ביחד.

גדי רובין: אני חייב להגיד שיש אומנם סעיפים מסויימים בעייתיים בהסכם החכירה.

גדי רובין: עו"ד בנדלר, את נוגעת בסעיף אחד ספציפי בעניין השכרות משנה שבו יש באמת בעיה מסויימת.

גדי רובין: אני חושב שמינהל מקרקעי ישראל קצת שינה מדיניות, כתוצאה מהשינויים במס שבח.

גדי רובין: אבל אני בטוח שאם אנחנו ניפנה למינהל מקרקעי ישראל בבקשה לשקול את הסעיפים האלה שנית הם לפחות ישקלו את זה בנפש חפצה.

גדי רובין: באופן עקרוני אנחנו מעוניינים באישור ההסכם הזה לצורך גיוס ההון.

גדי רובין: היועצת המשפטית של הוועדה נגעה בסעיף אחד, בנוגע לזכותנו לשכירות-משנה, שלדעתי חל בו שינוי מאז שהוא נחתם ועד היום מכיוון ששינו את חוק מס שבח ודיברו על זה ששכירות במקום עד 10 שנים לא תיחשב העברה עד 25 שנים.

גדי רובין: כמו כן גם במינהל מקרקעי ישראל עשו שינוי מסויים בעניין הזה.

גדי רובין: אני אישית משוכנע, ואני מקווה שגם יגידו לי את זה פה, שאם אנחנו ניפנה למינהל מקרקעי ישראל בבקשה לשנות סעיף כזה או אחר שיהיה הגיוני ומקובל אז הם ישקלו את זה בנפש חפצה ובלב פתוח.

רונן וולפמן: על בסיס הדדיות.

אברהם פורז: רבותי, אני מרגיש עצמי פה במצב מאוד לא נוח.

אברהם פורז: אני לא שלם עם הסוג הזה של ההסכם בכלל.

אברהם פורז: אני גם לא בטוח שהוא עונה על דרישות הסעיף.

אברהם פורז: אני חושב שלא כך צריך לעשות.

אברהם פורז: מצד שני אני רוצה להיות ריאליסט.

אברהם פורז: אם אנחנו לא נאשר יכול להיות שלרשות שדות התעופה זה יזיק ואני לא יודע מה ישתנה בזה.

אברהם פורז: זה יכול לגרור חודשים על חודשים של דיונים רבים ובסוף נחזור לעמדת המוצא.

אתי בנדלר: לפחות יניחו את דעת הוועדה שהדברים נעשו.

אברהם פורז: אני רוצה להגיד לך, גברת בנדלר, מה הבעיה.

אברהם פורז: הבעיה היא זאת, פרוייקט נתב"ג 2000 היה אמור להיות מוכן בשנת 2000.

אברהם פורז: אנחנו נתקלים בזה שבשדה התעופה אנשים לפעמים עומדים שעתיים בתור כדי להיכנס לישראל, דבר שהוא משפיל.

אברהם פורז: אין היום הרבה מקומות בעולם שבהם אין שרוולים למטוסים ושאתה יורד עם אוטובוס כזה ומיטלטל מצד לצד.

אברהם פורז: אני יכול להיות פה נורא צודק באופן משפטי ובינתיים יכול להיות שאני שם, אפילו בלי משים, או עם משים, מקלות בגלגלים.

אברהם פורז: אז יעמדו עוד שעה בתור בכניסה לישראל, מה קרה?

אתי בנדלר: מה הקשר, עם כל הכבוד?

אתי בנדלר: מדבריו של עו"ד רובין משתמע שהוא היה שמח לאורכה נוספת, עם הנחייה של הוועדה לשקול סעיפים מסויימים.

אתי בנדלר: הוא לא אמר את זה במפורש אבל כך יכולתי להבין את הדברים.

אתי בנדלר: אני רוצה לשאול את מר גילאי, נניח שאתם הגעתם למסקנה שרשות שדות התעופה הפרה הפרה יסודית את סעיף 12.

משה גילאי: אני קראתי את הפרוטוקול.

משה גילאי: את שאלת את זה בישיבה הקודמת.

אתי בנדלר: אתה רואה שאני עיקבית.

אתי בנדלר: אני אפילו לא זכרתי.

אתי בנדלר: האם אתם יכולים לבטל חד-צדדית את ההסכם?

אברהם פורז: לא.

אברהם פורז: הם יכולים לשפר אותו לטובת רשות שדות התעופה.

אתי בנדלר: זה מה שכתוב כאן בהסכם.

אתי בנדלר: כך כתוב בסעיף 12(ד).

