ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 398, 2002-05-13 10:00

יעקב ליצמן: אני פותח את ישיבת הוועדה.

יעקב ליצמן: זאת הישיבה השנייה בנושא המעילה בבנק למסחר.

יעקב ליצמן: בישיבה הקודמת שמענו את נציגי הממשלה ונציגי בנק ישראל.

יעקב ליצמן: הזמנו אותם גם היום והם לא באו, מלבד כונס הנכסים הרשמי.

יעקב ליצמן: נשמע היום בעיקר את נפגעי הבנק, ואולי נשמע גם תשובות.

יעקב ליצמן: כונס הנכסים הרשמי יגיד איפה אנחנו עומדים.

יעקב ליצמן: אחרי הישיבה הקודמת פניתי לראש הממשלה שיעלה את הנושא הזה בדחיפות לסדר היום של הממשלה, ואכן אתמול זה עלה.

יעקב ליצמן: פניתי גם למבקר המדינה שיבדוק את העניין בבנק ישראל, מי אחראי ואם הכל נוהל כשורה מבחינתם, כפי שהם אומרים.

יעקב ליצמן: נגיד הבנק הביא אתמול לפני הממשלה הצעות לגבי הלקוחות, למי ייתנו פיצוי ומי לא יקבל פיצוי.

יעקב ליצמן: הכנ"ר יגיד בדיוק מה הוחלט.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת לנגנטל, הצעה לסדר.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך על האינטנסיביות שבה אתה מטפל בסוגיה הזאת.

נחום לנגנטל: אנחנו כבר שבוע שני עוסקים בסוגיה של הבנק למסחר.

נחום לנגנטל: אני חושב שבטיפול שלנו, של חבר הכנסת ויצמן ושל חבר הכנסת פריצקי ושלי בעניין הזה, מהרגע שהדבר הזה התפוצץ, והבאנו את זה כאן לשולחן הזה – בטיפול שלנו היווינו קטלי

נחום לנגנטל: זטור מספיק טוב גם לבנק ישראל וגם לממשלת ישראל לעשות את מה שהיא צריכה לעשות.

נחום לנגנטל: חבל שאנחנו היינו צריכים לעשות את הדברים האלה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך לדון בסוגיה אחת שלא דנו בה בשבוע שעבר, ואני אומר את זה קצת לבושתי כי על הפוקוס עומדים כל אותם מפקידים בבנקים שרצינו לעזור להם, אבל יש עוד קבוצה אחת שהיא נפגעת מאוד מהסוגיה הזאת של הבנק למסחר, והיא עובדי הבנק עצמו.

נחום לנגנטל: בעניין הזה לא רק זה שהם בעצמם עובדי בנק ובעצמם הפקידו כספים בבנק, מטבע הדברים הם שכנעו את חבריהם שגם הם יפקידו כספים בבנק והם נמצאים במצוקה גם מבחינת זה שכרגע הם פוטרו ללא מקום עבודה, וגם במשפחתם ובמסגרת החברתית שלהם הם נאשמים שהם הורידו אותם למצולות יחד עם הרשלנות שלהם.

נחום לנגנטל: אני רוצה לשמוע מהכנ"ר גם את ההתייחסות שלו, איך הוא רואה באופן קצת שונה את הנושא של עובדי הבנק, כי בעניין זה אי-אפשר לומר שיש כאן פירוק ויש להתייחס לעניין כאילו הם פוטרו וזאת בעיה שלהם.

נחום לנגנטל: מאחורי המסך הזה יש אנשים ומשפחות שגם כלפיהם אנחנו חבים חובה מסוימת.

נחום לנגנטל: לכן אני מבקש שנתמקד גם בסוגיה הזאת, כי לדאבוני כל מה שאנחנו לא מתמקדים בו לא נעשה מאליו, ואילו מה שאנחנו מתמקדים בו – המערכת של בנק ישראל מתחילה לעבוד יותר נכון.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת שירי, בבקשה.

ויצמן שירי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה על כך שעמד בסיכום שהוא יזמן את האנשים, אבל העמידה שלו בסיכום לא משלימה את התמונה כי בדיון הקודם היתה התחייבות שיהיה כאן המפקח על הבנקים, כי הוא הכתובת.

ויצמן שירי: אנחנו יכולים לשמוע, אנחנו יכולים לחוש, אנחנו יכולים לדבר עם האנשים, ועם חלק מהאנשים דיברתי בטלפון, אבל הכתובת היא בנק ישראל גם בנושא העובדים, גם בנושא האנשים שהפקידו את מיטב כספם.

ויצמן שירי: יש סיפורים קשים מאוד מאחורי כל הפקדה כזאת ואחרת, וההתמודדות היום-יומית היא קשה.

ויצמן שירי: אני בכנסת רק שלוש שנים, אבל העניין הזה הפך להיות יותר מאמוציונלי.

ויצמן שירי: בשבוע שעבר דיברנו עם האנשים שנפגעו ואמרנו להם שלא ידאגו, כי נמשיך להוביל את העניין הזה.

ויצמן שירי: גם יו"ר הוועדה נתן התחייבות שאנחנו כוועדת כספים נפקח על העניין כדי שיתקדם.

ויצמן שירי: מי שהפעיל את הנושא מטעם היועץ המשפטי לממשלה היה דוד תדמור, וסוכם אתו שבנק ישראל בפנייה שלו לאוצר ידאג לפתוח חשבון נאמנות, חשבון של לא הרבה מעבר לכמה מיליוני שקלים, על-מנת להתמודד עם הבעיות הקשות היום-יומיות.

ויצמן שירי: יש סיפורים של אנשים שהגיעו לפת לחם; יש עובדי בנק שמחזירים להם שיקים; יש אנשים שלא יכולים לשלם משכנתאות; יש סטודנט שכל כספו בתוך הבנק, הוא התייתם מאביו בגיל שנה וחצי והיום הוא לא יכול להתקיים כי כל החסכונות שלו נמצאים בבנק ומהם הוא חי.

ויצמן שירי: יש סיפורים נוספים וקשים, ואני לא אפרט אותם עכשיו.

ויצמן שירי: לכן אני סבור, שאם אתה כיו"ר הוועדה הזמנת את המפקח על הבנקים, אתה צריך לדרוש ממנו להגיע לכאן, מדובר במרחק של שבע דקות מכאן.

ויצמן שירי: הגיעו לכאן אנשים, הוא צריך להסתכל להם בעיניים ולהגיד להם איך בכוונתו לפתור את הבעיה מהר ככל שניתן.

ויצמן שירי: זה שהממשלה החליטה מה שהחליטה, ידענו כבר בשבוע שעבר שזה מה שיקרה.

נחום לנגנטל: כשנכנסתי לאולם וראיתי שהוא לא הגיע לכאן, הייתי בטוח שהוא קיבל את המלצתנו והוא התפטר מתפקידו.

ויצמן שירי: אני רוצה שהוא יתפטר יום אחרי שהאנשים יקבלו את הכסף ולא יום לפני, על-מנת לא לחפש סיבה לעקב לאנשים את הכספים.

ויצמן שירי: אנחנו לא מחפשים דם ואין לנו כל רצון לפגוע במישהו.

ויצמן שירי: אני חושב שהמפקח על הבנקים חייב להופיע כאן, ולא מדובר בעניין של מצבי רוח.

ויצמן שירי: הוא לא יכול להחליט מתי מפעילים מערכת של יחסי ציבור, מתי מתראיינים לעיתונות ומגיבים, מתי מעלים כל מיני לוביסטים לתקשורת על-מנת שידברו בשמו.

ויצמן שירי: כשמדובר בוועדה שהתפקיד שלה והסמכות שלה היא לדרוש ממנו להגיע לכאן והוא לא מגיע, אנחנו יכולים לדבר ולסכם את הדברים בינינו ואנחנו יכולים למכור סימפטיה לאנשים שיושבים כאן ולאנשים שמקשיבים לנו בבתיהם – אבל אם הוא יהיה כאן העסק יתקדם יותר מהר, אם הוא לא יהיה כאן אנחנו נקבע מראש שבשבוע הבא באותו יום ובאותה שעה נקיים עוד דיון כזה, וכך מדי שבוע עד הרגע שכל אחד מהאנשים האלה שנפגעו בגלל שהם שמו את כספם בבנק במדינת-ישראל יידע שלא הפקירו אותו, וגם לא הכנסת שזאת למעשה האחריות האמיתית שלה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת פריצקי, בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שנדון בעוד נושא.

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין שהממשלה החליטה אתמול לפצות מי שיש לו בבנק עד ארבעה מיליון שקלים – 100% פיצוי, ואילו מי שיש לו למעלה מארבעה מיליון שקלים – 95%.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא מבין את ההיגיון שמאחורי ההחלטה הזאת.

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין היגיון שהממשלה אומרת שכדי לחדש את אמינות הציבור במערכת הבנקאית היא תפצה ב-100% את כל המפקידים התמימים, בלי קשר לסכום שיש להם בבנק.

יעקב ליצמן: זה בהמשך למדיניות הממשלה להטיל מס על מי שיש לו יותר כסף.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, זה מגוחך.

יוסף יצחק פריצקי: ואם שתי חברות כל אחת שמה שלושה מיליון שקלים אז כן יקבלו, ואילו חברה אחת ששמה ארבעה מיליון שקלים לא תקבל?

יוסף יצחק פריצקי: איזה היגיון יש בדבר הזה?

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין שהממשלה אומרת שהיא מגבילה את תחום האחריות שלה ל-80% מההפקדות לכולם.

יוסף יצחק פריצקי: אני חושב שזה לא נכון, אבל אני מבין את זה.

יוסף יצחק פריצקי: כדי לחדש את אמינות המערכת הבנקאית, הממשלה חייבת להחזיר למפקידים התמימים את כספם.

יוסף יצחק פריצקי: לדעתי חלק מהפיצוי גם צריך לבוא מתקציבו של בנק ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: כשיבוא לפה תקציב בנק ישראל, אנחנו נדון האם לא מן הראוי להסיט מתקציב בנק ישראל חלק מן הפיצויים.

יוסף יצחק פריצקי: מישהו פה התרשל בעבודה, ועל זה אין כל ויכוח.

יוסף יצחק פריצקי: שאלה שנייה שאני מבקש לדון בה, למעט לשמוע כאן את האנשים, היא האם מישהו כאן יכול למסור לנו דיווח מה מתנהל בפועל במערכת המשפטית.

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין שביקשו למנות מנהל מיוחד, לא נתנו למנות מנהל מיוחד.

יוסף יצחק פריצקי: השאלה היא מתי ימונה.

יוסף יצחק פריצקי: אני מאוד מבקש שפרשיית הבנק למסחר לא תהיה פרשייה חדשה של לתפור כיסים גדולים לרואי חשבון ולעורכי-דין.

יוסף יצחק פריצקי: מה שקרה בבנק צפון אמריקה ומה שקרה גם בבנק ארץ ישראל בריטניה, שעד היום אגב ממשיך הפירוק שלו, זה שמספר מצומצם של עורכי-דין ורואי חשבון, המקורבים לצלחת כזאת או אחרת, זכו בתגמולים יפים ונאים.

יוסף יצחק פריצקי: דיברתי עם הכנ"ר ואחת משתיים: או שמשרד כונס הנכסים הרשמי כעובדי המדינה ינהלו את הפירוק, ואני מניח שהם ראויים וטובים לזה, או שיוציאו לזה מכרז לפי תעריפים שייתנו הזדמנות שווה לכולם להתחרות.

נחום לנגנטל: זה ייקח עוד שלושה חודשים.

יוסף יצחק פריצקי: אני מניח שעובדי משרד המשפטים מיומנים, מוכשרים וטובים מספיק לנהל את הפירוק הזה.

יוסף יצחק פריצקי: הם מקבלים משכורת מן המדינה והם יעשו את זה טוב וראוי.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, במדינת-ישראל יש תופעה מעניינת, שתמיד מאשימים את הש"ג, כמו בצבא.

סופה לנדבר: אני חושבת שיש פה אחריות לא רק של בנק ישראל, יש כאן גם אחריות של אנשים מסוימים במערכת של הבנק, בכירים בבנק.

סופה לנדבר: האחריות היא לא רק בדיבורים אלא גם אחריות כספית.

סופה לנדבר: הגנבת היתה בסך הכל גנבת ולא קוסמת, ובמערכת הזאת יש עוד אנשים שצריכים לשאת באחריות הכספית.

סופה לנדבר: כאשר בנק ישראל ישלם, זה יהיה על חשבון משלמי המסים.

סופה לנדבר: ההצעה שלי לסדר היא שצריכים למצוא אחראים מבחינה כספית בתוך הבנק, כי לא ייתכן שרק יפטרו את האנשים, הם צריכים להיות אחראים.

סופה לנדבר: הם נרדמו בשמירה ולכן הם צריכים לקחת אחריות ולשלם.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אני רוצה לומר מה הדברים שמוכרחים להתייחס אליהם לפי מידת הדחיפות.

מוסי רז: שמענו שיש החלטה לפצות.

מוסי רז: ההחלטה נראית לי סבירה וגם הדירוג שלה נראה לי סביר, אם כי יש גם משהו בטענות נגד.

מוסי רז: שאלה לא פחות חשובה היא מה צריך להיעשות עכשיו כדי שהפיצוי יגיע לידיים של אותו סטודנט שאין לו לשלם שכר דירה או אותו נכה שאין לו ממה לקנות במכולת – כמה זמן זה לוקח, מה צריך להיעשות, מה אנחנו יכולים לעשות כדי לזרז את העניין הזה.

