ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 144, 2000-07-05 00:00

אלי גולדשמידט: אני פותח את הישיבה.

אלי גולדשמידט: בדרך כלל ביום רביעי יש זמן קצר מלכתחילה כי יש רק שעתיים בגלל המליאה שנפתח ב-11:00 בבוקר, אבל היום אנחנו מתחילים יותר מאוחר ויש לנו עוד נושא.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להשתדל לפחות שהדיון יהיה יעיל ככל האפשר.

אלי גולדשמידט: אנחנו עוסקים במפעל סלילים חולה, הישיבה הזו היא על פי בקשתו ויוזמתו של חה"כ סילבן שלום.

אלי גולדשמידט: אני אבקש מסילבן להציג את הנושא במספר דקות, ישנו פה מנכ"ל משרד התמ"ס, אנחנו רצינו שיבוא שר אבל אין לנו עכשיו שר [כי השר רן כהן התפטר].

אלי גולדשמידט: חה"כ שלום, בבקשה.

סילבן שלום: קודם כל אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה על כך שנאות לקיים את הישיבה הזאת.

סילבן שלום: מי שמכיר את סדר היום של ועדת הכספים, יודע שגם כשקובעים ישיבה תוך שבוע זה שיא עולמי כי יש נושאים רבים על סדר היום.

סילבן שלום: אני מודה לך על כך שהואלת לשנות את סדר היום של הוועדה ולקיים את הישיבה הזאת.

סילבן שלום: אני מצטער על עוגמת הנפש שנגרמה לעובדי המפעל, הכוונה היתה לנסות להביא לכאן את כולם, אבל אתמול בערב נאמר שלא ניתן להכניס את כולם, רק הוועד; בסוף דובר על 16 איש.

סילבן שלום: אני מאוד מצטער על מה שקרה כאן בכניסה, אבל אף אחד מחברי הוועדה כאן לא אשם בעניין הזה.

סילבן שלום: אנו מקווים שניתן אולי להביא בהמשך אנשים נוספים.

סילבן שלום: אני נחשפתי למפעל הזה בעקבות זה ששמעתי מה קורה, אבל יותר על-ידי כך שלפני כחודשיים היו אצלי במשרד בתל-אביב אנשי ועד העובדים.

סילבן שלום: בעקבות השיחה איתם ניהלתי מספר שיחות גם עם השר רמון שהיה מעורב, גם עם יוסי קוצ'יק וגם עם השר רן כהן.

סילבן שלום: פניתי ליושב ראש ועדת העבודה והרווחה דוד טל וקיימנו ישיבה של ועדת העבודה והרווחה בקרית שמונה.

סילבן שלום: הישיבה הזאת הביאה לשם את שר התמ"ס, כעבור מספר ימים קיימנו ישיבה כאן שבסופה הוחלט על כך שיינתנו משכורות עד ה-30 ביוני 2000, כאשר לאורך כל הדרך לא נפתרה הבעיה של המפעל כאשר היו שלוש אפשרויות: המשך ההפעלה, פיצויים או מתן המפעל לעובדים.

סילבן שלום: לגבי המשך ההפעלה, נוצרה בעיה כי הכללים קובעים שקרן החשיפה יכולה לתת כספים רק למפעל קיים.

סילבן שלום: מאחר שכל הבעיה של המפעל הזה היא בעקבות החשיפה כמובן, לכן הוא גם נסגר, לא ניתן היה לתת את הכסף הזה מקרן החשיפה.

סילבן שלום: לעובדים זה כמובן לא משנה מניין הם מקבלים את הכסף, הם רוצים לקבל את הכסף.

סילבן שלום: לגבי נושא הפיצויים, ישנם 65 עובדים במפעל, עשרה הם תושבי דרום לבנון שאני לא יודע אם הם עדיין עובדים.

יונה פרטוק: הם כבר לא עובדים.

יונה פרטוק: עכשיו יש 54 עובדים במפעל.

סילבן שלום: ישנה קבוצה מסוימת של עובדים שהיא מעל גיל 50 וקבוצה אחרת שהיא עד גיל 50.

אלי גולדשמידט: מה המספרים?

יונה פרטוק: 24 הם מעל גיל 50 והשאר מתחת לגיל 50.

סילבן שלום: לגבי ה-24 התביעה היתה להסדר פנסיה, וצריך להבין גם מה זה פנסיה.

סילבן שלום: פנסיה שם – אני לא רוצה לקרוא לזה בכינויים מעליבים, אבל עם שכר כמו שלהם, גם אם הם יקבלו 70 אחוז פנסיה, זה דבר שאף אחד לא יכול להתקיים ממנו.

סילבן שלום: לגבי שאר העובדים דובר על פיצויים.

סילבן שלום: לפני יומיים קיימתי שיחה נוספת עם שלמה נחמה, שהוא יו"ר בנק הפועלים.

סילבן שלום: יש טענה שבנק הפועלים הוא הבעלים של המפעל.

סילבן שלום: שלמה נחמה מכחיש את זה לחלוטין ואומר שהוא לא הבעלים.

סילבן שלום: הוא אומר שהוא הנושה העיקרי של המפעל והוא היה מוכן, בעקבות הפנייה שלי מלפני חודשיים ופניות נוספות, לעמוד באותו הסדר שיתן פיצויים מוגדלים לעובדים כפי שהיו הפיצויים לעובדים שפרשו לפני כשנה (ב-1999).

יעקב ליצמן: למה הוא מתערב בפיצויים אם הוא לא בעל המפעל?

סילבן שלום: הוא אומר שזו תרומה.

סילבן שלום: הוא הגיע למסקנה, בתור אדם עם רקע חברתי, שהוא מטפל במפעל הזה.

סילבן שלום: בעבר לבנק הפועלים היה קשר למפעל, גם בעלותי, באמצעות חברת תיעוש.

סילבן שלום: כך שבעבר היתה לבנק הפועלים בעלות, היום אלו בעלים פרטיים.

סילבן שלום: שלמה נחמה טוען שמאחר שהבנק מרוויח מיליארד שקל, הוא החליט לתת סכום של כמה מיליונים כתרומה.

סילבן שלום: הוא אמר שאפשר לעשות עם הכסף הזה תוכנית פנסיה.

סילבן שלום: הוא אומר: 'זה הכסף, אני לא משלם פנסיות, אין לי פנסיה תקציבית, אני לא מדינה'.

סילבן שלום: אבל הוא מוכן שאותו סכום הפיצויים שקיבלו העובדים שפרשו לפני שנה, שהם פיצויים מוגדלים, יקבלו העובדים העכשוויים.

סילבן שלום: ביקשתי ממנו לבוא לישיבה היום, הוא אמר שהבנק לא יבוא לישיבה היום כי הבנק לא צד לעניין, אבל הוא מוכן לתת חלק מהסכומים הנדרשים.

סילבן שלום: אדוני היו"ר, צריך להבין שהמפעל הזה היום סגור כשלעובדים אין שכר מה-1 ביולי.

צבי עגנון: השכר משולם להם עד ה-15 ביולי.

סילבן שלום: העובדים מתבצרים במפעל.

סילבן שלום: ביקשתי גם משלמה נחמה, כנושה העיקרי של המפעל, שיעביר את המפעל לבעלות העובדים.