משה גילאי: התשובה היא מאוד פשוטה, אם יש הפרה יסודית זכותנו לבטל את ההסכם.

משה גילאי: מאחר ויש פה עניין בין שתי רשויות, סביר מאוד להניח שלא יהיה ביטול ואם יתגלאו חילוקי דיעות יש גם הנחייה של היועץ המשפטי לממשלה.

אתי בנדלר: מדוע אתם מכניסים את זה מלכתחילה להסכם?

אתי בנדלר: למה אתם לא קובעים את ההוראות האלה בהסכם?

אברהם פורז: זה מועתק מהסכם - - -

אתי בנדלר: זה לא סביר, אדוני היושב-ראש.

משה גילאי: מה כתוב בסעיף של ההפרה היסודית?

משה גילאי: כתוב שם: איסור על העברת זכויות ללא הסכמה של המינהל.

משה גילאי: כתוב שאסור למכור לזרים ושיש זכות קדימה למינהל מקרקעי ישראל.

אתי בנדלר: וכתוב שאסור להם להחכיר בחכירת משנה ל11- שנים.

אתי בנדלר: אחרי 11 שנים אם הם יחכירו, כי הם יגיעו למסקנה שזה ייתן להם רווח יותר גדול בתנאים מסויימים ואז גם האוצר ייהנה מזה, זה לא הפרה יסודית.

דוידה לחמן-מסר: זה רק הסעיף הזה.

משה גילאי: אני לא אבוא להגן כרגע על ההסכם שנחתם במשא ומתן בין הצדדים.

משה גילאי: אני רוצה שתבינו שההסכם הזה, כמו שהיושב-ראש אמר, מבוסס בעיקרו על הסטנדרט.

אברהם פורז: בשביל 90 מיליון שקל בשנה אפשר להתאמץ קצת יותר ולעשות הסכם שייתאים.

אברהם פורז: טוב שאין לכם פה משהו כמו הסכם פיתוח, שאם הם לא גומרים את שלד הבניין תוך זמן מסויים לוקחים להם את החזקה.

משה גילאי: לא אמרתי שאי אפשר היה לעשות יותר טוב.

משה גילאי: גם על החוזה הזה נשפך הרבה דיו.

משה גילאי: לא אני אישית עבדתי על זה.

משה גילאי: עבדו על זה הרבה אנשים.

משה גילאי: אני מבקש סליחה, דבר אחד אני רוצה להבהיר.

אברהם פורז: לא מכובד להביא הסכם כזה אלינו, הסכם של משתכן.

משה גילאי: אבל זה ההסכם שנחתם בין שני הגופים האלה, הובא לאישור הדירקטוריון של רשות שדות התעופה ומועצת מקרקעי ישראל, אושר בשני הגורמים האלה.

משה גילאי: אם רוצים לשנות אותו, אין בעיה.

אברהם פורז: העניין הוא שיש בעיה.

דוידה לחמן-מסר: כולם מרגישים לא נוח להגן עליכם כי זה חוזה סטנדרט שנחתם עם הרשות.

דוידה לחמן-מסר: העובדה שאתה חותם עם רשות שדות התעופה על חוזה סטנדרט, כשאתה לא בודק מה המקרקעין, זה דבר שהוא מאוד מוזר.

משה גילאי: הרשות יכלה להגיד.

דוידה לחמן-מסר: הרשות לא היתה צריכה להגיד.

אברהם פורז: כדי שבכל זאת לא נעשה צחוק מעצמנו כוועדה של הכנסת - הרי אנחנו עושים צחוק מעצמנו, יידעו שבסוף כל דבר עובר פה, שאנחנו חותמת גומי - אני מבקש מכם שאתם תשבו.

אברהם פורז: אני לא נכנס לעניין הכלכלי של זה.

אברהם פורז: אני מבקש מכם - אנחנו ניקבע ישיבה בעוד חודש - לנסות לעשות הסכם שייניח את דעתנו.

דוידה לחמן-מסר: שמתאים לשוכר, למשכיר ולמושכר.

גדי רובין: אני מבקש שינוי קטן בהחלטה.

גדי רובין: מאוד הייתי מבקש, כבוד היושב-ראש, שתאשרו את הסדר העברת הנכסים.

אברהם פורז: האם לדעתך אני צריך לאשר הסכם שבו נאמר ש"הודעה שתישלח בדואר רשום תיחשב 5 ימים אחרי מועד המשלוח"?

אברהם פורז: כך המדינה מתייחסת לרשות שדות התעופה?

אברהם פורז: אתם עושים צחוק מכל העסק.