מאוד חשובה: האם מישהו יכול למסור לנו פרטים מה נעשה לא רק כנגד אותה גנבת, אלא כנגד כל רשויות הפיקוח.

מאוד חשובה: זה לא רק המפקח על הבנקים, זה גם המנהל, זה גם הדירקטוריון, זה גם מבקר פנים, זה גם רואה החשבון הזה והקודם.

מאוד חשובה: השאלה היא מה נעשה כדי לבדוק את האחריות של כל אחד מהאנשים או מהגופים הללו על המצב.

מאוד חשובה: אני חושב שכאן נידרש בדיוני המשך בוועדת הכספים לשני דברים: לנושא של המפקח על הבנקים, שאני חושב שאנחנו צריכים לצאת בהחלטה של ועדת הכספים שקוראת לו להתפטר, בלי קשר לשאלה אם הוא היה יכול לחשוף את מה שקרה או לא היה יכול לחשוף, אלא מכיוון שכל עוד הוא ימשיך בתפקיד שלו לא יהיה אמון לציבור במערכת הבנקאית.

מאוד חשובה: דבר שני הוא כל הנושא של ביטוח פיקדונות, איך אנחנו מזרזים את הנושא הזה על-מנת שיתבצע.

יעקב ליצמן: יורי שטרן, בבקשה.

יורי שטרן: אני מצטרף לאלה שדיברו על אחריות, גם של מנהלי הבנק וגם של כל מערכת הפיקוח.

יורי שטרן: אני לא מבין למה המדינה בקלות כזאת מוכנה לפצות אנשים בעלי יכולת.

יורי שטרן: לבנק מסחר יש סניף אחד, אנשים שהפקידו בו כסף זה לא סטודנטים בדרך-כלל, ומי שיש לו עד ארבעה מיליון שקלים זה לא סטודנט.

ארז כהן: רוב האנשים כאן הם מסכנים וצריך לשלם להם.

יורי שטרן: עד ארבעה מיליון שקלים זה לא סטודנט.

יעקב ליצמן: הוא יכול להגיד מה שהוא רוצה.

יעקב ליצמן: אני כמעט בטוח שכולם נגד מה שהוא אומר, אבל זכותו לומר מה שהוא רוצה.

יורי שטרן: חשבונות של עד ארבעה מיליון שקלים הם לא חשבונות של אנשים פשוטים.

יורי שטרן: פיצוי מלא שהמדינה נותנת להם עומד כנגד קיצוץ למשל בסיוע בשכר דירה לאנשים שבכלל אין להם כסף לאכול.

יורי שטרן: זה מדהים שהמדינה, שאין לה גרוש לטענתה לפצות אנשים הכי עניים אחרי קפיצת שער הדולר, כאשר כל אחד צריך להוסיף עוד 400-500 שקלים מדי חודש לתשלום שכר הדירה ואין לו מאיפה, בקלות שכזאת מוכנה לפצות.

ויצמן שירי: מה זה קשור?

יורי שטרן: כי זה אותו כסף.

יוסף יצחק פריצקי: אם המדינה לא תפצה את האנשים, אנשים יוציאו את הכספים שלהם מהבנקים בארץ.

יורי שטרן: זה אותו כסף, ונכון הוא שיש פה סימן שאלה לגבי כל המערכת הבנקאית שלנו ולכן אנחנו חייבים להתגייס ולמצוא פתרון.

יורי שטרן: אבל הפתרון הכי קל והכי לא נכון זה לקחת מכספי המדינה ולפצות.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אמנון כהן, בבקשה.

אמנון כהן: אני רוצה לברך את מקבלי ההחלטות על ההחלטה לפצות את אותם אנשים שבתמימות שמו את כספם בבנק.

אמנון כהן: לא ייתכן שאדם ימכור דירה ועד שהוא ימצא דירה חדשה לא יהיה לו הכסף.

אמנון כהן: לא ייתכן שזוג צעיר שם את הכסף שלו בבנק ורוצה להתחתן ואין לו הכסף להתחתן.

אמנון כהן: יחד עם זאת, אני חושב שגם הבנקים, גם המפקח על הבנק, גם חברי הדירקטוריונים שלא עשו את העבודה ולא בדקו ולא מחו הם אחראים.

אמנון כהן: אומנם שמעתי בדיון הקודם שיש חברי דירקטורים שהתפטרו.

יעקב ליצמן: אבל הם התפטרו מדי מאוחר.

ויצמן שירי: דירקטור התפטר בנובמבר כתוצאה מזה שהיתה לו אינפורמציה שהבנק מנוהל לא כפי שצריך, כשהוא מגובה בייעוץ משפטי.

אמנון כהן: הבנו שהמפקח על הבנקים לא עשה שום דבר, וכך גם אף אחד אחר.

אמנון כהן: איך קורה דבר כזה?

אמנון כהן: אני מאוד מבקש שאנחנו נתמיד בזה, שמי שהיה צריך לפקח ולא פיקח, שיישא בנטל.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לתת תחושת ביטחון לציבור, ולא ייתכן שהציבור יחוש שכספו בסכנה.

אמנון כהן: לכן אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מבטחים את הכספים של הציבור, שיהיה פיקוח וביטוח.

אמנון כהן: לא ביטוח הסכום המינימלי שנותנים בדרך-כלל לביטוח, אלא על מרב הכסף.

אמנון כהן: שיהיה פיקוח כמה כספים יש בבנק על פיקדונות, ועל הגובה הזה שיהיה גם הביטוח.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: יש שתי סוגיות עיקריות שיש בפרשה הזאת.

משה גפני: הסוגיה האחת היא הלקוחות שהפקידו את כספם, והסוגיה האחרת היא האמון במערכת הבנקאית.

משה גפני: לגבי הלקוחות שהפקידו את כספם, אני מקבל טלפונים מאנשים שאצלם זה כבר לא דיני ממונות אלא דיני נפשות.

משה גפני: מדובר על אדם מבוגר שהפקיד 60 אלף שקלים בפק"מ, שזה הכסף שלו.

משה גפני: אנשים לא ישנים בלילה, אנשים שזה כל כספם, ואני לא יודע מה המשמעות של דין פרוטה כדין מאה במקרה הזה.

משה גפני: כאן מדובר על מצב שבו אנשים שחיים במדינה דמוקרטית, מסודרת, יודעים שיש פיקוח על הבנקים, הפקידו את כספם בבנק.

משה גפני: הם לא לקחו את הכסף לשוויץ ולא שמו אותו במקום אחר, אלא שמו אותו באופן מסודר וגלוי לעין כל.

משה גפני: לפתע התברר שהכל קרס.

משה גפני: אין ספק שההחלטה לגבי העניין הזה צריכה להיות חד-משמעית ולהיעשות כמה שיותר מהר.

משה גפני: זה ברור שהבנק צריך לבדוק שמישהו לא יקבל את כספו פעמיים, אבל צריך לעשות את זה במהירות האפשרית.

משה גפני: אגב, זאת לא פעם ראשונה שהמדינה משפה את מי שנפגע במצב כזה.

משה גפני: במקרה הזה זה הרבה יותר חמור.

משה גפני: דבר שני, האמון במערכת הבנקאית.

משה גפני: אם חפצי חיים כלכליים אנחנו, אם אנחנו משאירים את הבנק הזה לקרוס ומשאירים את הכל באוויר, אני לא יודע מה אעשה עם מעט הכסף שיש לי.

משה גפני: אם המדינה עומדת מהצד, הנזק הכלכלי שייגרם למדינת-ישראל כתוצאה ממה שקרה בבנק למסחר הוא בלתי ניתן לתיאור.

משה גפני: כל מדינה מסודרת חייבת לשמר את המערכת הבנקאית שלה, מעבר לעובדה שהיא צריכה לשפות את האזרחים התמימים שזה כל כספם, וזה לא משנה אם זה שני מיליון שקלים או עשרת אלפים שקלים.

משה גפני: השאלה היא האם המערכת הבנקאית הזאת היא רצינית ועומדת על רגליה או שהכל מסחרה.

משה גפני: אז אני אתחיל לחשוב ואתה תתחיל לחשוב מה אנחנו עושים עם מעט החסכונות שאנחנו שומרים לילדים שלנו.

משה גפני: לכן ההחלטה לפצות את המפקידים היא החלטה נכונה והיא צריכה להיעשות מהר, כדי שהאנשים יוכלו לשמר את כספם במהירות האפשרית בלי לאבד אמון במערכת.

משה גפני: עם כל הכבוד למפקח על הבנקים ועם כל הכבוד לנגיד הבנק, ואני הרי לא כלכלן ומה שהם אומרים זה כמעט תורה מסיני, התופעה במדינת-ישראל שהש"ג לוקח על עצמו את האחריות חייבת לעבור מן העולם.

משה גפני: נגיד הבנק אחראי על מה שנעשה בבנק למסחר, והמפקח על הבנקים אחראי על מה שנעשה בבנק למסחר.

משה גפני: הסבירו לנו באריכות למה הם לא אשמים, ואת זה הם היו צריכים להסביר לנו לפני שהבנק למסחר נפל.

משה גפני: מכיוון שהם לא הסבירו לנו, הם חייבים ללכת הביתה.

משה גפני: שיבואו אחרים במקומם ושיסבירו לנו למה המפקח על הבנקים לא יכול לבטח את כספי הלקוחות ששמים את כספם בבנק לאומי או בנק הפועלים או בבנק המזרחי.

משה גפני: שנדע את זה לפחות.

משה גפני: לנו, חברי ועדת הכספים, היה מותר שיהיה לנו המידע הזה לפני שהבנק נפל ולא אחרי שהבנק נפל, ורק בגלל הסיבה הזאת הם צריכים ללכת הביתה.

יעקב ליצמן: תודה לחברי הכנסת על ההצעות לסדר.

יעקב ליצמן: יש לי כמה דברים לומר, אבל לא אומר אותם עכשיו כי חשוב יותר שהלקוחות ידברו.

יעקב ליצמן: אנחנו נקיים עוד ישיבה או ישיבות, לפי הצורך.

יעקב ליצמן: הודענו למפקח על הבנקים על הישיבה היום, והוא בחר שלא להופיע.

יעקב ליצמן: כונס הנכסים הרשמי, בבקשה.

שלמה שחר: כידוע לכם, בעקבות הפרשה של הבנק למסחר פנה היועץ המשפטי לממשלה לבית המשפט המחוזי, על-פי סמכות שיש לו בחוק, וביקש לפרק את הבנק, למנות לו מפרק זמני.

שלמה שחר: ההליך הזה של פנייה של יועץ משפטי לממשלה הוא הליך לא שגרתי, והיועץ המשפטי לממשלה ראה במקרה הזה מקרה שבו יש חשיבות רבה לייצוג ולמעורבות שלו בכל מה שקשור לאינטרס הציבורי, ולצורך כך גם היתה בקשה למנות את הכונס הרשמי למפרק הזמני, וזה גם דבר שלא נעשה כדבר שבשגרה.

שלמה שחר: לא רק זאת, הכונס הרשמי קיבל שוב דבר שאינו מקובל בדרך-כלל, סמכויות של חקירה.

שלמה שחר: הבקשה הזאת באה לנוכח העובדה שיש כאן אינטרס ציבורי בהיבט אחד, האמון של הציבור במערכת הבנקאית.

שלמה שחר: אתם בוודאי מתארים לעצמכם שלפרשה הזאת יש השלכות גם על בנקים אחרים, ולכן בהחלט חשוב שתהיה כאן מעורבות כזאת.

שלמה שחר: שלא לדבר על כך שיש כאן היבטים פליליים רחבים הרבה יותר שקשורים לפרשייה הזאת ומן הראוי שיהיה מעורב בה גורם רשמי של המדינה ולא בהכרח מישהו פרטי.

שלמה שחר: עובר להגשת הבקשה היתה לנו הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה, שבכל מה שקשור בהליכי הפירוק של הבנק הזה תהיה הקפדה בנושא של כספי ציבור.

שלמה שחר: אני מתייחס למה שנאמר כאן ע"י חבר הכנסת פריצקי, בכל מה שקשור לתשלומים לנושאי משרה ולמנהלים וכל כיוצא בזה, שלא תהיה הפרזה ודברים שהיו בעבר לא יחזרו על עצמם.

שלמה שחר: צריך לזכור שגם הכספים האלה בסופו של דבר הם כספי ציבור.

שלמה שחר: על-פי רוח ההנחיה הזאת נכנסתי לתפקיד, וביום שלישי שעבר - בשיתוף עם היועץ המשפטי לממשלה, גורמים בנקאיים ואנשים שיש להם ניסיון במערכת הבנקאית וכן בפירוקים שהיו לצערנו בפעמים קודמות - פניתי לבית המשפט וביקשתי למנות מנהל מיוחד דווקא מהתחום הבנקאי, מישהו שכבר עשה את זה בהצלחה וגם הביא בסופו של דבר לגיבוש החומר ולאיסופו לצורך העברתו לעורכי-דין.

שלמה שחר: כולכם מכירים את המשפטים שהיו נגד דירקטורים בפרשת בנק צפון אמריקה.

שלמה שחר: מתוך ההנחיה הזאת של היועץ המשפטי לממשלה, הסיכום שלי אתו היה שהמנהל המיוחד יקבל שכר של 42,000 שקלים לחודש.

שלמה שחר: בהשוואה לשכר של מנהלי בנקים זה שכר סביר, והוא הבטיח שהוא יפנה את עצמו כולו לצורך העניין.

שלמה שחר: בית המשפט לא קיבל את הבקשה.

שלמה שחר: מדובר בבית-משפט שיש לו ניסיון רב בפירוקים, הוא יודע את מלאכתו, ואנחנו מכבדים את החלטת בית המשפט.