סילבן שלום: אמרתי שהעברת הבעלות, מבחינת העובדים, מספקת את כל דרישותיהם.

סילבן שלום: הם לא רוצים לא יותר ולא פחות.

סילבן שלום: הוא כמובן לא נעתר לעניין וגם מר צבי עגנון לא מסכים לכך.

צבי עגנון: אני לא מסכים?

צבי עגנון: אין לי מה לא להסכים.

משה לייפר: הוא משועבד לבנק, הוא לא יכול לא להסכים.

סילבן שלום: הבנק לא מסכים להעביר את המפעל לבעלות העובדים, שמבחינת העובדים זה היה פותר את הבעיה כי הם לא רוצים לא פנסיות, לא פיצויים ולא שום דבר.

סילבן שלום: עכשיו נכנס כאן העניין של המדינה.

סילבן שלום: המדינה נמצאת כאן במצב בעייתי.

סילבן שלום: מצד אחד המפעל נסגר וקרן החשיפה לא יכולה לתת כסף, מצד שני הטענה של המדינה היא שמדובר במפעל פרטי והיא לא אמורה לממן את פשיטת הרגל של המפעלים הפרטיים.

סילבן שלום: אבל פה מדובר על מצב שונה משתי סיבות.

סילבן שלום: אל"ף, הסגירה של המפעל היא כתוצאה ממעשה של הממשלה, זה לא שבעל המפעל הימר בבורסה או עשה תוכנית כלכלית גרועה, פה הוחלט לבצע חשיפה ובאותו רגע גזרו גזר דין מוות על המפעל.

משה שלייפר: החשיפה הוקדמה בשלוש שנים.

סילבן שלום: החשיפה הוקדמה בשלוש שנים, בעקבות מעשה של הממשלה.

סילבן שלום: בי"ת, מדובר במפעל שנמצא בקו העימות.

צבי עגנון: ראש הממשלה שלך נתן 3 מיליון.

סילבן שלום: אני מציע לתת לוועד לומר את דברו.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לשמוע ממנכ"ל התמ"ס מה הממשלה מוכנה לתת, פשוט כדי שנדע מי נגד מי ומה הפרמטרים.

אלי גולדשמידט: מר ראובן חורש, בבקשה.

ראובן חורש: כל מה שאמר חה"כ סילבן שלום אכן נכון.

ראובן חורש: בעקבות תהליך חשיפה של התעשייה, הורדו המכסים על חוטים, המכס אכן הורד בצורה מואצת.

ראובן חורש: היום המכס על חוטים הוא 13 אחוז, עם מגמת הפתחה ל-8 אחוז.

ראובן חורש: מאחר שהמכס הופחת ועברו לשיטה של מכסות ושיטת המכסות לא היתה אפקטיבית, קרן החשיפה העבירה למפעל לפני כשנה 3 מיליון שקלים ועוד חצי מיליון שקלים הועברו על-ידי ההסתדרות על מנת לבצע תוכנית הבראה.

ראובן חורש: משמעות תוכנית ההבראה היתה הקטנת מצבת העובדים בצורה משמעותית והכספים האלה ברובם, אולי כולם, שולמו כפיצויים מוגדלים לעובדים ואכן מצבת העובדים הוקטנה.

ראובן חורש: המפעל המשיך לפעול, ובהסכמה בין הממשלה לבין המפעל מדובר היה שהמפעל יעבוד רק עד סוף מרץ, ובסוף מרץ התחייבות הממשלה לעניין הזה חדלה.

ראובן חורש: מאחר שהמפעל המשיך להפסיד, הנקודה העיקרית היום היא שגם אם יועלה מחיר החוטים שמיוצרים במפעל – דרך אגב, זה המפעל האחרון שמייצר חוטים בישראל בהיקף של כ-2% מסך החטים בישראל – וגם אם יועלה המכס ל-30%, הנחת היסוד היא שמבחינה כלכלית המפעל לא יוכל לעבוד במחירי החוטים היום.

ראובן חורש: מה עשתה הממשלה?

ראובן חורש: היתה ישיבה של ועדת העבודה והרווחה בקרית שמונה והגיעו להסכמה שהממשלה תעביר 950 אלף שקלים למימון משכוורת לתקופת המעבר, כלומר עד סוף יוני.

ראובן חורש: ואכן חלקו של הסכום בגין משכורות מאי הועבר, ובגין משכורות יוני הוא יועבר עד ה-9 ביולי לפי ההסכם.

ראובן חורש: בנוסף לכך, שר האוצר וחה"כ סילבן שלום סיכמו עם בנק הפועלים שהם יממנו את הפיצויים לעובדים באותו שיעור שניתן לעובדים בגל הפיטורים הקודם בעקבות תשלום קרן החשיפה.

ראובן חורש: עד כאן הדברים, אבל אני רוצה להדגיש את העובדה ששר התמ"ס, בפגישה בקרית שמונה, אמר שאם יתברר שבהעלאה של 15 אחוז של מחיר החוטים המפעל יכול להתקיים, אנחנו נדאג לכך שתעשיית הטכסטיל בישראל אכן תרכוש את כל התוצרת של המפעל.

יעקב ליצמן: הדיון היום הוא על הפיצויים או על המפעל?

ראובן חורש: אני לא דן בשום דבר, אני נותן רקע.

אלי גולדשמידט: אני הבנתי מחה"כ סילבן שלום – אלא אם מישהו כאן יגיד אחרת - שהבעיה כרגע היא מה קורה אחרי סגירת המפעל.

יעקב ליצמן: כלומר, גורל המפעל הוכרע.

חיים כץ: אם רוצים לשחוק את העובדים הלאה, תמשיכו לשחק איתם.

חיים כץ: אדוני היו"ר, אנחנו מדברים על מפעל פרטי ואנחנו מודיעים חד-משמעית שאנחנו לא מתכוונים פה לקבוע נורמה חדשה במשק הישראלי.

חיים כץ: אנחנו גם לא נבוא ונגיד שהמפעל הזה מהווה דוגמא למפעלים פרטיים.

חיים כץ: אסור לנו לשכוח שמדובר במפעל שהיה בקרית שמונה.

קריאה: הוא היה של חברת העובדים.

חיים כץ: המפעל היה בקרית שמונה, וממשלת ישראל צריכה להתייחס אליו כאילו הוא חברה ממשלתית.

אלי גולדשמידט: אני אתרגם אותך לשפת העם.

אלי גולדשמידט: אתה מתכוון שכמו שעשו הסדר פיצויים ברפא"ל, כמו שעשו הסדר פיצויים בתעשייה הצבאית, כמו שעשו הסדר פיצויים בתעשייה האווירית, יעשו גם כאן.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: וגם שלא נבוא מחר ונגיד שכך מגיע גם למפעל ההוא בקרית גת.

חיים כץ: במקרה הזה, כמעט כל השרים וכמעט כל חברי הכנסת עלו לרגל לקרית שמונה והתחייבו ואמרו והתראיינו ועשו הכל.

חיים כץ: היום זה רגע של אמת.

חיים כץ: לחבר'ה האלה אין שאלטר.

חיים כץ: אם הם ישבתו, לאף אחד זה לא ישנה.