עובד דבי: זה הסכם נפרד.

גדי רובין: אני מבקש, אם אפשר, לאשר את הסדר העברת הנכסים.

אברהם פורז: אני לא מאשר כלום.

אתי בנדלר: הסדר העברת הנכסים לדעתי לא אומר שום דבר.

אתי בנדלר: הוא יותר סתום מהסכם החכירה.

גדי רובין: הוא אומר שהשטח יועבר בחכירה.

רונן וולפמן: אנחנו מתנגדים לאשר את זה בנפרד.

אברהם פורז: אפילו כאקט חינוכי מינהל מקרקעי ישראל צריכים ללמוד שהם לא יכולים לעשות הסכם כזה עם רשות שדות התעופה.

רונן וולפמן: אבל אתה אמרת שמר גילאי לא אשם.

אברהם פורז: הוא לא אשם בעניין הכלכלי, שאתה למשל לוקח לו לפי הכנסות ולא לפי מטרים ומעודד אותו לבזבז קרקע.

אברהם פורז: זאת טענה אליך, מר וולפמן.

משה גילאי: את זה אפשר גם לשנות בהסכם?

אברהם פורז: אם אתם רוצים, תשנו.

אברהם פורז: אני חושב שההסכם הכלכלי, אם הקרקע היא ערך כלכלי - - -

רונן וולפמן: אם אנחנו משנים את העניין הזה, זה לא ייעשה עכשיו.

רונן וולפמן: זה הסכם שלא ייחתם לדעתי בעשור הקרוב.

משה גילאי: זה לא ייחתם אף פעם.

אברהם פורז: אני עוזב כרגע את העניין הזה.

אברהם פורז: אני אומר, בואו תעשו לפחות הסכם שעל פניו ייראה - - -

דוידה לחמן-מסר: יתייחס לרשות שדות התעופה.

אברהם פורז: זה לא כמו איזה דייר משתכן שזכה במיכרז.

אברהם פורז: רבותי, יש לכם חודש ימים.

אברהם פורז: לי כואב הלב כי אני פוחד שאני פוגע במשהו ברשות שדות התעופה, באפשרויות הפיתוח וזה מדאיג אותי.

אברהם פורז: אבל מצד שני, או שאנחנו ועדה של הכנסת או שאנחנו שום דבר.

אתי בנדלר: אגב, תסתכלו על דמי שכירות על-ידי משרדי הממשלה, סעיף 8 בהסכם ההעברה.

אתי בנדלר: נדמה לי שהיה שינוי מסויים בחוק לגבי דמי שכירות שמשרדי ממשלה משלמים לרשויות מקומיות.

גדי רובין: זה היה לגבי ארנונה וזה לא שייך לכאן.

אתי בנדלר: מדוע הם זכאים להנחה?

אתי בנדלר: למה משרדי ממשלה זכאים להנחה בדמי השכירות שהם משלמים לרשות?

אתי בנדלר: מדובר למשל ש"הממונה על הדיור הממשלתי בחשב הכללי יערוך הבחנה בין משרדי ממשלה החייבים להיום ממוקמים בשטחי הרשות ובין אחרים.

אתי בנדלר: הראשונים יחוייבו בדמי שכירות בשיעור של 60% מדמי השכירות אותם גובה הרשות מאת שוכרים, ואילו אחרים" - זאת אומרת אלה שבמקרה נמצאים שם - "75% מדמי השכירות הרגילים".

אתי בנדלר: אני שואלת למה.

עובד דבי: יש מספר משרדים שהם חיוניים בהפעלת שדה התעופה.

אברהם פורז: למה שהם לא ישלמו שכר דירה כלכלי?

אתי בנדלר: ואלה שלא צריכים להיות שם, שפשוט נמצאים שם במקרה, למה הם זכאים להנחה?

עובד דבי: זה מה שנקבע בסיכום עם מנכ"ל משרד האוצר בשנת 1991.

עודד הגלילי: אחרת נגיע למצב שרשות הנמלים גובה דמי שכירות יותר מכלכליים ממשרדי ממשלה.

עודד הגלילי: צריך עכשיו ליצור חקיקות, וזה תהליך שמתחיל עכשיו.

עודד הגלילי: יגידו עכשיו פתאום שצריך להפריט, זאת אומרת שהם לא יכולים לעמוד כבר בתנאים הכלכליים שנדרשים על-ידי רשות הנמלים.

אברהם פורז: תאמינו לי, אם אני הייתי סופר הייתי יכול לכתוב כאלה פיליטונים על העובדות שאתם מספקים לי.