שלמה שחר: בית המשפט קבע שאנחנו צריכים לבדוק העסקה של עורכי-דין ורואי חשבון.

שלמה שחר: על-מנת שהעסק הזה יהיה עד כמה שיותר נקי ואנחנו נדע על מה אנחנו מדברים, קיימתי התייעצויות עם גורמים שנוגעים בדבר והחלטנו שאנחנו צריכים להתמקד בעורכי-דין וברואי חשבון שתחום המומחיות שלהם משולב – פירוקים ובנקים.

שלמה שחר: בהתאם ניסחתי מכתב אחיד שבו אני מבקש שיפרטו לי מה הניסיון, האפשרות לניגודי אינטרסים וכן מה הסכום שהם מבקשים לקבל.

יעקב ליצמן: צריך לשאול גם כמה זמן זה ייקח.

יעקב ליצמן: אנחנו לא רוצים שזה יארך 20 שנה.

יעקב ליצמן: קראנו בעיתון אתמול ש-50% של ההוצאות הולכים לעורכי-דין ולרואי חשבון.

שלמה שחר: אמת.

שלמה שחר: מתוך העניין הזה אני הגשתי, ועל-מנת שהעניין הזה לא יימשך חודשים הקצבתי למשרדים האלה, שהם משרדים שזה ניסיונם והם ייתנו לנו את התוצרת הטובה ביותר, לתת לי תשובה עד היום.

שלמה שחר: עורכי-דין ורואי חשבון צריכים לדעת לעבוד מהר, בייחוד כשהם במגזר העצמאי, ואנחנו במשך היום נקבל את ההצעות שלהם.

שלמה שחר: אני מאמין שעד סוף השבוע אנחנו נגבש הצעה לבית המשפט מי יהיו המנהלים המיוחדים, ובית המשפט בשיקוליו ייקח את נושא העלויות שיציעו אותם מנהלים.

רחמים מלול: השכר שלהם משולם מנכסי הבנק?

ויצמן שירי: מבחינת האנשים כאן זה דבר פחות משמעותי.

ויצמן שירי: אתה מדבר על כך שיהיה כונס שיידע לגבות את הכספים, תן תשובה מי נותן פתרון לאנשים האלה.

ויצמן שירי: המשפט יכול להימשך עוד 20 שנה, אבל השאלה היא כרגע איך פותרים את הבעיה.

שלמה שחר: אני אגיע לזה.

שלמה שחר: בתשובה לשאלתו של חבר הכנסת מלול, בסופו של יום מי שמשלם את הסכומים האלה זה הציבור.

יעקב ליצמן: האם הבנק משלם?

שלמה שחר: יש קופה של הפירוק, ומהקופה הזאת אני אמור לשלם.

שלמה שחר: היה ובסוף הימים או בשלב מוקדם יותר אנחנו נגבה כספים, אז אני אשלם.

רחמים מלול: קופת הפירוק רק תלך ותידלדל במשך הזמן.

ויצמן שירי: אתה מקבל מיד 200 מיליון שקלים, מה אתה הולך לעשות עם הכסף מיד?

שלמה שחר: לעניין הזה בנק ישראל נתן פתרון, שהתייחסתם אליו בצורה זו או אחרת, במובן הזה שכספי הבנק ילכו ללקוחות והכספים שחייבים אותם חייבים לבנק – הנושה שלהם יהיה בנק ישראל.

שלמה שחר: זאת אומרת, בנק ישראל אומר שבמקום שכל אחד מהלקוחות יחכה לזה שהכונס הרשמי יגבה כספים מהחייבים, בנק ישראל משלם את הכסף ואני חייב עכשיו לבנק ישראל.

שלמה שחר: אבל בהחלט אנחנו חוזרים לעניין הזה שהתשלומים כאן הם תשלומים כפי שציינתי.

יעקב ליצמן: האם יש אפשרות שאתם בינתיים תכסו את השיקים שלקוחות הוציאו למשכנתאות ולדברים אחרים?

ישראל כץ: יש אנשים שהבנק הוא בהליכי עיקול נגדם והם מעלים סברה שאולי הסכומים נופחו גם כן, לכן צריך לעצור את הליכי העיקול נגד חייבים עד הבדיקה.

ישראל כץ: אני מכיר מישהו שיש עיקול נגד הדירה שלו, הוא כל הזמן טען שהסכומים האלה לא הגיוניים ועכשיו התברר שבבנק העסק לא נוהל טוב.

ישראל כץ: צריך לעצור את הליכי העיקול האלה עד הבדיקה.

ויצמן שירי: בישיבה הקודמת דיברנו על חשבון נאמנות, עם סכום של 20-40 מיליון שקלים שדרכו אפשר יהיה להפעיל את כל המערכת.

שלמה שחר: אני רוצה לדבר על שני הדברים הבוערים, זה הנושא של הלקוחות שצריכים סכומים לצרכים דחופים, עם בעיות אנושיות, וכן הנושא של העובדים.

שלמה שחר: בכל מה שקשור ללקוחות שצריכים מענה דחוף, אני חושב שהתקדמנו כברת דרך ברגע שבנק ישראל הודיע שהוא מוכן לפצות.

שלמה שחר: כי אם הייתי צריך ללכת ולעקוב ולמצוא, הסיפור היה יותר מסובך.

שלמה שחר: מה שנשאר עכשיו לעשות זה לרכז רשימה של כל אותם אנשים שהם בבעיה יום-יומית של פנסיה, של דברים אלה ואחרים, כי בדרך-כלל הליך של בדיקה של זכאות הוא הליך יותר מורכב.

שלמה שחר: אני מציע שאת הרשימה הזאת תעבירו אלי כממונה מטעם הכונס הרשמי.

שלמה שחר: אני צריך לעניין הזה הסכמה ושיתוף פעולה מצד בנק ישראל, שהוא נותן את הכסף, וכמובן לקבל את אישור בית המשפט שמפקח על ההליך.

שלמה שחר: זאת ההצעה שלי.

יעקב ליצמן: אני מבקש שתאמר למי לפנות, עם ציון שם וכתובת וטלפון.

יעקב ליצמן: אתה תקבל אישור אחר-כך, אבל פנייה צריכה להיעשות.

שלמה שחר: אני נותן כאן הצעה לאור הדחיפות שאני שומע.

שלמה שחר: ההצעה הזאת יכולה לצאת לפועל רק מהרגע שבנק ישראל יאמר שהוא נותן כספים.

יעקב ליצמן: הוא אמר את זה אתמול.

ויצמן שירי: כמה זמן זה ייקח?

שלמה שחר: זה תלוי בהיקף הנושאים שצריך לטפל בהם, תלוי בהיקף כוח האדם.

שלמה שחר: אני מצדי אעמיד אנשים של הכונס הרשמי שעות רבות וימים רבים על-מנת לעזור לדברים האלה, אבל יש בעיות אובייקטיביות שבעבורן צריך שיתוף פעולה.

שלמה שחר: למשל, משטרת ישראל מטילה מגבלות על כניסה של עובדים לבנק.

שלמה שחר: אם אין לי עובד של הבנק שמכיר את המערכת, וכשבא לקוח שאומר שמגיע לו אין עובד שיישב מול המערכת ויגיד לי שאכן זה מופיע במחשב, אז עם כל הרצון הטוב אני גם בעיה.

שלמה שחר: מתוך ראייה של חשיבות הנושא של העובדים, נמצאת כאן עורכת הדין שלהם, הגברת גלילה הורנשטיין.

שלמה שחר: אני במגעים אתה מהיום שנכנסתי לתפקיד.

שלמה שחר: אנחנו בקשר, אנחנו מתואמים.

שלמה שחר: הייתי אתמול בפגישה עם העובדים ואמרתי להם שאני יושב אתם בנסיבות שאני לא מרגיש אתן נעים, כי יכולתי לשבת מול כל אחד מהם בנסיבות אחרות ולבקש לפתוח לי חשבון.

שלמה שחר: עם האנשים האלה יש בעיה כפולה.

שלמה שחר: בעיה אחת היא כלכלית, כי יש ביניהם אנשים שהפקידו בבנק הזה את כל הכספים שלהם והיום אין להם כספים, שלא לדבר על זה שכספי פנסיה וכספים שהם צברו לאורך שנים הם לא יכולים לקבל מהיום למחר.

רחמים מלול: כמה עובדים יש?

שלמה שחר: 75 עובדים.

ויצמן שירי: אתה אומר שהם לא יקבלו, או שהם יקבלו אבל יותר מאוחר?

שלמה שחר: הם יקבלו, אבל זה תהליך.

ויצמן שירי: הנושא של כספי הפנסיה הוא מאוד חשוב, אבל הם יודעים שבסופו של דבר הם יקבלו את כספם כמו שכל חוסך אחר יקבל את כספו.

גלילה הורנשטיין: איך הם יודעים?

ויצמן שירי: הוא אומר שזה מה שיקרה.

ויצמן שירי: אבל הדבר הכי מיידי כרגע הוא הטיפול בלקוחות, ואני מניח שגם העובדים מסכימים עם זה כי הם צריכים להסתכל על אותם אנשים שהם פגשו אותם בבנק.

ויצמן שירי: זה לא צריך להיות זה על חשבון זה, אלא במקביל, בלי כל קשר לעניין הזה.

ויצמן שירי: הרי לבדוק את נושא הפנסיה זה הדבר הכי קל, שם זה לא עניין של עובר ושב אלא עניין של ותק והפרשה.

יעקב ליצמן: אני רוצה שהדיון יתמקד עכשיו בנושא הלקוחות.

יעקב ליצמן: אנחנו נגיע לנושא העובדים, אבל הדיון כרגע נקבע בנושא הלקוחות.

גלילה הורנשטיין: ביקשנו להיות מוזמנים והוזמנו, לא התפרצנו לאולם.

יעקב ליצמן: הדיון הוא בעניין הלקוחות שהפקידו כסף בבנק.

יעקב ליצמן: אם לא נסיים את הדיון היום, אני אקיים ישיבה מיוחדת בנושא העובדים.

יעקב ליצמן: אני לא מתכוון להפקיר אתכם.

שלמה שחר: הדרך הנכונה לדעתי היא לטפל באותם לקוחות שיש להם בעיות דחופות אנושיות.

שלמה שחר: אני מצדי מוכן להעמיד את אנשי צוות הכנ"ר, אבל צריך לשלב את זה עם אנשי בנק ישראל שיקציבו את הסכום שהם רואים לנכון.

ויצמן שירי: בשבוע שעבר הם אמרו לפרוטוקול שהם רק מחכים לאישור.

נחום לנגנטל: הם אמרו שהם מחכים רק להחלטת ממשלה.

ויצמן שירי: הם אמרו שאחרי שתהיה החלטת ממשלה, יהיה להם הכסף, הם ייקחו סכום מסוים ויפתחו חשבון נאמנות ויפעלו על הבסיס הזה.

שלמה שחר: ברגע שתהיה בינינו ההסכמה הזאת ותיעשה הבדיקה, נלך עם זה לבית המשפט ונבקש את אישורו.

ויצמן שירי: כמה זמן אתה מעריך שזה ייקח?

שלמה שחר: אני לא רוצה להתחייב לזמנים, כי אני לא יודע באיזה היקף מדובר, באילו נושאים.

יעקב ליצמן: כמה זמן ייקח עד שתדע את ההיקף?

שלמה שחר: בשביל שאני אדע את ההיקף אנחנו צריכים להגיד מה הקריטריונים שנחשבים בעינינו בעייתיים.

יעקב ליצמן: תוך כמה זמן תדע את הקריטריונים?

שלמה שחר: אני מוכן לשמוע מכם, האם זה מי שחסר לו פנסיה, האם זה מי שחולה, האם זה מי שעכשיו הפסיד את כל עסקיו והוא נשאר ללא עבודה.

יעקב ליצמן: כלומר, אנחנו בוועדת הכספים ניתן לכם את הקריטריונים.

שלמה שחר: אני מבין מה דחוף, אבל הנושא הזה הוא נושא שצריך להשקיע בו...

נחום לנגנטל: למה אתה צריך זמן?

נחום לנגנטל: הרי אם יש החלטת ממשלה שעד ארבעה מיליון שקלים מפצים ב-100%, כל אדם צריך לבוא אליך ולהוכיח את החבות.

נחום לנגנטל: הוא לא צריך לעשות חשבון כרגע האם זה למשכנתא או למשהו אחר, אלא אתה צריך לבדוק רק את החבות, האם היא חבות אמיתית.

נחום לנגנטל: אם הלקוח מוכיח חבות עד ארבעה מיליון שקלים, יש לך החלטת ממשלה.

שלמה שחר: זה לא פשוט.

שלמה שחר: הרי ידוע לך שיש הלוואות שאנשים חייבים אותם כביכול, והם לא חייבים אותם.

נחום לנגנטל: אז אל תיתן לו ארבעה מיליון, תן לו מיליון בינתיים.

שלמה שחר: זה הליך שייקח זמן.

שלמה שחר: אני רוצה לדאוג לאותו מסכן שאין לו הפנסיה.

נחום לנגנטל: למה בעיקרון אתם לא הולכים לבית המשפט?

נחום לנגנטל: למה אתם לא הולכים לורדה אלשיח לבקש ממנה סעד על העיקרון שאומר שמסמיכים אתכם על סמך הדבר הזה, עם החלטת שיפוי ממשלה עד ארבעה מיליון שקלים.

נחום לנגנטל: אל תעבוד בטור – אני אעשה את הבדיקה, אחר-כך אביא את הנתונים, אחר-כך אלך לבית המשפט לקבל תשובה.