חיים כץ: אני בא עכשיו בדיוק מוועדת העבודה והרווחה שיש בה דיון בנושא הרופאים.

חיים כץ: הרופאים שובתים כבר 120 יום וזה לא מעניין אף אחד, או שזה מעניין על אש קטנה.

חיים כץ: הנכים שבתו 37 יום, ואני לא צריך לספר לך כמה הזענו בשביל שהם יקבלו משהו.

חיים כץ: המפעל הזה, מבחינת המדינה יכול לשבות גם עשרים שנה.

חיים כץ: העובדים יכולים לסגור, להתבצר במפעל וזה לא יעזור כלום.

חיים כץ: הם באו לפה והם רואים בך, אדוני היו"ר, השאלטר שלהם.

משה רז: אדוני היו"ר, תגיד להם שחיים כץ הוא הכתובת.

חיים כץ: לא, אלי גולדשמידט הוא הכתובת.

חיים כץ: ברגע שהוא יסגור למדינה קצת בקשות, העובדים יקבלו את מה שמגיע להם.

חיים כץ: ומגיע להם.

יעקב ליצמן: יש לי סימן שלא.

יעקב ליצמן: עובדה שש"ס עושה את זה כל הזמן, ולא מקבלת כסף.

אבשלום וילן: כל השיטה הזאת פסולה.

אבשלום וילן: השיטה הזאת שיו"ר הוועדה מחזיק בקשות היא רעה חולה.

אבשלום וילן: אני לא רוצה להגיד לך מי התחיל בה, אל תחדד את זה כך.

אבשלום וילן: יש פה תביעה צודקת, לקרית שמונה התחייבנו וצריך לתת.

אבשלום וילן: לא צריך ללכת בשיטה של סגירת השאלטר.

חיים כץ: שיקבלו כמו רפא"ל.

חיים כץ: אחרי ארבעים שנה שהם מרוויחים 15 שקל לשעה, שיקבלו פנסיה.

חיים כץ: אחרת, מה הם יקבלו עד גיל 65?

חיים כץ: 20 אלף שקל פיצויים?

צבי עגנון: אני לא רוצה לשמוע כאן 20 אלף שקל.

אלי גולדשמידט: יונה פרטוק, יו"ר הסתדרות גליל עליון, בבקשה.

יונה פרטוק: חברים, במהלך שלוש השנים האחרונות עשינו עשר תוכניות הבראה.

יונה פרטוק: הורדנו הכל לעובדים, את ימי החופשה, חיסלנו את כל מה שהיה בצד.

יונה פרטוק: הלכנו על כל צעד התייעלות שההנהלה ביקשה.

יונה פרטוק: לא היה צעד אחד שלא אמרנו כן.

יונה פרטוק: בכל הלכנו לקראת ההנהלה.

יונה פרטוק: ההנהלה הכינה תוכנית עסקית מסוימת שהיתה צריכה לייצר כמות מסוימת, היא לא עמדה בכמות, היא לא הביאה את כמות הסחורה שצריך, ואני חייב לציין בפני הוועדה שמזה כחודשיים וחצי הם בכלל לא מביאים חומר גלם אלא מסתמכים על הכספים של משרד התעשייה והמסחר רק כדי להחזיק את העובדים במפעל.

יונה פרטוק: זאת אומרת שההנהלה רימתה את העובדים ורימתה את משרד התמ"ס, היא לא מפעילה את המפעל ומשתמשת בכספים רק כדי לשלם משכורות.

יונה פרטוק: כל מה שאני אומר הן עובדות.

מאיר שטרית: אתה יודע מה החלק של השכר של ההנהלה לעומת העובדים?

יונה פרטוק: אני יכול להגיד לך ש-10-12 הבכירים מגיעים למשכורות של בין 15 ל-25 אלף שקלים כל אחד.

צבי עגנון: אני מבקש שהתשובה הזאת, ש-12 הבכירים מקבלים כל אחד בין 15 ל-25 אלף, תירשם בפרוטוקול.

קריאה: מה זה משנה לכם?

מאיר שטרית: היה מפעל בדימונה שבא הנה לבקש כסף, וגילינו שההנהלה לקחה משכורות מנהלים בסך 5 מיליון שקל בשנה.

אלי גולדשמידט: חברים, אין לנו הרבה זמן.

אלי גולדשמידט: אנחנו רוצים למצוא דרך לסיים את הפרשה הזאת.

אלי גולדשמידט: יונה פרטוק, בבקשה.

יונה פרטוק: ביוני של השנה שעברה סיימנו תוכנית הבראה.

יונה פרטוק: בתוכנית ההבראה פוטרו כך וכך עובדים בתנאים מסוימים, כאשר תנאי התשלום והפיצויים היו כדי שיישאר כסף להמשך הפעלת המפעל השנה, עוד שישה-שבעה חודשים.

יונה פרטוק: לכן הם ביקשו שהפיצויים יהיו מוגבלים כדי שהם יוכלו להמשיך להפעיל את המפעל.

יונה פרטוק: בפועל, כבר בחודש פברואר הודיעה לנו הנהלת המפעל: רבותיי, אנחנו לא יכולים להמשיך להפעיל את המפעל, אנחנו סוגרים אותו.

יונה פרטוק: מחודש פברואר ממשלת ישראל שולחת נציגים: חיים רמון והעוזר שלו והעוזר של ראש הממשלה ויוסי קוצ'יק – כל העולם נכנס לקרית שמונה.

יונה פרטוק: היתה תקופה קשה בקרית שמונה, ובמהלך התקופה הובטחו על-ידי ממשלת ישראל 5 וחצי מיליון שקל לעובדי סלילים חולה.

יונה פרטוק: באמצעות כל מיני קומבינות הגענו לשלב שצריך לממש.

יונה פרטוק: ואז אמרנו: לא מספיק שבנק הפועלים יגייס מצד שני את הכסף.

יונה פרטוק: הבנק גייס את הכסף, באותו רגע הממשלה ירדה מהעניין ואמרה: אני לא מסייעת לעובדים סלילים חולה.

יונה פרטוק: הייתי אצל שר האוצר, הבחור העצבני עם שתי אצבעות הזרת הקטנות עמד על השולחן ואמר: אני לא נותן כסף למפעל פרטי.

יונה פרטוק: המצב העובדתי כרגע: העובדים מבחינתם מתבצרים במפעל עד ה-15 ביולי.

יונה פרטוק: ב-15 ביולי זה המועד של התשלום האחרון, זאת אומרת המשכורת תשולם עד אז.

יונה פרטוק: המפעל כבר חודש ימים לא מייצר, העובדים יושבים בחוץ, הנהלת המפעל לא נמצאת מחשש כזה או אחר.

יונה פרטוק: מה שאני מבקש היום – היות שהמצב של העובדים קשה, גם אם יעלו כאן מחירים בכל מיני סכומים, לפי דעתי אלו סכומים הוגנים לעובד שעובד 30 ו-35 שנה.

יונה פרטוק: אני רוצה לבקש שממשלת ישראל – או שתאפשר את המשך הייצור במפעל, אנחנו רוצים שהמפעל ימשיך לעבוד, או לחילופין שתקצה סכום שהוא ריאלי לעובדים.

