ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 133, 2000-06-06 11:00

אלי גולדשמידט: שלום לכולכם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה, קודם כל, להודות לראש העיר של דימונה, ולחברי מועצת העיר, לנציגי ההסתדרות ולתושבי דימונה, שמארחים היום את ועדת הכספים כאן, בדימונה, במסגרת סיור של ועדות הכנסת שירדו לדרום.

אלי גולדשמידט: אני מוכרח לפתוח באמירה, על דבר שמאד הרגיז אותי, כאשר הגעתי.

אלי גולדשמידט: נתקלנו בחברים, תושבי המקום, ליד תחנת הרכבת, שאמרו לנו – איך זה שלא רציתם להגיע לכאן.

אלי גולדשמידט: לא הבנתי על מה מדובר, ואחרי זה עשיתי איזושהי בדיקה, ממנה הסתבר שהבוקר, ברדיו, נמסר שחברי הכנסת לא רצו להגיע לדרום.

אלי גולדשמידט: אני הייתי בשוק כששמעתי את זה.

אלי גולדשמידט: אני יודע שלפחות בוועדה שלי, ואני מניח שכך זה גם בוועדות האחרות, שההיענות לביקור היתה מלאה.

אלי גולדשמידט: אתם יכולים לראות כאן את הנוכחות המאד מסיבית של חברי ועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: חבל שנאמרים בתקשורת דברים, שאין להם שום קשר עם המציאות.

אלי גולדשמידט: זה גם יותר אווירה כאילו לחברי הכנסת לא איכפת, ומאד אופנתי להכות בחברי הכנסת ולבקר אותם בכל הזדמנות.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להביע את מחאתי על הדברים.

אלי גולדשמידט: באנו לדימונה, קודם כל כדי לשמוע.

אלי גולדשמידט: הבעיות ידועות, ברמה הכללית.

אלי גולדשמידט: הבעיות הן בעיות של תעסוקה, בעיות של קירוב הפריפריה אל מרכז הארץ, ובמיוחד הבעיות קיימות במקומות כמו דימונה, מצפה רמון, ירוחם, רהט, תל שבע, וכן המושבים והקיבוצים.

אלי גולדשמידט: הנושא של איבוד הפריפריה הוא נושא שעומד במרכז ההוויה הפוליטית שלנו, כאשר בעניין הזה אני לא עושה הבחנה בין ממשלה כזו או אחרת.

אלי גולדשמידט: הייתי מאד רוצה שבאירוע הזה, שבו כל הכנסת ירדה לדרום, אם יהיו ויכוחים הם לא יהיו על רקע פוליטי, של ממשלה כזו או אחרת, מפלגה כזו או אחרת.

אלי גולדשמידט: אני חושב שזה ביקור ממלכתי שבו אנו אמורים ללמוד על הבעיות שמציקות, במיוחד לעיר כמו דימונה, ולדימונה כמייצגת את האזור כולו.

אלי גולדשמידט: יש לנו, בוועדת הכספים, נציג מובהק של הנגב, והוא חבר הכנסת ויצמן שירי.

אלי גולדשמידט: הוא יעיד שבכל יוזמה שיש לו בנושא הנגב, חברי הוועדה מתייצבים לימינו.

אלי גולדשמידט: באופן קונקרטי, אנחנו מתמודדים עם השאלה כיצד לתרגם את אותה עדיפות לאזורי הפריפריה, במסגרת החוקים שהממשלה צריכה להוביל.

אלי גולדשמידט: יש לי תחושה שחבריי שותפים לעמדתי, שאנחנו חייבים ליצור מצב שליזם במרכז הארץ יהיה כדאי להגיע לדימונה.

אלי גולדשמידט: אי אפשר להיאחז היום, בשנת 2000, רק בסיסמאות ובאמירות, עם כל החשיבות שיש בהן.

אלי גולדשמידט: אנחנו בכל זאת צריכים לתת ביטוי למרחק הגדול שיש לדימונה ממרכז הארץ, שהוא לא כמרחקן של ערי פיתוח שקרובות יותר למרכז הארץ.

אלי גולדשמידט: הבעיה הזו ידועה.