נחום לנגנטל: תעבוד על כל החזיתות.

שלמה שחר: אם בנק ישראל מוכן לתת את הכסף על כל החזיתות, בבקשה.

שלמה שחר: יש נקודה שהיא לאו דווקא מתפקידי, אבל אני רוצה לתת לה דגש במישור האנושי.

שלמה שחר: ישבתי עם העובדים ואני חושב שאתם כוועדה ציבורית צריכים לתת את הדעת על הנקודה הזאת.

שלמה שחר: אנחנו מכירים את העיקרון שמי שלא הוכחה אשמתו או אפילו לא עמד לחקירה הוא עדיין חף מפשע.

שלמה שחר: האנשים האלה – לא רק שהם איבדו את מקור פרנסתם, אלא כאשר הם הולכים לחפש עבודה במקום אחר יש להם בעיה.

נחום לנגנטל: על-פי הנתונים שאני שומע, יש כרגע מעל מאה מיליון שקלים בבנק.

נחום לנגנטל: לכן אין בעיה להוציא את הכסף, לא צריך גם ערבויות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי שלעניין של העובדים צריך לתת עדיפות, כי הם יעבדו אחר-כך יחד עם הכנ"ר כדי להוכיח מי חייב ומי לא חייב.

ויצמן שירי: הבעיה היא שהמשטרה סגרה את הבנק והיא לא מאפשרת לאף אחד להיכנס עד שהיא תסיים את הבדיקה.

דוד תדמור: אני את תפקידי סיימתי, מסרתי דוח לנגיד ולכנ"ר והאחריות עברה אל הכנ"ר.

דוד תדמור: אני בטוח שהוא יעשה את עבודתו על הצד הטוב ביותר.

דוד תדמור: אני רוצה להתייחס לנקודות שהועלו פה, אבל ראשית לתקן דיווח לא נכון שיצא מישיבת הוועדה הקודמת.

דוד תדמור: צוטט לא נכון לגבי השלבים שבהם הוצא הכסף.

דוד תדמור: אמרתי בישיבה הקודמת, שהכסף נגנב מהבנק על-פי מה שראינו בשתי שיטות, והשיטה העיקרית היתה יצירת הלוואות פיקטיביות.

דוד תדמור: מבין הכסף שנגנב בשיטה השנייה, הרוב המכריע יצא בשישה החודשים האחרונים, שזה 80% מהכסף שנגנב בשיטה השנייה, שהוא רוב הכסף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה השיטה השנייה?

דוד תדמור: הכסף נגנב בשתי שיטות, מה שיסביר למה זה לא פשוט להחזיר אותו חזרה ולמה באמת חשוב ליצור סעד ביניים למי שזקוק לו.

דוד תדמור: השיטה האחת היתה שהכסף נמשך מחשבון הבנק כאילו ע"י המפקיד, כשבפועל לא הוא משך אותו אלא הוא נגנב.

דוד תדמור: צריך יהיה להבדיל מבין אלה שקיבלו את כספם מהבנק, מי באמת קיבל כסף חזרה ומי לא קיבל כסף חזרה, כי אני מבטיח לך שגם מבין אלה שקיבלו כסף חזרה יהיו כאלה שיגידו שהם לא קיבלו אותו חזרה.

דוד תדמור: זה דבר שהכנ"ר יצטרך לבדוק עם אנשיו.

דוד תדמור: השיטה האחרת היא גניבת כסף ע"י פתיחת חשבון מקביל לחשבון הקיים ולקיחת הלוואה בחשבון תוך שיעבוד הפיקדון בחשבון האחר.

דוד תדמור: זאת אומרת, שגם כאן יש הלוואות שלכאורה ניתנו לאנשים למרות שלא ניתנו, אבל יש גם הלוואות שכן ניתנו ויהיה צריך לברר מה ניתן ומה לא ניתן למעשה.

דוד תדמור: זאת אומרת שיהיה צריך לשחזר את ספרי הבנק כמה שנים אחורה, וזאת פעולה שלוקחת זמן.

סופה לנדבר: זה לא כל-כך קשה לעשות אם רוצים לעשות את זה.

סופה לנדבר: הרי אם נותנים הלוואה או משכנתא, אז מעבירים אותה על חשבון חברה מסוימת.

סופה לנדבר: זה מאוד קל לעשות את זה.

דוד תדמור: זה קל מאוד, רק צריך 2,700 חשבונות, 500 לקוחות, לברר על יותר מ-200 מיליון שקלים, וזה לוקח זמן.

עזי נגר: זה רק מוכיח שהמפקח על הבנקים כשל בתפקיד שלו.

רחמים מלול: אני מציע לשחרר את הגברת אלון לכמה ימים מהמעצר שלה באבו-כביר, לשים אותה במעצר בית בבנק והיא תפתור לכם את כל הבעיות.

סופה לנדבר: הגברת נתנה הלוואות, אבל מישהו אישר את זה בבנק.

יעקב ליצמן: היא נתנה הלוואות והיא אישרה.

סופה לנדבר: אם זה היה קשור למאפיה הרוסית, היו כבר מוצאים את האנשים.

סופה לנדבר: זה ביזיון של כל המערכת.

דוד תדמור: אני לא אומר בכך שנגנב באותה תקופה מעט כסף, נגנב הרבה כסף באותה חצי שנה.

דוד תדמור: אבל המעילה היתה לא רק בחצי השנה האחרונה.

דוד תדמור: אני חושב שאם עושים חישוב של ימי עסקים זה בוודאי מיליון שקלים ליום, אבל זה לתיקון העובדות מקודם.

דוד תדמור: רוב המפקידים הם אנשים פרטיים, זה לא מצב שבו יש שם קונצרנים ענקיים שמפקידים כסף, וגם אם היו זאת לא סיבה בעיני לא לתת להם.

דוד תדמור: אבל רוב המפקידים הם אנשים פרטיים, ואני חושב שהממשלה עושה נכון כשהיא נותנת ערבות, כי אחרת המשמעות היתה סגירת כל הבנקים הקטנים ללא דיחוי, וזה דבר שלא טוב שיקרה.

דוד תדמור: אני חושב שהאתגר העיקרי של הוועדה הוא איך לקיים מעקב, אולי באמצעות ועדת המשנה ואולי באמצעות הוועדה כולה, שהכסף אכן מושב ללקוחות.

דוד תדמור: גם כשמצלמות הטלוויזיה לא יהיו פה וצלמי העיתונות לא יהיו פה והם יהיו בשערורייה הבאה, כי הניסיון מלמד שתמיד יש אחת בדרך.

ויצמן שירי: אנחנו נעשה כל שבוע לפחות ישיבה אחת על העניין הזה, עד שהנושא ייפתר.

דוד תדמור: צריך גם לוודא שיהיה הסדר חלופי למעילות הבאות, כדי שהוועדה תקיים דיון אחר אולי ולא את הדיון הזה.

יורי שטרן: אני חושב שלא פחות חשוב לדאוג לאחריות של מי שפישל פה.

ויצמן שירי: בזה נעסוק אחר-כך, יש מספיק זמן.

ויצמן שירי: כרגע אנחנו עוסקים בשאלה איך פותרים את הבעיות המיידיות של אותם אנשים שלא יודעים מה לעשות.

משה גפני: כמה כסף יש בבנק עכשיו?

דוד תדמור: לפי הבדיקות שנעשו בשבוע הראשון, בבנק יש התחייבויות של 500-600 מיליון שקלים, בוודאי קרוב יותר ל-600 מיליון.

דוד תדמור: לבנק יש נכסים והלוואות בשווי של בין 300 ל-400 מיליון שקלים ויש לו הון עצמי של כ-50 מיליון שקלים, מה שמעמיד את הפער נטו שהמדינה צריכה לכסות על כ-200 מיליון שקלים.

משה גפני: אם הבנק רוצה לתת עכשיו שיק למפקיד, האם הוא יכול?

דוד תדמור: הבנק לא יכול לתת עכשיו דבר לאיש בלי אישור בית-משפט.

יעקב ליצמן: 50 מיליון השקלים הון עצמי זה לפני שהוא הוציא את 11 מיליון השקלים?

דוד תדמור: זה לא קשור.

יעקב ליצמן: האם בעל הבית הוא גם בין הנושים שאומר שהיה לו כסף בחשבון?

יעקב ליצמן: כי אם כך, צריך להוריד לו מההון העצמי.

דוד תדמור: יכול להיות, אני לא יודע מה הנתונים.

ויצמן שירי: הכסף לא צבוע.

ויצמן שירי: כשגנבו את הכסף לא הבחינו בין לקוח של מאה שקלים לבין לקוח של מיליונים.

נחום לנגנטל: יש פה נתון חשוב שאנחנו צריכים להיות ערים לו.

נחום לנגנטל: מה שנאמר כאן הוא, שאם תהיה החלטה של בית המשפט שמאפשר לשלם כסף, יש כסף לשלם.

נחום לנגנטל: לא צריכים לקחת לא מבנק ישראל ולא מאגף תקציבים.

משה גפני: נאמר כאן שיש מאה מיליון שקלים בבנק, שאם תהיה החלטה של הכנ"ר ושל בית המשפט אפשר לתת לאנשים לפחות חלקית.

דוד תדמור: אני רוצה לומר דבר שאני מכיר בכך שהוא לא פופולארי, אבל אגיד אותו בכל זאת.

דוד תדמור: אני לא קשור לבנק ישראל ולא לבנק למסחר, באתי לבנק בשליחות, הייתי שם פרק זמן קצר והמפתחות עוברים הלאה.

דוד תדמור: אדוני היושב-ראש, בבנק הזה קרה דבר חמור ונגנב ממנו הרבה מאוד כסף.

דוד תדמור: זאת לא המעילה הראשונה בבנק, ובוודאי לא האחרונה, אבל הסיבה שהיא כואבת כל-כך היא שכאן הבנק הוא סניף והסניף הוא בנק.

דוד תדמור: גנבו סניפים גם בעבר, אלא שכאן לגנוב סניף זה לגנוב את הבנק, ולכן הבנק פושט רגל ויש בעיה.

דוד תדמור: אני חושב, עם כל הכבוד לקריאות שנשמעות פה, שלפני שבאים לבקש מאדם כזה או אחר שיתפטר ולהטיל אחריות על אנשים צריך לגמור לברר את העובדות.

יעקב ליצמן: פנינו למבקר המדינה והוא יבדוק את הנושא.

דוד תדמור: אבל פה יש קריאות, כולל הצעות לסדר, ואני רוצה להתייחס אליהן.

דוד תדמור: אני חושב שזה לא במקום שבאים ואומרים שאדם אחראי לפני שהעובדות בוררו.

דוד תדמור: אני חושב שצריך לברר אותן מהר ולהחליט מי אחראי, אבל לא לצאת בקריאות חפוזות כאלה, כי בסך הכל מדובר באנשים שמשרתים את הציבור ועובדים קשה.

דוד תדמור: אולי הם עשו טעות ואולי לא, אבל עד שלא יתברר אם כן או לא אני חושב שלבקש את ראשם זה מוקדם מדי.

שלמה שחר: בהתייחסות לדבריו של חבר הכנסת לנגנטל, שאם יש כסף בקופת הפירוק אפשר לשלם אותה.

שלמה שחר: יש דיני קדימויות ויש דיני פירוק.

שלמה שחר: אי-אפשר להעדיף נושים, גם אם בית המשפט מאוד רוצה.

שלמה שחר: ההצעה שלי היא שבנק ישראל, שלא נמצא בתוך העניין הזה, מתוך התקציב שהוא עומד לתת אפשר לעשות אתו הסכם, למסור לאותם אנשים נזקקים ואז לקבל את אישור בית המשפט.

נחום לנגנטל: אדוני הכנ"ר, אתה יודע שאני מאוד מעריך אותך ואני מאוד שמח שאתה נמצא שם, כי אני חושב שאתה יכול לנהל את כונס הנכסים הרשמי של ישראל.

נחום לנגנטל: אני אומר לך, שאם תהיה החלטת ממשלה שאומרת שיש החלטת הממשלה ויש הערבות של בנק ישראל לצורך העניין הזה, עם זה הולכים לבית המשפט ואז יש לך שתי מטריות גדולות.

נחום לנגנטל: האחת זה בנק ישראל והמדינה על סך כל הערבויות, ולכן בהעדפת הנושים שתיעשה פה על ידך מבחינת המיידיות אין בעיה שאחר-כך לא יהיה כסף בקופה, כי יש פה ערבויות של המדינה.

נחום לנגנטל: הרי המדינה כבר נתנה פה את הקריטריונים לכל החלוקה.

נחום לנגנטל: אבל יש המטרייה השנייה, שהיא כמאה מיליון שקלים בקופת הבנק.

נחום לנגנטל: אני לא אומר לך להוציא הכל, אבל זה יכול לתת את האפשרות להתחיל מיד ולא לחכות למצב שאותם אנשים שצריכים 50 אלף שקלים כדי להתחיל לזוז קדימה יתעכבו.

נחום לנגנטל: אני מציע לך לפעול בשני המישורים האלה.

יעקב ליצמן: לפי ההצעה של כונס הנכסים אני אבקש מאחת המזכירות בוועדת הכספים לרכז את הבעיות האנושיות הדחופות שיש.

שלמה שחר: אני אלך עם זה לבנק ישראל ונראה מה אפשר לעשות.

מרים ענר: האם זה יפורסם בעיתון, כדי שהלקוחות יידעו את הנתונים האלה?

יעקב ליצמן: נחפש דרך לפרסם את זה.