אלי גולדשמידט: על מה אנחנו מדברים?

יונה פרטוק: אני רוצה שההנהלה תשב יחד איתנו ונקבע מסגרת פיצויים הוגנת.

אלי גולדשמידט: ההנהלה לא קובעת בעניין הזה כי הכסף כנראה צריך לבוא ממקום אחר.

חיים כץ: תיתנו להם תנאי פרישה כמו בתעשייה האווירית.

אלי גולדשמידט: מה הדרישה?

יונה פרטוק: אני מבקש 10 מיליון שקל לעובדי סלילים חולה, לסיום מערכת יחסי העבודה.

אלי גולדשמידט: לפי מה בנויים ה-10 מיליון?

אלי גולדשמידט: יש לך מסמך שמפרט את העניין?

יונה פרטוק: העברנו מסמך להנהלת המפעל.

יונה פרטוק: מדובר ב-15 מיליון שקל ל-12 עובדים שיקבלו פנסיה מוקדמת ולשאר פיצויים מוגדלים.

אלי גולדשמידט: אז איך זה 10 מיליון?

אלי גולדשמידט: נשמע עכשיו את מנכ"ל סלילים חולה, צבי עגנון.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה כרגע, עם כל הכבוד, גם מבחינת לוח הזמנים שלי, לחזור להיסטוריה.

אלי גולדשמידט: יש לנו בעיה נתונה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לדעת איך אפשר לסיים את העניין הזה.

צבי עגנון: אני לא אגע עכשיו בהיסטוריה.

אלי גולדשמידט: רק רגע, מר עגנון.

אלי גולדשמידט: רבותיי, אני מכריז על עשר דקות הפסקה.

אלי גולדשמידט: ב-10:05 נתכנס שוב.

אלי גולדשמידט: אני מחדש את הישיבה.

אלי גולדשמידט: רבותיי, אנחנו ישבנו עם חיים כץ; גם נחום לנגנטל ושלום שמחון היו שותפים לישיבה.

אלי גולדשמידט: אנחנו קיימנו התייעצות לא פורמלית על מנת לנסות להגיע להבנה בינינו ולהביא אותה בפני ועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: קשה מאוד לקיים את הדיון בפורום כזה עם כל המטענים הרגשיים שיש פה.

אלי גולדשמידט: נקודת המוצא שלנו היא שאנחנו צריכים לפתור את הבעיה של העובדים לאחר סגירת המפעל.

אלי גולדשמידט: זאת הנחת העבודה שלנו.

אלי גולדשמידט: יש לנו פה שתי נקודות מאוד מרכזיות.

אלי גולדשמידט: הנקודה הראשונה, אנחנו מדברים על מפעל שהפגיעה בו ובקיומו נובעת מהחלטה על הקדמת חשיפה.

אלי גולדשמידט: כפי שנאמר פה, 2 אחוז מסך התצרוכת של החוטים מוקרבת לטובת היבוא של 98 אחוז מחומר הגלם.

אלי גולדשמידט: אז יש לנו פה פגיעה ישירה כתוצאה מהחלטת ממשלה.

אלי גולדשמידט: הדבר השני, שיש לו משנה חשיבות, זו העובדה שמדובר במפעל בגבול הצפון, בקרית שמונה, קו העימות, על רקע כל הדברים שאין צורך שנחזור עליהם והרצון של כולנו לסייע לתושבי גבול הצפון, בוודאי למפעלים שנמצאים שם.

אלי גולדשמידט: יש פה עניין תקדימי מסוים - אני לא בטוח שהוא תקדימי לחלוטין אבל אני לא אתחיל לעסוק בהיסטוריה - שאנחנו בעצם רוצים לעזור למפעל שהוא מפעל פרטי שנסגר, לא כדי להמשיך את הפעילות שלו אלא כדי לסייע לעובדים של המפעל הזה לפרוש בכבוד.

אלי גולדשמידט: מבירור שעשינו עם נציג האוצר, אמיר ברקן, הסתבר לנו שלו אין סמכות לסגור פה דברים ברמה של הדרג המדיני.

אלי גולדשמידט: סילבן שלום ואני לקחנו על עצמנו לפנות לשר האוצר בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: מכיוון שלכל מה שאני אומר עכשיו צריך את הגיבוי של ועדת הכספים, אני מבקש מחה"כ שלום שינסח את הדברים, כפי שאנחנו מציעים אותם, לחברי הוועדה.

אלי גולדשמידט: מר צבי עגנון, אני מבקש את סליחתך שאני לא מאפשר לך לדבר, אנחנו רוצים להגיע לדברים ענייניים וקונקרטיים.

סילבן שלום: כדי להיות יותר תכליתיים, האפשרות שלנו לפנות היום לשר האוצר היא אפשרות לא קיימת לאור המצב שהוא נקלע אליו בגלל ביטול הרפורמה ומסיבת עיתונאים שהוא מקיים עוד מעט.

סילבן שלום: ההחלטה שלנו היא כדלקמן : 1) לאור העובדה שהממשלה החליטה להקדים את החשיפה ובכך גרמה בין היתר לסגירת המפעל, ולאור העובדה שמפעל סלילים חולה נמצא בקו העימות, על הממשלה לשאת בתוצאות החלטתה.

סילבן שלום: 2) ועדת הכספים תובעת משר האוצר ונציגיו להיכנס למשא ומתן אינטנסיבי ודחוף עד יום ב' הקרוב כדי למצוא פתרון למשבר.

אלי גולדשמידט: אני מציע שנגדיר את זה: במהלך השבוע הקרוב.

סילבן שלום: אני מציע שנקבע יום של ועדה, וצריך לזכור שה-15 ביולי - יום סגירת המפעל - זה בסוף השבוע הבא.

סילבן שלום: יום שני זה עדיין נותן פרק זמן לכנס עוד דיון למשא ומתן.

סילבן שלום: אפשר לקיים את הישיבה ביום שני ב-13:00 אם יש ישיבה של הוועדה ב-10:00.

אלי גולדשמידט: אנחנו נקבע ישיבה על הנושא הזה ביום שני הקרוב בשעה 13:00.

אלי גולדשמידט: עד יום שני אנסה לגמור את העניין עם סילבן שלום.

צבי עגנון: אני רוצה להגיד בשם הנהלת המפעל שאם ועדת הכספים - שהסמיכה להגיע למשא ומתן עם שר האוצר - תביא לתוצאות, הנהלת המפעל איננה מבקשת שום דבר; אלא כל סכום, כל שקל, שיעמוד לזכות העובדים - יהיה לעובדים.

צבי עגנון: את זה אני מצהיר פה חד-משמעית.

סילבן שלום: סעיף אחד נוסף: 3) יושב ראש הוועדה וחבר הכנסת שלום יבואו בדברים עם בנק הפועלים כדי שהם יממשו את התחייבותם למפעל.

אלי גולדשמידט: חברי ועדת הכספים, אתם מגבים את ההסכמה הזו?

קריאות: כן.

אלי גולדשמידט: תודה רבה, אני מאוד מודה לכם, וסליחה על כל הטרחה שהגעתם מהצפון לכאן.