אברהם פורז: את החומר אתם מספקים לי, רק אין לי כישרון כתיבה.

אברהם פורז: אפשר לכתוב פה הומורסקות.

רונן וולפמן: ההסכם הכלכלי, בעניין הפרמטרים שהזכרתי קודם והפרמטרים שיהיו עכשיו, הוא חלק מהסכם שנערך בין משרד האוצר ורשות שדות התעופה לפני 5-4 שנים.

רונן וולפמן: אם פותחים עכשיו את כל ההסכמות, יהיה דיון ארוך ואני בטוח שהתביעה של הממשלה לגבי תשלומים תהיה הרבה יותר גדולה ממה שהיה עד עכשיו.

רונן וולפמן: אין לי בעיה, מצידי זה יכול להיפתח.

רונן וולפמן: אבל אני חושש שזה לא יגמר.

רונן וולפמן: לדעתי כמו שדנו בזה מ1977- עד 1991/2, ההסכם הזה ימשיך להיות נדון מ1999- עד 2015.

רונן וולפמן: זה התהליך.

אברהם פורז: אנחנו נקבע פה מועד לדיון נוסף עוד חודש.

אברהם פורז: אני באמת מבקש מכם, אני לא מדבר על העניין הכלכלי, למרות שאני מציע לכם בכל זאת לחשוב על תמריץ כלשהו שיהיה להם אולי לוותר על שטח, לאו דווקא בנתב"ג.

אברהם פורז: יכול להיות שבאילת הם מחזיקים שטח מיותר.

אברהם פורז: הייתי יוצר איזה תמריץ לוויתור על שטחים.

משה גילאי: בנתב"ג יש הפקעה עצומה עכשיו.

אברהם פורז: יכול להיות שהפקעת במקום אחד כי אתה צריך אך יש לך שטח מיותר במקום אחר.

אברהם פורז: אני לא יודע.

אברהם פורז: אני הייתי עושה איזה מכניזם שנותן תמריץ להשתחרר משטחים.

אברהם פורז: אם זה לא יהיה, לא יהיה.

אברהם פורז: אבל לפחות תביאו לנו הסכם שמנוסח ונראה על פניו כמשהו שמתאים להסכם בין המדינה לבין רשות סטטוטורית ולא כהסכם בין המדינה לבין משתכן בתוכנית "בנה ביתך".

משה גילאי: אני חייב להעיר, למרות שהיושב-ראש חזר על זה כמה פעמים, שאני חושב שאתה לא צודק.

משה גילאי: אני חושב שבהסכם הזה השקיעו הרבה זמן עד שהגיעו להסכם.

משה גילאי: הדברים נוסחו בהבנה בין הצדדים.

משה גילאי: יכול להיות שיש סעיף אחד קטן לא תקין, בנוגע לשכירות המשנה, שאפשר להגיע לתיקונו בהבנה ולא צריך אפילו להטריד את הוועדה.

אברהם פורז: אתה חושב שצריך לכתוב בהסכם הזה ש"מכתב שנשלח ייחשב 5 ימים מיום המשלוח בדואר רשום"?

אתי בנדלר: ושחוק הגנת הדייר לא יחול על השכירות הזאת.

משה גילאי: אני חושב שהדברים האלה הם לא עד כדי כך מהותיים.

משה גילאי: אם היינו כותבים את ההסכם הזה מהתחלה, יכול להיות שהוא היה אחר.

משה גילאי: אבל הוא היה מבוסס על הסכם סטנדרטי.

אברהם פורז: תתקנו מה שאתם חושבים.

אברהם פורז: אתם יודעים מה?

אברהם פורז: תתקנו, לפחות אסתטית שייראה יותר טוב.

אברהם פורז: תקדישו לזה עוד שעה.

ישי יודקביץ: להסכם החכירה.

ישי יודקביץ: לא להסכם השני.

עובד דבי: האם אי אפשר לאשר את הסדר העברת הנכסים?

אברהם פורז: הם לא מסכימים שזה יאושר בנפרד.

רונן וולפמן: בהסכם הזה שני הדברים צריכים לבוא יחד.

אברהם פורז: יש לי הודעה טובה בשבילכם.

אברהם פורז: אם תודיעו לנו שסיכמתם על הסכם תיקונים עוד לפני תום החודש, נקדים לכם את הישיבה.

אברהם פורז: אני יודע שאם אני אומר "חודש" אז אתם תיפגשו ביום ה29-.

אברהם פורז: אם הייתי אומר "חודשיים" הייתם נפגשים ביום ה59-.