יעקב ליצמן: חיים אקרמן, האם אתה רוצה לומר דבר מה לוועדה?

חיים אקרמן: הבת שלי מתחתנת, כל הכסף שלי שם.

חיים אקרמן: אין לי אגורה, ואני פנסיונר.

יעקב ליצמן: כמה זמן יש לך כסף בבנק?

חיים אקרמן: חמישה חודשים.

יעקב ליצמן: מי המליץ לך על הבנק הזה?

חיים אקרמן: חברים, שמפגינים עכשיו בחוץ.

יעקב ליצמן: ליקא ברקוביץ, בבקשה.

ליקא ברקוביץ: אני לקוח הבנק מ-1987.

ליקא ברקוביץ: הגעתי לבנק בתור לקוח קטן ביותר, ואני ממשיך להיות כזה.

ליקא ברקוביץ: לא עשיתי פיקדונות שם, לא הלכתי לבצע כסף, לא הלכתי לריביות גדולות, אלא ניהלתי שם עסק קטן ביותר של שני אנשים.

ליקא ברקוביץ: נתתי אמון מלא בבנק.

ליקא ברקוביץ: אני גר בראשון-לציון והייתי צריך לנסוע כל יום להפקיד 500 או 700 או 5,000 שקלים בבנק הזה מסיבה אחת פשוטה: הבנק הוא עם אנשים מקצוענים, עם נימוס ועם שירות יוצא מן הכלל.

ליקא ברקוביץ: יכולתי לעשות את זה באותה צורה בבנק לאומי או בבנק הפועלים, אבל המשכתי בבנק הזה בגלל היחס הבלתי רגיל של האנשים שם.

ליקא ברקוביץ: לא האמנתי לרגע שהפיקוח של בנק ישראל ייתן לדבר כזה לקרות.

ליקא ברקוביץ: ניהלתי עסק קטן של יבוא אישי לתושבים חוזרים ולדיפלומטים, והיום אני נציג של חברת תעופה בענייני מטען.

ליקא ברקוביץ: קיבלתי כסף, שילמתי לכל הרשויות שצריך, אין לי פיקדונות שם למעט תוכנית חיסכון שלפני שנתיים הבנק ביקש ממני לעשות שם ומצאתי לנכון לעשות את זה.

ליקא ברקוביץ: נכון לעכשיו נפלתי עם הבנק בסכומים קטנים מאוד, אבל גדולים בשבילי.

ליקא ברקוביץ: מדובר ב-104 אלף שקלים, כשבעוד יומיים אני אמור לשלם למס הכנסה, למע"מ ולביטוח לאומי ואין לי הכסף הזה, וכן עוד 23 אלף דולר שאני חייב לשלם לחברת התעופה.

ליקא ברקוביץ: מר תדמור, היו כמה שיטות של גניבות שם, אבל יש גם סוגי לקוחות.

ליקא ברקוביץ: אגב, דיברתי עם הגברת אלון, שאני מכיר אותה, ואני יכול לומר לך רק מלים טובות עליה.

ליקא ברקוביץ: אין לי דבר נגדה.

ליקא ברקוביץ: היא עשתה מה שעשתה כי היא מצאה את החור, ומי שהיה אמור לפקח עליה לא עשה את העבודה הנכונה.

ליקא ברקוביץ: אבל כאדם היא היתה כל הזמן עם חיוך ועם יד מושטת לכל אחד.

ליקא ברקוביץ: אין לי מלה נגדה או נגד הבנק.

יעקב ליצמן: היית ממליץ להוציא אותה מהכלא?

ליקא ברקוביץ: זה לא קשור.

ליקא ברקוביץ: אני אומר שהיה לי אמון במערכת ולא חשדתי לא בה ולא בבנק.

ליקא ברקוביץ: נכון לעכשיו יש מצב שיש לקוחות שלא צריך לעשות להם בדיקות קפדניות אם יש להם כסף או לא.

ליקא ברקוביץ: ביום שהיא נעלמה מהבנק טלפנתי אליה ובדקתי את מצב החשבון.

ליקא ברקוביץ: לקחתי את ההמלצה של הנגיד דוד קליין לבדוק מדי פעם, ובדקתי את החשבון כל יום.

ליקא ברקוביץ: יש לי תדפיס שמראה מה היה מצב החשבון שעתיים לפני שהבנק נסגר.

ליקא ברקוביץ: הפיקדונות השקליים והדולריים הם בבנק ישראל, וכל הזמן נאמר לי שאין לי מה לדאוג כי תוכנית החיסכון היא בפיקוח בנק ישראל.

ליקא ברקוביץ: התנגדתי ואני מתנגד גם היום לשיטה הפסולה במדינה שלנו מבחינת הביטחונות.

ליקא ברקוביץ: כשאני לוקח משכנתא מחתימים ערבים ואת הבנק, ואני מכיר בזה, כי הבנק רוצה להיות בטוח ואין לי ספק בזה.

ליקא ברקוביץ: אבל כשאני שם בבנק אלף שקלים, אין לי כל ביטחון על זה.

ליקא ברקוביץ: לכן אני מבקש שהבנק ייתן ערבויות גם לאלה שיש להם.

יורי שטרן: זה בדיוק העניין של פיקוח על הבנקים, שההתחייבויות של הבנק לא תעלינה על היכולת.

ויצמן שירי: הלימות הון זה שהבנק צריך לשמור הון עצמי של 9%, והוא יכול לתת אשראי על-פי חוק בנק ישראל של 11%.

יעקב ליצמן: גילה דופמן, בבקשה.

גילה דופמן: אני לקוחה 5-8 שנים.

גילה דופמן: הגעתי לבנק דיסקונט וביררתי עמלות של כל בנק באופן נפרד, ודרך בנק דיסקונט קיבלתי המלצה על בנק מסחר שהם נותנים יותר אחוזים.

יעקב ליצמן: אתה אומרת דבר חשוד, כאילו שיש שיתוף בין הבנקים בעניין הזה.

גילה דופמן: לא מדובר בשיתוף, אלא אחד הפקידים שהיינו אתו בקשר טוב הציע לי ללכת לשם.

גילה דופמן: אני בוודאי עשיתי את זה בתום לב, היו לי שם 30,000 דולר.

גילה דופמן: הייתי בקשר מתמיד עם אתי, כמעט כל שבועיים היא פקססה לי פקס שאראה מה המצב.

יעקב ליצמן: קיבלת דף חשבון?

גילה דופמן: שבועיים לפני שהבנק נסגר.

יעקב ליצמן: האם בדקת שהנתונים נכונים?

גילה דופמן: כן, אבל לא הגעתי לבנק מסחר כדי לוודא עד כמה זה מאומת.

יעקב ליצמן: כל כמה זמן קיבלת דף חשבון?

גילה דופמן: בכל פעם שביקשתי מאתי היא מיד פקססה לי, ומלבד זה קיבלתי כל חודש דף חשבון.

עופר אלון: שנה עברה מאז שהפקדתי בבנק את הסכום הראשוני שהכנסתי לתוכנית חיסכון לשנתיים.

עופר אלון: אני עובד 38 שנים עם בנק המזרחי, ובגלל הפרש של חצי אחוז שנתנו על פק"מ שבועי או חודשי עברתי לבנק למסחר והפקדתי תוכנית חיסכון.

עופר אלון: אני גמלאי, חולה סוכרת גבוהה מאוד.

עופר אלון: דוד תדמור, אמרת שהלקוחות שהפקידו כסף בבנק הזה סולקו מבנקים אחרים והפקידו את כספם שם.

ויצמן שירי: לא הוא אמר את זה.

עופר אלון: אם כך אני מתנצל.

עופר אלון: חבר הכנסת יורי שטרן, הדוגמה שנתת קודם לא מקובלת עלי.

עופר אלון: אני אדם שעבד 50 שנה וחסך שקל לשקל והשאיר את הכסף בתוכניות חיסכון לימי זקנה.

יעקב ליצמן: גלילה הורנשטיין, בבקשה.

גלילה הורנשטיין: אני מייצגת את עובדי הבנק.

גלילה הורנשטיין: אני רוצה להודיע לאדוני, שבשבוע שעבר כששמעתי שמתכנסת הוועדה, וכיוון שאני אורחת די קבועה כמייצגת עובדים בוועדה, ביקשתי לבוא לוועדה כי ידעתי שפה נחתכים דברים.

גלילה הורנשטיין: אמרו לי שהישיבה הקודמת היא כדי לקבוע מדיניות ושאכתוב מכתב לוועדה ואוזמן.

גלילה הורנשטיין: אכן כתבתי והוזמנתי ולכן קצת התפלאתי שאדוני אמר שהיום מדברים רק על לקוחות ולא על העובדים.

גלילה הורנשטיין: לעצם העניין.

גלילה הורנשטיין: אנחנו העובדים – לא רק הפיקדונות שלנו נשארו בבנק.

גלילה הורנשטיין: לא רק העובדים הפקידו כספים בבנק, הם הביאו את החברים ואת המשפחה וחרב עליהם עולמם כמה פעמים, כי כתוצאה מזה כל יחסי החברות ויחסי המשפחה התערערו מול העובדים האלה.

גלילה הורנשטיין: הם כמו מפקידים לכל דבר.

גלילה הורנשטיין: מלבד זה הם עובדים, שלא רק זאת שהושיבו אותם בבית, באה המשטרה יום אחד ואסרה עליהם להיכנס פנימה.

גלילה הורנשטיין: אנחנו לא יודעים על חשבון מי הם יושבים בבית.

יעקב ליצמן: לא פיטרו אתכם?

גלילה הורנשטיין: מיד אגיע לנושא הפיטורים.

גלילה הורנשטיין: כשהתמנה דוד תדמור התקשרתי אליו וכתבתי לו מכתב וביקשתי ממנו לדעת מה מצב העובדים.

גלילה הורנשטיין: הוא היה במסכת בלתי אפשרית, ואני יודעת את זה כמי שמתעסקת בפירוקים, אבל הוא חזר אלי.

גלילה הורנשטיין: תשובה על נושא העובדים, מה קורה עם מכתבי הפיטורים, האם הם מפוטרים, מי ישלם להם שכר – על כל אלה לא קיבלתי תשובה, מכיוון שהוא היה בלהט העשייה שלו.

גלילה הורנשטיין: העובדים נצטוו לחכות בבית עד שיקראו להם, וכך הם עשו.

גלילה הורנשטיין: עד שהמשטרה אמרה להם שהם לא נכנסים ושלחה אותם הביתה.

עופר חוגי: הם שלחו את זה בכתב?

גלילה הורנשטיין: לא בכתב.

עופר חוגי: המשטרה לא יכולה לפטר.

גלילה הורנשטיין: בדיוק.

גלילה הורנשטיין: אמרתי גם לכנ"ר שבמדינה דמוקרטית לא המשטרה אומרת לעובדים ללכת הביתה, ולפחות צריך להראות צו שלמישהו יש סמכות להגיד לעובדים ללכת הביתה.

גלילה הורנשטיין: כשהתמנה עו"ד שחר למפרק הזמני, כמו שהוא אמר קודם, נוצרו מיד יחסי תקשורת בינינו, אבל עדיין תשובה לנושא האמיתי – מה קורה עם העובדים, האם הם מפוטרים, מי משלם להם בעבור שכר, מה קורה עם הכספים שעומדים לזכותם, מה קורה אתם – עוד לא היתה תשובה, כי גם עו"ד שחר עוד היה במערבולת העשייה הראשונית.

גלילה הורנשטיין: לעובדים חייבים כספים מלבד הכספים שחייבים להם כמפקידים.

גלילה הורנשטיין: אלה עובדים שעכשיו מוכתמים, לכל אחד יש אות קין על המצח.

גלילה הורנשטיין: כשהם הולכים היום לברר על מקום עבודה, כבר שמעתי על שניים-שלושה מקרים שאמרו שבשום אופן לא יקבלו אותם.

גלילה הורנשטיין: כשאתמול ישבנו אמרנו לעו"ד שחר בלשון סגי נהור, שאנחנו רוצים תעודות יושר.

גלילה הורנשטיין: מישהו במדינה צריך להחליט שצריך להגיד בריש גליה: אתם לא אשמים.

גלילה הורנשטיין: לא ייתכן שבגלל חוטאת אחת על כל העדה ייצא קצף.

גלילה הורנשטיין: אנחנו לא מוכנים לזה שכולם יואשמו ושכולם יהיו גנבים.

גלילה הורנשטיין: גם פה נאמר, שאם היא אישרה את ההלוואה מי אישר לקחת את ההלוואה.

גלילה הורנשטיין: מה זאת אומרת?

גלילה הורנשטיין: שמישהו יבדוק ויחקור אם הם אשמים או לא.

יעקב ליצמן: זה מה שנאמר.

ויצמן שירי: לא בודקים?

גלילה הורנשטיין: לא, אף אחד לא בודק.

ויצמן שירי: המשטרה לא בודקת?

גלילה הורנשטיין: לא.

ויצמן שירי: אני חושב שאת לא צודקת.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את הנושא הזה.

יעקב ליצמן: אני בטוח שאת טועה, אבל אני אבדוק.

גלילה הורנשטיין: בדרך-כלל היא לא טועה.

גלילה הורנשטיין: גם כאן בוועדה, אם לא הייתי דורשת להעלות את הנושא אז היינו מגיעים אחר-כך לוועדה אחרת.

יעקב ליצמן: אלה השמצות ללא בסיס.

יעקב ליצמן: הזמנתי היום את הלקוחות ואחר-כך את העובדים, ואל תטיפי לי מוסר.

יעקב ליצמן: אם את לא רוצה, את יכולה לצאת.