אלי גולדשמידט: הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - זכויות עובדים בהפרטה), התש"ס-‏2000 (מאת חבר הכנסת חיים כץ)

אלי גולדשמידט: רבותיי, אנחנו דנים בהכנה לקריאה ראשונה של הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון - זכויות עובדים בהפרטה) של חבר הכנסת חיים כץ.

אלי גולדשמידט: נמצא איתנו גם מנהל רשות החברות הממשלתיות, ירון יעקובס, שבהזדמנות זו אני גם רוצה לאחל לו בהצלחה רבה בתפקידו.

אלי גולדשמידט: זו הפעם הראשונה שלו בוועדה.

אלי גולדשמידט: חה"כ חיים כץ, בבקשה.

חיים כץ: מנסיוני הדל אני אגיד את מה שאני מבין ומה הוויכוח שהיה.

חיים כץ: כשהגשתי את הצעת החוק, לפני ההצבעה, ניגשו אליי שר הדתות ונציג משרד המשפטים ואמרו לי: בוא תסכים שבמקום "ייחתם הסכם עם העובדים" יהיה כתוב "יתנהל משא ומתן".

חיים כץ: אמרתי להם: לא, ומבחינתי שהחוק ייפול.

חיים כץ: עשיתי מה שעשיתי, דיברתי עם השר אלי ישי, ניגש אליי אופיר פינס ואמר לי: אנחנו רוצים לתמוך בך, אנחנו לא רוצים להצביע נגדך אבל אנחנו רוצים שנסכם שקידום החוק ייעשה בתיאום עם יושב-ראש הקואליציה.

חיים כץ: אני לא זכרתי את מה שאמרתי.

חיים כץ: הוצאתי את הסטינוגרמה ואכן אמרתי את זה, ואני מכבד את מילותיי.

חיים כץ: אני ראיתי את זה אחרת ממה שהוא רואה את זה.

חיים כץ: (היו"ר שלום שמחון)

מאיר שטרית: אמרת שלא תקדם את זה אלא בהסכמתו?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אמרתי שזה מה שכתוב.

אופיר פינס-פז: כתוב: "אני רוצה להודיע שאת קידום החוק לקראת השלב הבא, נתאם עם יושב ראש הקואליציה, ואני מקווה שזה יהיה מהר".

חיים כץ: אם זה מה שכתוב, שאסור לי לבוא לפה, מקובל עליי.

מאיר שטרית: זו המשמעות.

חיים כץ: אז אני מושך את החוק.

חיים כץ: חבל על הזמן, אני אלך להגיש את זה בשינוי מילה אחת ומחר אני מניח את זה על שולחן הכנסת.

חיים כץ: אני מרגיש מרומה.

חיים כץ: היה לי רוב, אני בתמימותי מרגיש שעבדו עליי.

חיים כץ: תודה רבה.

מאיר שטרית: מותר לי להגיד משהו לפרוטוקול?

חיים כץ: עזוב, אני מרגיש שעבדו עליי.

חיים כץ: ניצלו את תמימותי.

חיים כץ: למדתי.

חיים כץ: איבדתי ארבעה חודשים, אני אאבד יותר מארבעה חודשים.

משה גפני: החוק עבר בקריאה טרומית?

משה גפני: הוא נמצא כאן בוועדה?

קריאות: כן.

משה גפני: ואתה מתנגד שידונו על זה עכשיו?

אופיר פינס-פז: לא, אני רק - -

חיים כץ: הוא לא רוצה שיצביעו.

חיים כץ: עזוב, חבל על הזמן.

אופיר פינס-פז: אני אומר כך.

אופיר פינס-פז: חיים כץ הוא חבר שלי גם מחוץ לקשר הפוליטי.

אופיר פינס-פז: הסכמים כאלה - ועל זה מאיר שטרית בוודאי יעיר אחר כך כי הוא היה יושב ראש קואליציה - בין חבר כנסת לבין יושב ראש קואליציה יש להם משמעות.

אופיר פינס-פז: מה אני רוצה?

אופיר פינס-פז: אין לי בעיה עם החוק בתנאי שהוא בא מהממשלה.

אופיר פינס-פז: אם חיים כץ מוכן להגיע לפשרות בחוק שלו ביחד עם הממשלה, אז קדימה הפועל, תעשה מה שאתה רוצה.

חיים כץ: אני למדתי, חוץ מבילויים לא תדבר אתי על ענייני פוליטיקה יותר.

חיים כץ: אני מרגיש מרומה.

חיים כץ: היה לי רוב.

חיים כץ: אמרתי לו: אתה וש"ס.

חיים כץ: אלי ישי נתן מילה, היה לי רוב, הוא ועוד בן-אדם, כולה שני אנשים.

חיים כץ: עזוב, עבדת עליי.

אופיר פינס-פז: לא עבדתי עליך.

חיים כץ: עבדת עליי, אני משך את החוק, תודה רבה.

חיים כץ: אני אעלה על הדוכן ואסביר איך עבדת עליי, איך ניצלת את תמימותי.

אופיר פינס-פז: לא ניצלתי את תמימותך ולא עבדתי עליך.

חיים כץ: לפחות כך אני מרגיש.

משה גפני: יש חילוקי דעות לגבי החוק?

אופיר פינס-פז: הוא לא רוצה להיפגש עם הממשלה.

אופיר פינס-פז: אם הם יגיעו להסכמה, אין לי בעיה.

אופיר פינס-פז: אם לא, לא.

אופיר פינס-פז: זה ההסכם.

מאיר שטרית: חה"כ כץ, אני עמדתי במצב הזה מיליון פעם כיושב ראש קואליציה.

מאיר שטרית: ואני אומר לך, הסכם שעושים - -

חיים כץ: עזוב, אמרתי לך, אני לא מדבר על זה בכלל.

מאיר שטרית: הסכם שעושים צריך לכבד, לא משנה כמה זה עולה משני הצדדים.

מאיר שטרית: בזמנו, כשעשיתי הסכם כיושב ראש קואליציה שאנחנו נצביע אחרי הפגרה על חוק הדיור הציבורי זה עלה לי בדם, ואמרתי שלא נגיש אי אמון.

מאיר שטרית: כשסיעה מהקואליציה הגישה אי אמון, קמתי והודעתי שלא יהיה אי אמון.

מאיר שטרית: אני מספר לך את זה כדי להסביר לך שלחה"כ פינס אין ברירה, הוא לא יכול לעשות אחרת.

מאיר שטרית: הוא, כיושב ראש קואליציה, מייצג את הממשלה.

מאיר שטרית: אם הממשלה מתנגד לחוק שלך, וחובתה להתנגד לחוק שלך, אז הוא לא יכול לתת לך הסכמה להעביר את החוק הזה.

מאיר שטרית: לכן, אני לא רוצה להטעות אותך.

מאיר שטרית: אם אתה רוצה לנהל מאבק - זכותך, תמשוך את החוק ותגיש אותו מחדש.

חיים כץ: לכן אני מרגיש שהוא עבד עליי.

חיים כץ: אם אתה לא מרשה לי להביא את החוק הזה, כך אני מרגיש.

חיים כץ: היה לי רוב, היית שם לבד, כמו שאר החוקים שהיית נגדי והעברתי אותם.

חיים כץ: על מה אתה מדבר?

חיים כץ: עבדת עליי, אני מרגיש מרומה.