אלי גולדשמידט: אנחנו חייבים להגיע לכך שבמעטפת, קרי דימונה בדרום, וקרית שמונה בצפון, יהיו השקעות ההון בהיקף המרבי, באופן שבאמת יהיה כדאי ליזמים להגיע לכאן.

אלי גולדשמידט: היתה בשנים האחרונות שחיקה מאד משמעותית בחוק לעידוד השקעות הון.

אלי גולדשמידט: אני מניח שגם שר התמ"ס וגם מנכ"ל משרדו, ראובן חורש, שאנו מתכבדים בנוכחותם, יגידו מה עמדתם בעניין.

אלי גולדשמידט: אני חושב שגם אם הממשלה לא תקבל את ההחלטה הראויה, מבחינת האחוזים שמגיעים לאזור הזה – אנו מדברים על סדרי גודל של 38 אחוז, אנחנו, בוועדת הכספים, נצטרך לעשות את המלחמה על מנת להביא את שיעור המענק לשיעור הראוי למקום הזה.

אלי גולדשמידט: אני מציע שייצא כזה מסר לממשלה, שעדיף שהיא תקבל את ההחלטה הזו כממשלה, ולא שאחרי זה היא תתבזה בוועדת הכספים, כאשר אנו נצטרך לשנות את החלטתה.

אלי גולדשמידט: דבר שני שאני רוצה לומר בהקשר הזה – חייבים לעשות שינויים מרחיקי לכת בחוק עידוד השקעות הון בתעשייה.

אלי גולדשמידט: חוק עידוד השקעות הון נחתם וחוקק בימים שהתעשיות המרכזיות היו תעשיות מתכת, טקסטיל, מזון.

אלי גולדשמידט: זה היה נכון לשנות ה- 50, ה- 60 וה- 70.

אלי גולדשמידט: היום אנחנו נמצאים בעידן אחר לגמרי, ולא ייתכן שבתי תוכנה, שירות של מסחר אלקטרוני – כל השירותים שיכולים להביא את מפעלי ההייטק, ולא הייטק במובן של מפעל וישיי – שמביאים את הטכנולוגיה אבל בסך הכל מלחימים צ'יפים בתוך מוליכים למחצה – אלא שהתכנון וההגות ייעשו במקומות האלה.

אלי גולדשמידט: זה, לדעתי, הדבר שיכול לבטא יותר מכל את הסיסמה שהפנים שלנו הן לערי הפיתוח, ולהפוך את הסיסמה הזו לסיסמה שיש בה תוכן.

אלי גולדשמידט: אני מציע, כדי שהישיבה תהיה עניינית, שאחרי יציג ראש העיר את בעיות העיר, לאחר מכן, שר התמ"ס ידבר על עמדתו שלו ועל עמדת הממשלה.

אלי גולדשמידט: אחרי כן נשמע חבר כנסת ואיש דימונה, לסירוגין.

אלי גולדשמידט: היו פעם חברי כנסת תושבי דימונה.

גבי ללוש: אדוני היושב-ראש, חבריי ועדת הכספים, כבוד השר, אדוני מנכ"ל משרד התמ"ס וצוות משרדו, מזכיר מועצת הפועלים, חברי מועצת העיר, סגנים, מורי גבירותיי ורבותיי.

גבי ללוש: תרשו לי קודם כל, להביע תודה הכרה והערכה על בואכם לדימונה.

גבי ללוש: ברוכים הבאים.

גבי ללוש: אנחנו היום מייחסים חשיבות מיוחדת לביקור ולדיון, ואני מקווה שגם להחלטות שתהיינה אופרטיביות, באשר לעתידה של העיר דימונה.

גבי ללוש: לא אלאה אתכם בהרבה מלל, אבל אומר שדימונה אינה מאמינה בדמעות.

גבי ללוש: דימונה נוסדה בשנת 1955.

גבי ללוש: כיום, העיר מונה כ- 40 אלף תושבים.

גבי ללוש: מתוכם, כ- 2,800 כושים עברים, שאיש אינו יודע מה מעמדם, משום שהם לא נכללים במרשם האוכלוסין, לא משלמים ארנונה ואף לא מים.

גבי ללוש: היום, הבעיה שעומדת על הפרק היא שבשנים האחרונות חלה החמרה קיצונית בכל הקשור לנושא התעסוקה.

גבי ללוש: מפעלים נסגרו.

גבי ללוש: יש שורה של מפעלים כאלה.