גלילה הורנשטיין: אני לא רוצה לצאת.

גלילה הורנשטיין: אני חוזרת בי.

גלילה הורנשטיין: אני מבקשת שמישהו יגיד לנו אם העובדים אשמים או לא, מכיוון שהבנק סגור.

ויצמן שירי: מנהל הבנק עובד בבנק?

ויצמן שירי: הוא אשם או לא אשם?

שלמה שחר: הגשתי למשטרה רשימה של 15 עובדים שאני צריך אותם בשביל להתקדם.

שלמה שחר: עד כה המשטרה אישרה לי שניים.

יעקב ליצמן: אם כך כנראה שכן בודקים.

גלילה הורנשטיין: אז שיגידו את זה, זכותם של העובדים לדעת.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה עם המשטרה.

גלילה הורנשטיין: התוצאה של זה שהם יושבים בבית היא שאי-אפשר לשחרר את הקופות של העובדים שעל שמם רשום הכסף שלהם, אם זה קרן השתלמות ואם זה קרן תגמולים ואם זה קרן פיצויים.

גלילה הורנשטיין: כך שמשכורת אין, כספים מופקדים אין, קרנות שעל זכותם ועל שמם אין – ממה האנשים האלה יחיו?

גלילה הורנשטיין: להירשם לקבלת דמי אבטלה הם לא יכלו כל זמן שלא היה מכתב פיטורים, זאת אומרת שהאנשים האלה תקועים.

גלילה הורנשטיין: מקום העבודה של העובדים היה בבנק, הם לא באו לעשות ספקולציות ולא באו להרוויח רבע אחוז.

גלילה הורנשטיין: יש כאלה שעובדים שם 20 שנה, באו לעבוד כמו בכל מקום אחר.

גלילה הורנשטיין: בנוסף הם גם הפקידו כסף.

גלילה הורנשטיין: צריך לדאוג לעובדים.

דוד תדמור: הם לא סתם הפקידו כסף, זאת היתה המדיניות של הבנק לחייב אותם לפתוח חשבון בבנק ולהפקיד כסף.

גלילה הורנשטיין: אז עוד יותר גרוע.

גלילה הורנשטיין: בנק ישראל שילם להם את משכורת אפריל, ואנחנו מודים לדוד תדמור.

גלילה הורנשטיין: אבל לא שילמו להם את ההפרשות הסוציאליות על החודש הזה.

גלילה הורנשטיין: חייבים להם בעבור כמה ימי עבודה במאי, לא שילמו להם את זה.

גלילה הורנשטיין: אנחנו מבקשים שבנק ישראל ישלם גם בעבור הימים האלה של חודש מאי וגם את ההפרשות הסוציאליות שחייבים להם בעבור חודש אפריל וחודש מאי.

רחמים מלול: אם לא שלחו להם מכתבי פיטורים, יצטרכו לשלם להם גם על חודש מאי.

יעקב ליצמן: אבל אין מי שישלח להם מכתבי פיטורים.

ויצמן שירי: דוד, איך מצאתם את המקור לשלם להם את המשכורת של חודש אפריל, ולא מצאתם את המקור להתמודד עם הבעיות הקטסטרופליות של אדם שלא מסוגל לשלם בעבור הלחם שלו?

ויצמן שירי: מדברים פה על תנאים סוציאליים, שזה דבר חשוב, אבל יש דברים שהם יותר חשובים.

ויצמן שירי: אני מלווה את העניין הזה, ובמקרה אני גם אחראי על המערכת הבנקאית בכנסת, כיו"ר הוועדה לבנקאות.

ויצמן שירי: העניין של העובדים הוא כואב וקשה, אבל צריך גם להגיד את האמת: אתם קיבלתם את המשכורת של חודש אפריל, ואילו לאותו סטודנט שלומד באוניברסיטת בן-גוריון אין ממה להתפרנס, אין לו כסף כדי לנסוע ברכבת.

ויצמן שירי: הסיפור שלו הוא הרבה יותר קשה מהתנאים הסוציאליים שלכם.

גלילה הורנשטיין: אני לא אשיב לחבר הכנסת שירי, מכיוון שאין קשר בין אחד לשני.

גלילה הורנשטיין: אם מישהו עובד הוא צריך לקבל את שכרו והמעביד לא יכול שלא לשלם את שכרו.

גלילה הורנשטיין: לגבי המפקידים, אני מברכת על ההחלטה ואני חושבת שזאת החלטה נכונה, יש החלטת ממשלה.

גלילה הורנשטיין: לגבי העובדים אין החלטת ממשלה.

גלילה הורנשטיין: אם היינו יודעים שהעובדים הם חלק מהעסקה, היינו סומכים על כך שמישהו דאג להם.

גלילה הורנשטיין: עד שהממשלה תחליט, אם תחליט, אנחנו מבקשים שבנק ישראל יהיה אחראי על החוב הכספי שלהם.

ויצמן שירי: הכנ"ר אמר שזה ייקח זמן, אבל הוא ישלם.

גלילה הורנשטיין: אנחנו מבקשים שבנק ישראל ייקח על עצמו את האחריות לתשלום הזה.

עופר חוגי: שהוא יגיד את זה לפרוטוקול.

גלילה הורנשטיין: בשם מי הכנ"ר יכול להגיד?

שלמה שחר: גלילה אומרת שכמו שנאמר לגבי לקוחות שבנק ישראל ישלם בלי בדיקות ואחר-כך בנק ישראל יהיה נושה, היא רוצה אותו הדבר לגבי העובדים, שישלמו לעובדים ובנק ישראל יהיה נושה.

גלילה הורנשטיין: אנחנו נגיש את תביעת החוב שלנו.

ענת מאור: אני רוצה להעיר שתי הערות כלליות, ואחר-כך לומר מה הצעתי.

ענת מאור: ההערה הכללית הראשונה, אנחנו כמובן, כמו כל בית ישראל, הזדעזענו לראות את זה, ובוודאי אנחנו מבינים את הלקוחות ואת העובדים.

ענת מאור: עם זאת, אני רוצה להציע לוועדה לא להסתפק רק בבעיה של פיקוח על הבנקים.

ענת מאור: אנחנו יודעים שמשבר המניות לא היה לפני דורות, הוא היה ב-1982.

ענת מאור: גלית אבישי העלתה את הסוגיה של כל נושא הבנקאות וכל נושא מידת הרווחים, מידת האמינות, הנושא של מיסוי.

ענת מאור: אני חושבת שזאת סוגיה שטוב שוועדת הכספים תטפל בה בגדול, כי האמינות כלפי המערכת הבנקאית היא לא רק הפיקוח.

ענת מאור: דבר שני, אני חושבת שלדאוג לעובדים זה דבר חשוב.

ענת מאור: עו"ד גלילה הורנשטיין, אנחנו בדרך-כלל מכבדים מאוד את עבודתך.

ענת מאור: אני מציינת לשבח שבעבור חודש אפריל כן שילמו, וצריך להמשיך ולעקוב אחרי כל הדברים לדאוג גם לזכויות העובדים וגם לזכויות הלקוחות.

ענת מאור: אני רוצה להסב את תשומת הלב דווקא לסוגיה שלי יש בעיה אתה.

ענת מאור: החלטת הממשלה לתת פיצויים ללקוחות היא נכונה, אבל יש לי שתי הסתייגויות.

ענת מאור: האחת, ללקוחות פרטיים שיש להם עד ארבעה מיליון שקלים נותנים 100% מההפסדים.

ענת מאור: אני רוצה שנחשוב על שתי בעיות.

ענת מאור: האחת, האם ארבעה מיליון שקלים לאזרח פרטי זה באמת לראות בו מי שזקוק מאוד לסיוע.

ענת מאור: אני חושב שרבע מיליון או חצי מיליון זה סביר, ולמעלה מזה צריך שיהיה אחוז מסוים של השתתפות עצמית.

ויצמן שירי: למה?

יעקב ליצמן: הנושא הזה הועלה בהתחלת הדיון, ואני חייב לומר שרוב חברי הכנסת התנגדו לזה ואמרו שאפילו פיצוי על 95% מעל ארבעה מיליון שקלים זאת פגיעה ללא צורך.

ענת מאור: אני שמעתי פה שלושה אנשים.

ענת מאור: חלק מההכרעה ללכת לבנק קטן הוא שאחוז הריבית שקיבלו במשך שנות ההפקדה היה גבוה יותר.

ויצמן שירי: אז מה?

ענת מאור: אני חושבת שאנחנו לא מחנכים לצריכה נבונה.

ענת מאור: מאוד קל לומר שצריך לתת את כל ה-100% אבל גם לנו כצרכנים יש אחוז מסוים של אחריות – 3%, 5%.

ענת מאור: מי שבחר בנק עם ריבית יותר גבוהה צריך לקחת אחריות.

ויצמן שירי: למה על חשבונם?

ענת מאור: זה לא על חשבונם, זה 5% על חשבונם.

עופר חוגי: צריך להוריד מהשכר של המפקח על הבנקים.

ענת מאור: הבעיה היא לא הלקוחות.

ענת מאור: אני חושבת שצריך להיות אחוז מסוים בגלל שני דברים.

ענת מאור: סכום המינימום צריך להיות נניח חצי מיליון.

ענת מאור: דבר שני, כל אחד שהולך לבדוק בנק בודק את הרווחים, ואני חושבת שהשתתפות של אחוזים בודדים זה יהיה גם צודק וגם איתות לעתיד.

ענת מאור: זאת הצעתי לוועדה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: עופר חוגי, בבקשה.

עופר חוגי: לדעתי צריך לבדוק איך אפשר להחזיר את הבנק במהירות למסלול מסוים, כדי שאפשר יהיה להתחיל לעשות את הבדיקות.

עופר חוגי: כי אי-אפשר להתחיל לשלם לאנשים כסף בלי שיעשו את הבדיקה.

עופר חוגי: הרי הבדיקה היא השלב הראשוני כדי שתהיה לנו עמדה אם לאדם מגיע הכסף או לא.

עופר חוגי: לכן הדבר החשוב ביותר הוא, שאנשים שמכירים את המערכת ואת הבנק ואת הלקוחות יהיו האנשים הראשונים שיישבו אתם.

עופר חוגי: צריך לתפוס את המשטרה באוזניים ולהגיד לה שיש הרבה אנשים שסובלים.

עופר חוגי: הבנתי שבינתיים לא עשו בדיקה מי הם העובדים שיכולים להיכנס לבנק באופן מיידי.

יעקב ליצמן: הכנ"ר אמר שהוא הגיש בקשה לכמה עובדים וקיבל רק שניים.

עופר חוגי: המשטרה עובדת לאט מאוד, וצריך להסביר לה שלא יהיה אפשר להתחיל לשלם לאנשים כסף בלי לבדוק את הדברים.

עופר חוגי: לכן צריך לשבת עם המשטרה, לתת לה לוח זמנים של כשבוע.

עופר חוגי: לא אכפת לי שעל כל עובד בנק יהיו שני אנשים שיפקחו.

עופר חוגי: אבל צריך לקחת כמה עובדים שיתחילו לתפעל את הבנק, כדי שנוכל להפעיל את אותה קרן שבנק ישראל רוצה להפעיל אותה כדי שיהיה כסף לשלם לאנשים והעסק יתקדם.

עופר חוגי: אני רוצה להזכיר ליושב-ראש, שאחרי הישיבה האחרונה שקיימנו עם הנגיד לקח לו ארבעה ימים עד שהוא שלח את המכתב לממשלת ישראל.

עופר חוגי: המציאות היא שכל דבר עובד לאט.

יעקב ליצמן: אני אפנה לשר לביטחון הפנים ואבקש ממנו שיזרז את הנושא הזה כדי שהמשטרה תאפשר לעובדים להיכנס לבנק.

עופר חוגי: אני מבקש מכל האנשים שנפגעו לשלוח מכתב לכנ"ר.

יעקב ליצמן: במהלך הדיון אמרנו שנבקש ממזכירות הוועדה לרכז את הפניות, אבל כיוון שזה ישבש לנו את העבודה אני מציע שהכנ"ר יפרסם בכל העיתונים הודעה.

שלמה שחר: עם כל הרצון הטוב, אין אצלי כספים.

שלמה שחר: אני מוכן לעשות את חלקי, וברגע שתגיע אלי הרשימה אשב עם אנשי בנק ישראל, אדבר אתם ואראה מה אפשר לעשות.

יעקב ליצמן: אני מציע שהרשימות האלה יעברו אליך במקום שיעברו אלי.

שלמה שחר: אני לא יכול לקחת אחריות על זה שאנשים יפנו אלי ולאחד אומר כן ולאחר אומר לא.

יעקב ליצמן: אנחנו מבקשים לרכז את הבעיות הסוציאליות המיוחדות כרגע, כדי לבדוק אם אפשר לעזור להם.

סמדר אלחנני: נדל"ן רשום בדרך-כלל במאזני בנקים כאפס.

דוד תדמור: לבנק אין נדל"ן, הבניין הוא בשכירות.

אנה שניידר: אני רוצה להזכיר, שכאשר היו הבעיות עם הבנקים שנתנו אשראי בלתי מפוקח ללקוחות ולאחר מכן נוצר מצב שאותם לקוחות היו חייבים חובות מאוד גדולים לאותם בנקים על לא עוול בכפם, הוועדה לענייני ביקורת המדינה הקימה ועדה חיצונית שישבו בה מומחים שבדקו באופן פרטני כל לקוח של כל בנק, הגיעו להסכם עם הבנקים שכך ייעשה הדבר ופתרו בעיות ספציפיות של כל לקוח.