אופיר פינס-פז: לא עבדתי אליך.

חיים כץ: לא נדון בחוק ונגמר הסיפור.

חיים כץ: אני מרגיש מרומה.

חיים כץ: אני מושך את החוק, תיהנה, תפיל אותו במליאה.

חיים כץ: ואני אבקש מוועדת הכנסת שזה לא יבוא לפה, למרות שיושב ראש הוועדה חושב שזה חוק חשוב.

אופיר פינס-פז: גם אני חושב שזה חוק חשוב.

חיים כץ: עזוב, אין לך לא דין ולא דיין.

שלום שמחון: חיים, די, תירגע.

שלום שמחון: (היו"ר אלי גולדשמידט)

אלי גולדשמידט: אני מציע כן לנסות לקיים איזושהי הידברות לגבי החוק הזה ולגבי תוכנו, כי אני חושב שאם חה"כ חיים כץ מוביל את הנושא של התייעצות עם עובדים והגעה להבנות עם עובדים, אני חושב שצריך לתת לו את הקרדיט.

מאיר שטרית: תתנהל הפרטה?

אלי גולדשמידט: עזוב, אתה לא מסכים לזה.

אלי גולדשמידט: בעניין הזה השקפת עולמי שונה מהשקפת עולמך.

מאיר שטרית: אתה מציע שתתנהל הפרטה ותהיה התייעצות עם עובדים?

אלי גולדשמידט: אני לא מחדד את הדברים, אני לא נכנס לזה עכשיו.

אלי גולדשמידט: אני חושב שבמדינת ישראל יש שני סוגים של הפרטות: כשאתה מפריט גוף כמו השק"ם, שהוא גוף חלש, אתה יכול לעשות את זה על הגב של העובדים כי אין להם כוח.

אלי גולדשמידט: תנסה לעשות את זה בחברת חשמל בלי הסכמה.

אלי גולדשמידט: כשאני מציג את התנאי, אני מגן על העובדים החלשים כי אצל העובדים החזקים ממילא התנאי הזה קיים.

אלי גולדשמידט: תנסה להפריט את חברת החשמל בלי הסכמת העובדים.

אלי גולדשמידט: הרי מול החזקים גם אתה חלש, כולנו חלשים.

מאיר שטרית: לפי מה שאתה אומר, לא תהיה הפרטה במדינה הזאת.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.

חיים כץ: לא היתה הפרטה.

חיים כץ: נתנו מתנות, פישמן חוגג.

חיים כץ: היתה הפרטה עם הסכמה.

אלי גולדשמידט: אני מציע כן לתת לחיים כץ קרדיט על המאמץ, ולנסות כדי להגיע להבנות בתוך החוק ולא לעשות את זה נגד הממשלה.

חיים כץ: אדוני היושב ראש, אתה רואה את החוק?

חיים כץ: אני השקעתי עבודה ולצערי - -

אלי גולדשמידט: חכה רגע, שנייה.

אלי גולדשמידט: אני שואל אם יש נכונות מצד הממשלה ומצד הקואליציה לפעול בכיוון הזה - שכן נקיים דיון על החוק, שכן נמצא דברים שאולי אפשר להסכים עליהם.

אופיר פינס-פז: אם אפשר להגיע להסכמה, בבקשה.

שלום שמחון: הוא לא אומר שלא.

שלום שמחון: יש פה עניין של כבוד.

חיים כץ: אתה רואה את החוק?

חיים כץ: הנה הצעת החוק.

חיים כץ: זה חוק החברות הממשלתיות שמסומן בצבעים - כל מילה שאני רוצה שתבוא במקום.

חיים כץ: בגדול הכל קשקוש, להוציא דבר אחד - הסכמה עם העובדים.

חיים כץ: זה שיצרפו את שר עבודה - קשקוש.

חיים כץ: זה שבוועדה יהיו ארבעה במקום שלושה - קשקוש.

חיים כץ: הכל תפל.

משה גפני: הכל מקובל עליך.

מאיר שטרית: הכל מקובל עליו, בתנאי שלא יפריטו.

אלי גולדשמידט: הנקודה אצלו זה העניין של הסכמת העובדים.

מאיר שטרית: בתנאי שתהיה הסכמה עם העובדים לפני ההפרטה.

חיים כץ: נכון, לעגן את זכויות העובדים.

מאיר שטרית: אם אני הייתי שר האוצר, הייתי מתנגד לזה בכל תוקף.

חיים כץ: זה לגיטימי.

חיים כץ: אני מבחינתי גמרתי, אין לי בעיה.

חיים כץ: פעם ראשונה ואחרונה.

חיים כץ: אני מוריד את זה על המקום.

חיים כץ: אני קם והולך.

שלום שמחון: חה"כ כץ, תקשיב רגע.

שלום שמחון: רוצים לעזור לך.

חיים כץ: חה"כ שמחון, אני מכיר אותך ומוקיר אותך.

חיים כץ: כל שעה שיישב פה העניין, חבל על הזמן.

חיים כץ: אז הוא יהרוג את זה חודש, אז הוא עבד עליי עוד חודש, אז אני ארגיש יותר רע.

חיים כץ: עזוב, עבד עליי - -

אופיר פינס-פז: לא עבדתי עליך.

חיים כץ: אני מרגיש שעבדת עליי.

חיים כץ: אני מכבד את מילותיי גם כשזה עולה הרבה מעבר לקריאה טרומית.

חיים כץ: כי אם נתתי מילה - גם אם זה יהיה בקריאה שנייה ושלישית - אני אכבד את מילותיי.

חיים כץ: תודה רבה, אני מושך את החוק, אני אגיש אותו מחר מחדש, אשנה מילה אחת.

חיים כץ: גמרנו.

חיים כץ: אני מרגיש נעלב ומרומה.

חיים כץ: שינויים בתקציב לשנת 2000 (היו"ר שלום שמחון)

שלום שמחון: אנחנו עוברים להעברות תקציביות.

רחמים מלול: אדוני ממלא מקום יו"ר ועדת הכספים, יש לי הצעה לסדר.

רחמים מלול: בעניין סלילים חולה פלט פה חיים כץ משפט כזה ליו"ר הוועדה: אדוני יו"ר הוועדה, אתה עם היד על השאלטר.

רחמים מלול: תקבע קביעה שאם לא יהיה פתרון לסלילים חולה, אתה לא מעביר בוועדת הכספים שום העברה תקציבית של האוצר.

איוור קרשנר: קבעו להם ישיבה ביום שני.

רחמים מלול: אני שואל אותך ואת עצמנו: בעניין שביתת הרופאים, ועדת הכספים כמעט לא עשתה מאומה עד עכשיו.

רחמים מלול: מדוע שאנחנו לא נתנה את התנאי הזה עם האוצר, שלא נאשר שום העברה תקציבית לפני שפותרים את הבעיה של סלילים חולה.

סמדר אלחנני: במי אתה פוגע?

איוור קרשנר: באוצר רק ישמחו.

מאיר שטרית: נניח שאני שר האוצר.

מאיר שטרית: הייתי אומר: בבקשה, אל תעבירו שום העברה תקציבית, נהדר.

רחמים מלול: אדוני, אל תדון גם במה שנשאר מהרפורמה.