יעקב ליצמן: יש לנו הסמכות לעשות את זה?

אנה שניידר: בוודאי, להציע שמות ולמנות ועדה.

אנה שניידר: אין סמכות לוועדת הכספים לעשות פעולות אופרטיביות, כי זאת ועדה של הכנסת ואין תפקידה של הוועדה לפתוח תיק ספציפי של לקוח ולראות אם הוא באמת הפקיד כספים או לקח הלוואות.

אנה שניידר: זה לא תפקיד של הפרלמנט.

ויצמן שירי: מי מממן את הוועדה החיצונית הזאת?

אנה שניידר: צריך להגיע להסכם בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: אני מבין שבית המשפט ימנה בעוד כמה ימים מישהו, הוא לא ישאיר את זה פתוח, ולכן לא צריך לפנות אל כונס הנכסים.

שלמה שחר: זה יהיה מישהו מטעמי, האחריות היא שלי.

יעקב ליצמן: אם האחריות היא שלו, מדוע אי-אפשר להתחיל לרכז את הפניות?

אברהם-בייגה שוחט: מכיוון שהוא לא מתעסק באופרציה של העניין, הוא ממנה מישהו מטעמו.

אברהם-בייגה שוחט: כאשר חבר הכנסת לשעבר אברהם שפירא הלך לכונס בעניין שטיחי כרמל, האם הכונס טיפל בדברים?

אברהם-בייגה שוחט: לא, היה עורך-דין שטיפל בדברים כפי שצריך.

ויצמן שירי: זה לא אותו דבר.

אברהם-בייגה שוחט: זה אותו הדבר מבחינתה.

אברהם-בייגה שוחט: היו שם 700 עובדים, זה לא אותו הדבר?

אברהם-בייגה שוחט: הרי בית המשפט ימנה מישהו שיעמיד צוות ויעבוד, יקבעו לו הוצאות והוא יעשה את זה גם כלפי העובדים וגם כלפי המפקידים וגם כלפי כל אחד, בהנחייתו ובהחלטות שיתקבלו.

ויצמן שירי: מה עושים עם המקרים הדחופים?

ויצמן שירי: על זה הדיון.

אברהם-בייגה שוחט: בעוד יום-יומיים יהיה מישהו.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שהוועדה צריכה לפנות לאוצר ולבנק ישראל.

אברהם-בייגה שוחט: שמעתי ששר האוצר אמר שזאת פעם אחרונה שהממשלה מכסה נזקים, אבל זאת הפעם האחרונה עד המקרה הבא, חלילה.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שצריך לבדוק, אני לא יודע מה ההשפעות של זה על המערכת של הביטוח, כי לא משלם המסים צריך לשלם את המסים האלה אלא כל מי שלוקח הלוואה – יהיה בתוכה ביטוח מסוים להפקדות שלו והוא ישלם את זה דרך הריבית שהוא משלם, וזה לא יצטרך לחזור לתקציב המדינה, אפילו אם בנק ישראל משלם.

אברהם-בייגה שוחט: אלה נושאים כלליים שצריך לעשות אותם מכאן ואילך, וצריך מהר לעשות אותם.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיכנס למה שקבעה הממשלה מבחינת הפיצוי.

אברהם-בייגה שוחט: ברור לחלוטין שהממשלה צריכה לשלם.

דוד תדמור: ההחלטה לתת ערבות היא של הנגיד, בנק ישראל נותן את הערבות או בנק אחר שהנגיד הגיע אותו להסכם, אבל זה באישור הממשלה.

דוד תדמור: אין הוצאה תקציבית.

סמדר אלחנני: זאת כן הוצאה תקציבית.

נחום לנגנטל: יש פה שני דברים שאני מציע להישמר מהם.

נחום לנגנטל: האחד זה להתחיל לעשות פיזור, זה הכי גרוע מבחינת הלקוחות.

נחום לנגנטל: בשלב ראשון זה נראה כאילו שמים פלסטרים, שמקימים ועדה ומזכירות מרכזת את הבעיות וכיו"ב.

נחום לנגנטל: יתחיל להיות פה פיזור של האנשים שמטפלים בעניין, וזה הכי חמור מבחינת הלקוחות כשיש כמה כתובות.

נחום לנגנטל: צריך שתהיה רק כתובת אחת, וזה הכנ"ר דרך בא כוחו.

נחום לנגנטל: השגיאה השנייה שיכולה להיות, היא שכרגע הולכים לעשות שלא לצורך מאבק בין המפקידים לבין העובדים.

יעקב ליצמן: זה לא נכון.

נחום לנגנטל: הכנ"ר צריך לפנות עם הבעיה העקרונית לבית המשפט, כי כל תשלום שלו צריך להיות דרך בית המשפט.

נחום לנגנטל: אל תפחד מזה, הכנ"ר, שאתה לוקח את כל המקרים הסוציאליים, כי בסיכומו של דבר תגיש את זה לבית המשפט, תציע את ההצעה לגבי המקדמות.

נחום לנגנטל: אין פה בעיה של העדפת נושים, כי יש לך ערבות בנק ישראל לצורך העניין הזה.

נחום לנגנטל: אם יש לך ערבות של בנק ישראל, אתה יכול להגיש את הדבר הזה.

נחום לנגנטל: זה יכול להיות מהר.

נחום לנגנטל: זה הבדל שהממשלה יצרה בינם לבין עובדים, כי לגבי העובדים אין ערבות מדינה ולכן כאן תהיה בעיה שלחוסכים יש ולעובדים כן, ולכן כאן תהיה העדפת נושים.

נחום לנגנטל: יכול להיות שלזה תהיה תשובת המדינה של העדפת נושים.

נחום לנגנטל: אשר על כן צריכים להיות שני דברים: האחד, הכנ"ר או בא כוח מטעמו צריך לרכז את כל הפניות של כולם, הסוציאליות והלא סוציאליות, ולהתחיל לגבש את העמדה ולקבל את האישור העקרוני של בית המשפט דרך ערבותו של בנק ישראל והמדינה.

נחום לנגנטל: דבר שני, לגבי העובדים, גם כאן הכנ"ר דרך בא כוחו צריך לעשות את זה, אבל כאן צריכה להיות רק פעולה אחת והיא ההבטחה בהחלטת ממשלה, שוב באותו תהליך, על-מנת שלא ייצרו ביניהם לבין המפקידים את הבעיה של יריבות.

נחום לנגנטל: ברגע שתהיה לגביהם אותה ההחלטה, בסופו של דבר כל החלטה שהכנ"ר יקבל דרך בית המשפט לא תהיה לגבי העדפת נושים.

נחום לנגנטל: אדוני הכנ"ר, דבר אחד אתה צריך כרגע לעשות, אתה יכול לרכז כבר אצלך את הפניות עד שתהיה החלטה של בית המשפט שיאשר לך שבא כוח מטעמך יישב בבנק.

נחום לנגנטל: אתה יכול לפנות, שכולם יביאו את כל תביעותיהם, מפקידים ועובדים.

נחום לנגנטל: כשיגיע נציגך לבנק הוא יידע להפעיל את הקריטריונים, יש לו ערבות המדינה ובנק ישראל והוא יוכל לגשת לבית המשפט.

שלמה שחר: שכחנו במה התחלנו.

שלמה שחר: יש מסלול שיפוטי רגיל שבו הולך ההליך.

שלמה שחר: כדי לחלק כספים אני צריך להגיע למועד שיקבע בית המשפט לצו פירוק.

שלמה שחר: אנחנו רק בפירוק זמני.

שלמה שחר: אחרי צו פירוק אנשים מגישים תביעות למפרק שבודק אותן ואומר למי לשלם.

שלמה שחר: בא כאן גוף ציבורי, כמו הוועדה הזאת, ואומר לעזוב את ההליך השיפוטי הרגיל כי יש כאן בעיות בוערות שצריך לדאוג להן.

שלמה שחר: אני אומר שאתם צודקים, זה לא עניין של הכנ"ר שיכול עכשיו ללכת בקיצורי דרך.

שלמה שחר: נתתי הצעה איך לעשות את זה, הצעתי שנלך עם המקרים הדחופים האלה לבנק ישראל ונגיד שאלה המקרים הדחופים, שיגיד כמה כסף הוא נותן, ודבר שלישי שאני, הכנ"ר, יכול להיכנס עם האנשים שלי לחשבונות, לראות למי באמת מגיע וללכת עם זה לבית המשפט.

שלמה שחר: אבל אתם לא יכולים לבקש ממני להתנדב לעשות משהו.

אברהם-בייגה שוחט: נציגי העובדים לא יאהבו את מה שאני אגיד, אבל אני אגיד בכל זאת.

אברהם-בייגה שוחט: צריך להבדיל בין המשקיעים בבנק לבין העובדים.

אברהם-בייגה שוחט: העובדים יצאו נפגעים מכיוון שמישהו גנב שם ככל הנראה, הבנק התמוטט והלך מקום עבודתם.

אברהם-בייגה שוחט: הטיפול בהם צריך להיעשות כמו שנעשה טיפול במקרה שמפעל קורס מסיבה כזאת או אחרת.

אברהם-בייגה שוחט: מפעלים אחרים קורסים גם הם כתוצאה מגניבות או מניהול לקוי או מסיבות אחרות, ויש מערכת שמטפלת בהם.

אברהם-בייגה שוחט: החיבור בין זה ובין המחויבות שהמדינה מוכנה לתת למפקידים הוא חיבור לא נכון, כי מחר בבוקר כל מפעל שייסגר יבקש מהמדינה שתדאג לעובדים שלו.

אברהם-בייגה שוחט: זה בנק פרטי, קרה שם מה שקרה, צר לי מאוד על העובדים, אבל אסור לנו ליצור מצב שבו מדינת-ישראל כמדינה תטפל בעובדים.

אברהם-בייגה שוחט: לצערי יש לנו עשרות מפעלים שקרסו.

אברהם-בייגה שוחט: הגברת הורנשטיין יודעת את זה, חצי מהזמן שהייתי שר האוצר הייתי מטורטר על ידה.

ענת מאור: זה לא מטורטר, היא דואגת לעובדים.

אברהם-בייגה שוחט: מטורטר באופן חיובי.

אברהם-בייגה שוחט: אבל צריך להיזהר מלחבר בין שני הדברים.

קריאה: רוב הכספים של העובדים הופקדו בבנק.

עופר חוגי: היות שהכנ"ר שלח את הכדור אלינו, הבעיה יושבת לפתחנו.

עופר חוגי: יש פה אנשים שצריך לטפל בהם, והכנ"ר אומר שהוא לא יכול לטפל בהם.

שלמה שחר: לא אמרתי את זה.

שלמה שחר: אני בא עם מקסימום רצון טוב.

עופר חוגי: בשלב זה הוא לא יכול לטפל בהם.

עופר חוגי: רק בעתיד, כשימונה אדם מטעמו, הוא יוכל לפנות לבנק ישראל.

שלמה שחר: אם היית מחזיק רשימה של אנשים, הייתי הולך אתה לבנק ישראל ומדבר אתם שישלמו את הכסף.

שלמה שחר: תביאו לי את הרשימה.

עופר חוגי: לכן אנחנו צריכים מטעם ועדת הכנסת להקים ועדה חיצונית, לא אכפת לי מי יישב בה, של אנשי מקצוע.

יעקב ליצמן: אני לא אתן תשובה לנושא הזה עד שאדבר עם נגיד הבנק ועם המפקח על הבנקים.

יעקב ליצמן: בעניין זה תהיה הודעה רשמית בעיתונים, מטעם מי שיעשה את זה.

יעקב ליצמן: מר יוסף קוהן, בבקשה.

יוסף קוהן: לפני כשלוש שנים התרעתי לפני מנכ"ל הבנק על ליקויים בניהול הרישומים על הפיקדונות.

יוסף קוהן: הבאתי לו מסמכים.

יעקב ליצמן: האם קיבלת דפי בנק?

יוסף קוהן: כן.

יעקב ליצמן: האם יש לך פיקדונות גדולים שם?

יוסף קוהן: כן.

יוסף קוהן: הוא הזמין בנוכחותי את פקידה בבנק והראה לה מה קורה, והם אמרו שהם מכינים מחשבים חדשים וזה יהיה בסדר.

יוסף קוהן: קיבלו מחשבים חדשים והמצב נהיה יותר גרוע.

יוסף קוהן: כתבתי הרבה מכתבים, יש לי העתקים מהמכתבים ששלחתי למנכ"ל הבנק על ליקויים.

יעקב ליצמן: לבנק ישראל לא שלחת?

יוסף קוהן: לא.

יוסף קוהן: אני היום בן למעלה מ-80.

יוסף קוהן: אשתי ואני ניצולי השואה, ו-50% מהפיקדונות שלנו, מעל שני מיליון שקלים, הם מכספי פיצויים מגרמניה.

יוסף קוהן: לא חלמתי על זה שאפשר יהיה לפגוע בכספים של המסכנים.

יוסף קוהן: אשתי חולה למעלה משנה והיא מרותקת לכיסא גלגלים.

יוסף קוהן: במשך החודשיים האחרונים היא היתה מאושפזת במחלקה הסיעודית בראשון-לציון, שילמתי כל חודש 10,000 שקלים בעבורה.

יוסף קוהן: לפני שבוע נאלצתי להוציא את אשתי משם הביתה, מאחר שכל הכסף שלי נמצא בבנק הזה.

יוסף קוהן: אשתי לא מסוגלת לעמוד על הרגליים אפילו לדקה.

יוסף קוהן: היא זקוקה להשגחה של רופאים 24 שעות ביממה.

יעקב ליצמן: בעניין זה תביא לי את הפרטים ואני אעזור כבעיה אנושית, ללא קשר לטיפול הכללי.

ויצמן שירי: הוא רוצה את הכסף שלו, הוא לא רוצה נדבה.

יוסף קוהן: אני מבקש שייקחו בחשבון את הדברים האלו, כי אין לי מלים לומר איזה עוול נעשה כאן.

יוסף קוהן: אני נכה 90%.

יעקב ליצמן: תודה רבה, אדוני.

יעקב ליצמן: תהיה בריא.

עזרא וישיניא: דיברו קודם על הפן האנושי של כל אחד, אבל אני מבקש למקד את הנושא.

עזרא וישיניא: אבי, שהוא בן 84, מנהל את החשבון שלו בבנק הזה במשך 51 שנים.

עזרא וישיניא: זה החשבון היחיד שיש לו, מעולם לו היה לו חשבון בבנק אחר.

עזרא וישיניא: היום כל הכסף שלו שם, וגם שלי בעשר השנים האחרונות.

עזרא וישיניא: אני מבקש לשאול מה אני אומר לאדם כזה, שמקבל מכתב מקופת-חולים שביטוח הבריאות שלו בהוראת הקבע לא עובר וביטוח הבריאות שלו נעלם.

עזרא וישיניא: הוא צריך לעשות בדיקות לב, הוא היה מאושפז בשבוע שעבר במחלקת לב ועשה כל מיני דברים שקשורים לעניין הזה, וזאת דוגמה מחיי היום-יום.

ויצמן שירי: הוא לא יכול להוציא שום דבר.

ארז כהן: אני חבר ועד של לקוחות הבנק.

ארז כהן: התארגנו קרוב ל-150 אנשים ורשמנו שמות.

ארז כהן: בעיתונים כתבו שזה בנק של מיליונרים, ואני ראיתי 150 אנשים שנראים לי כאנשים רגילים ופשוטים.

ארז כהן: לחלק מהאנשים אין כסף לחיות בצורה הכי פשוטה והכי בסיסית.

ארז כהן: אנחנו מודים לכם ולממשלה על העבודה שאתם עושים.

ארז כהן: שמענו אתמול שהמדינה תיתן ערבות לכספים האלה, אבל מה קורה בינתיים, אדוני הכנ"ר?

ארז כהן: כבר שלושה שבועות אף אחד לא דיבר אתנו.

ארז כהן: היום, כשיש כבר החלטה ויש סוג של אישור, אני מבקש שמישהו יאסוף אותנו וידבר אתנו.

ארז כהן: אני מבין את אדוני, אני מבין שאדוני עורך-דין, אני מבין שאדוני זהיר והוא צריך לעשות את כל הבדיקות ולא להפלות נושים, ועדיין אנחנו רוצים להבין כמה זמן זה ייקח.

ארז כהן: הרי אנחנו לא צריכים לחכות עכשיו לכספים שיושגו לקופת המפרק.

ויצמן שירי: אתם צריכים להעביר לו מיד את הרשימה.

ארז כהן: אנחנו לא מדברים רק על האנשים המסכנים.

ארז כהן: כמה זמן זה ייקח?

ארז כהן: לא מדובר במסכנים מקצועיים, מדובר באנשים שהפכו למסכנים.

שלמה שחר: אתם צריכים להבחין בין שני דברים.

שלמה שחר: מי שצריך לתת את הכסף המיידי זה בנק ישראל, ואתמול הוא עשה את זה.

שלמה שחר: רק אתמול בנק ישראל נתן את ההודעה העקרונית שיש כסף בצד.

שלמה שחר: השלב הבא, וזה שלב שאנחנו כבר עושים ותדמור דיבר על זה – היום החשבונות כמו שהם נראים הם לא בהכרח משקפים את המצב.

שלמה שחר: לכן אנחנו מכניסים לשם רואי חשבון, שהם כבר בעבודה, והעבודה הזאת תיבדק עם כל מיני נתונים.

שלמה שחר: ברגע שיידעו להגיד איזה חשבון הוא חשבון נכון, השלב הבא יהיה שהולכים לבתי-משפט, יש סדר קדימויות, תלוי כמה כסף יש בקופה.

שלמה שחר: אם אני צריך לשלם זה ייקח זמן, אבל אם בנק ישראל משלם, ברגע שייקבע מה המצב של החשבון האמיתי הבנק יעביר אליך את הכסף ואחר-כך הוא יהיה נושה שלי.

ארז כהן: מה הפרוצדורה?

שלמה שחר: הפרוצדורה היא שאני מעסיק כרגע רואי חשבון, והיום הגשתי בקשה נוספת להארכה של העניין.

שלמה שחר: רואי החשבון כבר נמצאים שם והם ימשיכו בעבודה, וברגע שהם יסיימו והם יידעו להגיד מה היתרה המדויקת של כל לקוח, אנחנו נמסור את זה לבנק ישראל ובנק ישראל יעביר ללקוחות את הכספים ואחר-כך יתבע אותי.

ארז כהן: כמה זמן?

שלמה שחר: אני עדיין לא יודע להגיד את זה.

ויצמן שירי: צריך שהם יידעו למי לפנות.

ויצמן שירי: בדיון הקודם המפקח על הבנקים אמר שיש מוקד בבנק ישראל, ואני אומר לך שהמוקד הזה לא עונה לטלפונים.

ויצמן שירי: אני אישית בדקתי את זה.

יעקב ליצמן: כמה זמן זה ייקח?

שלמה שחר: יש כבר רואי חשבון שעובדים בבנק.

שלמה שחר: יש עובדי הבנק שצריכים להיכנס, וברגע שהם ייכנסו הבדיקה של רואי החשבון תהיה יותר פשוטה ויותר קלה.

שלמה שחר: העבודה הזאת נעשית ונותנים לה עדיפות ראשונה, כי כולם רוצים לדעת באיזה מצב הם עומדים.

שלמה שחר: ברגע שהבדיקה תושלם, אני אצא בהודעה שהבדיקה הושלמה, באותו רגע אלך לבנק ישראל ואתן את הרשימה, בנק ישראל יחלק את הכספים.

שלמה שחר: לצערי, יש מצב שיכול להיות שרשומה על שמך הלוואה בבנק ואתה לא יודע מזה, כך שאני צריך להגיש נגדך תביעה.

שלמה שחר: לכן צריכים להיכנס רואי חשבון ולחפש את הדרכים כדי לדעת מה המצב לאשורו.

עזי נגר: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת הנכבדים.

עזי נגר: אני מבקש מהוועדה לעשות עוד צעד אחד קדימה ואכן לעזור שמקרים כאלו לא יישנו.

עזי נגר: יש בעיה שלא לוקחים אחריות ציבורית.

עזי נגר: הגשתי מסמך לוועדה על כמה מעילות שהיו לפני שנתיים בבנק לאומי בשוויץ.

עזי נגר: אני קורא לחברי הוועדה, שצריך לקחת את האחריות בצורה רצינית, כי אחרת נראה עוד מקרים כאלה.

עזי נגר: לא ייתכן שלא יהיה מי שישלם את המחיר בעניין הזה.

עזי נגר: עשיתי מעשה והגשתי תלונה במשטרה על הפרת אמונים.

עזי נגר: יש בסיס משפטי כדי לומר לאנשי ציבור שאם הם פועלים ברשלנות הם יצטרכו לתת על זה את הדין.

עזי נגר: לכן אני קורא לחברי הוועדה לעשות את המעשה הזה.

ציון שמי: עובדי הבנק לא מאורגנים בהסתדרות, וצר לי מאוד על מה שקרה להם.

ציון שמי: אני חושב שעובדים של בנק שנמצא במצב הזה לא דומים לעובדים של מפעל שנמצא בכינוס נכסים או בכל מסגרת אחרת, כי מי שעובד במפעל כזה – כספו נמצא בבנק כלשהו.

ציון שמי: במקרה הזה כל כספם נמצא באותו בנק.

ציון שמי: כלומר, אם לא ייתנו להם פתרון לפחות להתפרנס בימים הקרובים, שיוכלו ללכת למכולת, לדעתי העובדים עצמם נמצאים במצוקה קשה מאוד.

ציון שמי: חייבים למצוא להם פתרון של משכורת שוטפת עד שעל-פי חוק ייפתרו הבעיות שלהן.

ציון שמי: לבי עם הלקוחות.

ציון שמי: אני חושב שהמערכת שלנו כמדינה חייבת לשפות את הלקוחות במלוא אובדן הכספים שלהם, כי לבנק יש רשיון ומי שהולך לבנק יודע שזה מוסד שמפוקח, שיש לו רשיון של בנק ישראל ושל הפיקוח על הבנקים.

ציון שמי: מדינת-ישראל חייבת לשפות אותם, אחרת חלילה אנחנו בבעיה לגבי כלל המערכת הבנקאית.

ציון שמי: במערכת הבנקאות יש 40-50 אלף עובדים, ורובה מאורגנת.

ציון שמי: כל עובד קבוע שמועמד לפיטורים - המקרה שלו צריך להגיע לשולחני.

ציון שמי: אף אחד לא יכול להיות מפוטר בלי שתהיה הסכמה שלנו.

ציון שמי: עובדים שמפוטרים בגין עבירות פליליות יכולים להיות מפוטרים אחרי שבדקנו.

ציון שמי: במערכת הבנקאות כולה היו מספר מקרים מאוד מצומצם שהגיעו לשולחני, אפשר למנות אותם על כף יד אחת.

ציון שמי: לכן המערכת הבנקאית היא מערכת אמינה, מפוקחת כפי שצריך.

ציון שמי: המקרה של בנק למסחר זה לא מקרה מייצג ויש לנו מערכת בנקאות מפוארת, שעושה ככל יכולתה.

ציון שמי: יש תחרות בין הבנקים, ומותר שתהיינה ריביות קצת שונות ומותר ללקוח לבדוק היכן כדאי לו לעשות את עסקיו.

ציון שמי: זה דבר לגיטימי.

ציון שמי: יש חשיבות רבה לכך שיהיו בנקים קטנים ובינוניים.

ציון שמי: כמובן שלאור המקרה הזה הלקחים צריכים להילמד וכן צריך להגביר את הפיקוח על בנקים שאולי יש שם סימנים.

ציון שמי: נאמר שהיה פיקוח צמוד על הבנק למסחר, ובכל זאת זה מה שקרה.

ציון שמי: צריך לסתום את החורים ולבדוק שהלקוח יהיה שקט כשהוא הולך לבנק.

רפאל בציה: אני רוצה להתייחס לדבר שכבר נאמר כאן בקשר לתיקי הלקוחות.

רפאל בציה: היתה פה תגובה קצרה כאילו שהדבר הזה הוא בעלמא.

רפאל בציה: כבר ביררתי את זה גם מבחינה משפטית, ומעבר לזה שללקוחות היו פיקדונות היו להם גם נכסים אחרים, קרי ניירות ערך.

רפאל בציה: ניירות הערך האלה מבחינה משפטית מוחזקים בנאמנות בעבורם.

רפאל בציה: נכון לעכשיו אנחנו לא יכולים לעשות שום דיספוזיציה, ואדוני אמר שאנחנו לא יכולים לעשות דבר.

רפאל בציה: אני חושב שצריך לתת את הדעת על כך שמבחינה משפטית יש פורום נוסף לנאמנות, אי-אפשר להתעלם מהעובדה הזאת.

רפאל בציה: דיברתי גם עם המנהל המורשה, והוא הסביר לי שהמעילה בוצעה בכספי הפיקדונות, היא לא בוצעה נגד ניירות ערך שאנשים החזיקו בבנק בנאמנות.

רפאל בציה: מדוע אי-אפשר לעשות כרגע דיספוזיציה?

ויצמן שירי: המחשב סגור.

רפאל בציה: זאת בעיה טכנית.

רפאל בציה: נשאלה פה שאלה פשוטה, שיש 500 לקוחות עם 2,700 חשבונות משנה, והשאלה היא כמה זמן זה צריך לקחת.

רפאל בציה: תשובה לא קיבלנו.

רפאל בציה: זה לא בנק של עשרות אלפי לקוחות.

רפאל בציה: מה קורה לאותם לקוחות שיש להם גם ניירות ערך שמוחזקים בעבורם בנאמנות?

ויצמן שירי: היום כשסגרו את הבנק אתה יכול לבוא בטענה שנייר הערך ירד ב-30%.

רפאל בציה: חבר הכנסת שירי, אין ויכוח שהבנק נסגר.

רפאל בציה: הבעיה היא צורת הטיפול של הכנ"ר.

דורה רוזן: אני 11 שנים בארץ, 10 שנים עבדתי ב"בגיר".

דורה רוזן: כבר חודשיים שאין "בגיר" וקיבלתי פיצויים שאותם הכנסתי לבנק הפועלים.

דורה רוזן: בשעה טובה הבת שלי רוצה להתחתן, הבעיה היא שהעברתי כל מה שהיה לי בבנק הפועלים לבנק למסחר.

ויצמן שירי: את תקבלי הכל בחזרה.

דורה רוזן: אין לי כסף אפילו לשמלה בשביל הבת שלי.

יעקב ליצמן: אנחנו נקיים ישיבה נוספת בשבוע הבא.

יעקב ליצמן: אני אבקש מהשר לביטחון הפנים שיסיימו את החקירה כדי שהעובדים יוכלו להיכנס לבנק ולבדוק את החשבונות.

יעקב ליצמן: אני אפנה לנגיד הבנק ולמפקח על הבנקים לגבי מקרים סוציאליים מיוחדים, כדי שיבדקו מה ניתן לעשות ואנחנו נפרסם את זה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.