מאיר שטרית: הרפורמה מתה.

מאיר שטרית: פנייה מספר 197

שלום שמחון: נעבור לפנייה מספר 197, תמיכות של משרד החקלאות.

דן זייצ'יק: השירותים הווטרינריים, בביקור שלהם בלולים בנווה אילן ומעלה החמישה, גילו מחלת אינפלואנזה ונאלצו להשמיד להקות הודים - אחת לרבייה ואחת לפיטום - וצריך לשלם פיצויים.

דן זייצ'יק: סך הפיצויים מסתכם ב-2.3 מיליון שקל.

מאיר שטרית: זה עולה 2 מיליון שקל?

דן זייצ'יק: עכשיו אפשר לגדל בכל לול עד 200 טון בשנה.

סמדר אלחנני: זה הערך הנומינלי של דור ההודים שייוולדו להודים החיים בלולים.

דן זייצ'יק: להקות רבייה הן להקות יקרות יותר כי הם מולידים את הדור שעומד להיוולד, יש בהן השקעה גנטית.

דן זייצ'יק: יש תקנות חוק שירותים וטרינריים, ובהן מוגדר כל בעל חיים - מה הערך שלו ומה ערך הפיצוי.

דן זייצ'יק: זה לא כפוף לשיקול הדעת של משרד החקלאות.

מאיר שטרית: כלומר, זה נעשה על פי חוק הפיצויים.

דן זייצ'יק: כן, הכל משולם לפי החוק.

דן זייצ'יק: יש מחלות מוכרות שעליהן משלמים פיצויים.

מאיר שטרית: הכי משתלם ללולן שהעופות שלו ימותו, אז הוא מקבל את הערך העתידי בלי השקעה.

מאיר שטרית: הפיצויים כוללים את הוצאות הגידול?

מאיר שטרית: מה משלמים - את הרווח הצפוי של הלולן?

שלום שמחון: לא, את עלויות הייצור.

מאיר שטרית: אם הוא לא מייצר, מה העלויות?

דן זייצ'יק: הוא השקיע, הוא קנה את התוצרת, יש לעופות מחלה, בא המפקח של השירותים הווטרינריים ואמר לו: עכשיו צריך להשמיד את הכל.

דן זייצ'יק: הוא משמיד הכל, במקרה הזה גם קברו את העופות במקום כדי שלא תתפשט המחלה.

שלום שמחון: חברים, מי בעד ומי נגד?

שלום שמחון: הצבעה בעד הפנייה - כולם נגד - אין פנייה מספר 197 אושרה.

שלום שמחון: תודה, פנייה 197 אושרה.

שלום שמחון: אנחנו עוברים לפנייה מספר 192.

עמית לנג: יש פה בסך הכל שינויים פנימיים לפי סדרי עדיפויות של המשרד לאיכות הסביבה, הסטות מסעיפים לסעיפים בהתאם לביצוע בפועל.

מאיר שטרית: מה ההסטות?

מאיר שטרית: השרה אמרה אתמול שאתם מקימים סיירת.

עמית לנג: אני עוד לא מכיר את זה.

עמית לנג: פה מדובר על התאמה בין סעיפים של כל מיני פעילויות שהמשרד עושה והוא רוצה להעביר מכאן לכאן בהתאם לסדרי עדיפויות שלו, והתאמת ההוצאה המותנית בהכנסה.

מאיר שטרית: אתם מגדילים, למשל, את הסעיף של טיפול בפסולת מוצקה ב-3.5 מיליון.

מאיר שטרית: את הסעיף של קרן הניקיון מגדילים ב-3.5 מיליון.

מאיר שטרית: זה הסיירת?

עמית לנג: לא.

עמית לנג: קרן הניקיון זו קרן שפועלת בהתאם להכנסות שלה.

עמית לנג: יש לה יותר הכנסות, היא גובה יותר כסף בגלל קנסות שהיא מטילה ובהתאם היא מוציאה את זה.

עמית לנג: מתאימים לה את ההוצאות להכנסות.

מאיר שטרית: בצד של הוצאה מותנית בהכנסה, אתם מציעים להגדיל את הטיפול בפסולת מוצקה מ-3 מיליון ל-6.5 מיליון.

מאיר שטרית: זאת אומרת שאתם צופים גידול בהכנסות של קרן הניקיון?

עמית לנג: כבר קיים גידול בהכנסות של הקרן.

עמית לנג: זו התאמה רק בגין מה שנכנס.

עמית לנג: הגידול בהכנסות כבר קיים אצלם, אבל על מנת שהם יוכלו להוציא את זה, צריך לתקצב אותם באופן רשמי.

מאיר שטרית: אז השינויים המהותיים בתקציב זה רק בסעיף ההוצאה?

מאיר שטרית: אני רואה שזה 163 אלף שקל.

שלום שמחון: איך השרה מקימה סיירת?

עמית לנג: אני לא יודע, זה לא במסגרת הפנייה הזאת.

עמית לנג: הכסף הזה לא מיועד לסיירת, הוא מיועד רק להתאים את ההוצאות להכנסות.

עמית לנג: אין פה שינויים מהותיים.

שלום שמחון: מי בעד אישור הפנייה ומי נגד?

שלום שמחון: הצבעה בעד הפנייה - כולם נגד - אין פנייה מספר 192 אושרה.

שלום שמחון: אנחנו עוברים לבקשה מספר 012-19.

ינון עמית: בהמשך לפנייה של תיקצוב 7.5 מיליוני שקלים של פשרה בבתי משפט, יש כאן עוד חלק בהסכמים עם אותם תשעה נפגעי אסון המכביה - הלוואה של חצי מיליון דולר, בערכים שקליים זה הסכום שבפנייה: 2.175 מיליון שקל.

ינון עמית: הלוואה לנפגעי אסון המכביה.

רחמים מלול: אני מבין שההלוואה היא לא לנפגעים אלא לרשות הספורט.

ינון עמית: ההלוואה מועברת דרך רשות הספורט.

ינון עמית: ההלוואה היא לפיצוי נפגעי אסון המכביה, כאשר היא מועברת על-ידי רשות הספורט.

רחמים מלול: מיהו הגוף האחראי לתשלום הפיצויים?

ינון עמית: רשות הספורט היא הגוף האחראי לתשלום הפיצויים.

רחמים מלול: האם היא מבוטחת?

ינון עמית: זו הלוואה לתשלום פיצויים.

יעקב ליצמן: אפשר להבין מזה שברגע שישלמו את ההלוואה יחזירו את הכסף לאוצר?

ינון עמית: אפשר להבין מזה שכאשר יהיה החזר הלוואה, הכסף ייכנס לאוצר.

מאיר שטרית: מי אמור להחזיר תא הכסף?

ינון עמית: אני אנסה להסביר מההתחלה.

ינון עמית: ישנן תשע תביעות שכבר הגיעו להסדר פשרה בבית המשפט והמדינה הגיעה להסדר פשרה עם חברת הביטוח ועם איגוד מכבי העולמי על פיצוי נפגעי האסון.

ינון עמית: במסגרת זו הוועדה אישרה פיצוי של 7.5 מיליון ועכשיו אנחנו מבקשים סכום נוסף.

מאיר שטרית: למה המדינה הסכימה לפשרה שהיא תשלם את הכסף?

מאיר שטרית: אם יש חברת ביטוח, למה המדינה צריכה לשלם?

ינון עמית: היות שישנו ויכוח משפטי בעבור מה מבוטחים ובעבור מה לא, וזאת פשרה שהושגה בבית משפט.

ינון עמית: צריך לשאול את משרד המשפטים האם יכול היה להשיג טוב יותר או פחות.

יעקב ליצמן: במסגרת הזאת יש הלוואה.

מאיר שטרית: זה בגלל לחץ ציבורי של יהדות אוסטרליה.

רחמים מלול: גוף כמו רשות הספורט אחראי לבטח את הספורטאים.

רחמים מלול: (היו"ר ויצמן שירי)

ינון עמית: הוא אחראי לבטח, ישנו ויכוח משפטי שלא התחיל אתמול.

ינון עמית: אפשר לבקש ממשרד המשפטים שיבוא ויסביר מדוע הגיעו לפשרה.

רחמים מלול: אני רוצה לשאול שאלה עקרונית.

רחמים מלול: כל גוף שהיתה לו פשלה ביטוחית, המדינה צריכה לשאת בביטוח שלו?

ינון עמית: לא.

ינון עמית: המדינה היא נתבעת בכל אותן תשע תביעות וגם בעוד שתי תביעות.

רחמים מלול: אתה אומר שלא המדינה אחראית, אלא רשות הספורט אחראית.

ינון עמית: מדינת ישראל היא צד לתביעה.

ינון עמית: התביעה היא נגד כמה צדדים, כאשר מדינת ישראל היא אחד הצדדים.

מאיר שטרית: מי מחזיר את הכסף?

מאיר שטרית: מי חותם על ההלוואה?

יעקב ליצמן: באסון שהיה במוסדות חינוך - למשל בבאר שבע - מי משלם את הפיצויים?

ינון עמית: אני יכול לבדוק לך את זה.

ויצמן שירי: שם אין עוד פיצויים, עוד אין נאשמים, רק התחיל הדיון.

ויצמן שירי: אז יש שם ביטוח, ומה שאין ביטוח - -

אנה שניידר: יש חברת ענבל.

יעקב ליצמן: בהתחלה חה"כ שטרית שאל: למה אנחנו בכלל משלמים את זה?

יעקב ליצמן: ינון עמית הסביר שבבית משפט היתה פשרה.

יעקב ליצמן: אני שואל אם אנחנו משלמים גם במקרה של בתי הספר.

אנה שניידר: בעניין של המכביה היה תת-ביטוח.

אנה שניידר: לגבי בתי ספר, יש חברת ביטוח של המדינה.

ינון עמית: אינני יודע לענות לכם אם יש תת-ביטוח או אין תת-ביטוח במקרה הזה.

ינון עמית: זו שאלה משפטית.

ינון עמית: אם זה חשוב, אני מוכן לבדוק.

ויצמן שירי: מי בעד אישור הבקשה ומי נגד?

ויצמן שירי: בעד הבקשה - כולם נגד - אין בקשה מספר 19-012 אושרה.

ויצמן שירי: פנייה מספר 201

שלום שמחון: אנחנו עוברים לפנייה מספר 201.

ינון עמית: מדובר על השלמת היתרה לסכום שהוסכם והוקרא מעל בימת הכנסת בהבנות עם סיעות הקואליציה, שמועבר - -

משה גפני: ינון, אני ממש לא מסכים להגדרה הזאת.

משה גפני: אתם עושים כל הזמן אותו הדבר.

משה גפני: זה בסדר שאתם מביאים את הפנייה, אבל זה לא בסדר שמשתמשים בהגדרה הזאת.

משה גפני: בסעיף של החינוך העצמאי היה בשנה הקודמת 44 מיליון שקל פלוס מינוס, אתם קיצצתם את זה ל-19.5 מיליון, עכשיו אתם מחזירים חלק מהקיצוץ וקוראים לזה הסכם קואליציוני.

רחמים מלול: שזה יוגדר כהחזרת קיצוץ.

ויצמן שירי: אני מבקש ממך בפעם המאה ואחת, בוא נעביר את זה ובהמשך נדון איתם.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני אמרתי את דבריי לפרוטוקול.

ויצמן שירי: תודה.

ויצמן שירי: מי בעד אישור הפנייה?

ויצמן שירי: בעד הפנייה - כולם נגד - אין פנייה מספר 201 אושרה.

ויצמן שירי: פנייה מספר 201 אושרה.

רחמים מלול: זה נשמע כמו פיצוי לנפגעים.

רחמים מלול: פנייה מספר 196

ויצמן שירי: אנחנו עוברים לפנייה מספר 196.

שרון גמבשו: עיקר הפנייה עוסק בתיקצוב הוצאה מותנית בהכנסה בסך 2 מיליון שקל, שעיקרם להרחבת פרוייקט פוטוגרמטריה במשטרה ותיקצוב שת"מים (שוטרים לתפקידים מיוחדים) ברשות שדות התעופה ורשות הנמלים.

ויצמן שירי: מה זה פוטוגרמטריה?

שרון גמבשו: זה פרוייקט חדש במשטרה שאמור לקצר את התהליך של פינוי תאונות.

שרון גמבשו: היום מגיעים בוחני תנועה, שמים מיליון קונוסים, מתחילים לצלם תמונות מכל מיני זוויות, לוקחים מטר, זה לוקח שעה וחצי.

שרון גמבשו: התוצאה היא פקקי תנועה ונזק כלכלי למדינה.

שרון גמבשו: בשיטה החדשה שמים שני קונוסים, מצלמה אלקטרונית שמתחברת אחר כך למחשב, שתיים-שלוש תמונות וזהו.

ויצמן שירי: מי בעד אישור הפנייה?

ויצמן שירי: בעד הפנייה - כולם נגד - אין פנייה מספר 201 אושרה.

ויצמן שירי: פנייה מספר 201 אושרה.

ויצמן שירי: אנחנו עוברים לפנייה מספר 07-010 - הפשרה לרזרבה לשכר במשטרה.

שרון גמבשו: מדובר על הפשרת רזרבה לשכר בסך 50 מיליון שקל במשטרת ישראל.

משה גפני: התפרסם אתמול שמפסיקים את השמירה במוסדות הציבור, גם ביישובי הצפון.

שרון גמבשו: אני לא מכיר דבר כזה, אבל אפשר לבדוק.

משה גפני: קיבלתי פנייה ממנהלי בתי ספר, אומרים שאין תקציב לשמירה.

משה גפני: אתה יכול לבדוק את העניין הזה?

שרון גמבשו: אפשר לבדוק.

משה גפני: אדוני היו"ר, אני מבקש שהוא יבדוק האם הפסיקו שמירה במוסדות חינוך, גם בצפון וגם במוסדות אחרים שתמיד היתה בהם שמירה.

ויצמן שירי: שרון גמבשו, אני מבקש שתבדוק ותדווח לוועדה.

משה גפני: ואנחנו מאשרים את הפנייה.

ויצמן שירי: פנייה מספר 010-07 אושרה.

ויצמן שירי: אני מודה לכם.

ויצמן שירי: יום טוב.