גבי ללוש: היום, עקומת האבטלה עומדת על כ- 11 אחוז, למעט אלו שנמצאים בהכשרה מקצועית, ואלה שנמצאים בקורסים להשלמת השכלה.

גבי ללוש: יש אפילו כאלה שאין להם שום רצון ללכת ולהירשם בשירות התעסוקה, כי הם יודעים מראש שאין להם שום סיכוי לקבל כל מענה.

גבי ללוש: יוצא אפוא, שעקומת האבטלה היא אף מעבר לזה.

גבי ללוש: אנחנו שואלים את עצמנו מאין יבוא עזרנו.

גבי ללוש: הבעיה המרכזית, התרענו, זעקנו, איש לא שעה לעצות שלנו.

גבי ללוש: כנראה שיש כאלה שסבורים שכל התבונה והשכל נמצאים רק בירושלים.

גבי ללוש: בעצם שינוי חוק עידוד השקעות הון בערי הפיתוח, אפשר להוכיח שבשלוש השנים האחרונות, ובמיוחד בשנה האחרונה, ההשקעות בערי הפיתוח ירדו בכמעט 2/3.

גבי ללוש: אין שום צידוק כלכלי שאותו יזם יבוא לדימונה או לקרית שמונה.

גבי ללוש: עדיף לו ללכת לברקן או אפילו לעומר, שמקבלת את אותן הטבות.

גבי ללוש: אין שום צידוק, ואין שום צורך בהבאת תעשייה שבצידה שכר המינימום שבמשק.

גבי ללוש: זה לא יפתור לנו את הבעיות.

גבי ללוש: הבעיה שלנו היום היא, קודם כל, איך אנחנו משאירים את בני דימונה בעיר.

גבי ללוש: יש לנו מערכת חינוך למופת.

גבי ללוש: כל אחד יכול להעיד על כך.

גבי ללוש: אחוזי הבגרות הם מעל הממוצע הארצי, מעל ומעבר.

גבי ללוש: כל זאת הפך אותנו ליצואן מספר אחת של סטודנטים ובוגרים, למקומות אחרים.

גבי ללוש: יתרה מזו.

גבי ללוש: לא רק שעוזבים את דימונה למרכז הארץ ולירושלים, אלא אף עוזבים בקבוצות לחוץ לארץ.

גבי ללוש: השאלה שעומדת היום על הפרק היא – איזה עיר אנחנו רוצים לעצמנו בשנים הבאות.

גבי ללוש: אם לא ניקח את עצמנו בידיים היום, ונחליט החלטות אופרטיביות, לגבי אתמול, שיביאו לשינוי קיצוני עם סל משולם, לאו דווקא של 38 אחוז, אלא עם מענה של הכשרה, לפני שאותו מפעל מגיע, כדי שלא תהיה אמתלה שאין מספיק כוח אדם, כמו בדוגמה של "אינטל".

גבי ללוש: נפתח מפעל עתיר ידע, ומאידך, עקומת האבטלה בקרית גת נשארה כשהיתה.

גבי ללוש: זאת, משום שבני קרית גת לא נקלטים שם.

גבי ללוש: חייבים לתת היום חלוקה שונה, עם העדפה מתקנת לטובה, לערי הפיתוח בנגב, ובראשם דימונה.

גבי ללוש: דימונה היא עיר הפיתוח הכי גדולה במדינה – 40 אלף תושבים.

גבי ללוש: אבל כמה שנים ילד יכול להיות מפותח?

גבי ללוש: 45 שנה?

גבי ללוש: זה כבר פרק זמן שבו העיר צריכה להגיע למצב אחר.

גבי ללוש: אי אפשר שנגזר עלינו להיות כל החיים עיירת פיתוח.

גבי ללוש: אפשר לקחת את העיר דימונה בפיילוט לשלוש שנים.

גבי ללוש: לאחר שלוש שנים – להוציא אותה למרחב ולומר לה: את כבר לא עיירת פיתוח.

גבי ללוש: זה ביכולת שלנו.

גבי ללוש: אנחנו מסוגלים.

גבי ללוש: מה שמוטל עלינו – אנחנו יכולים לבצע.

גבי ללוש: אבל, כשמטילים עלינו חובות, שיאפשרו לנו גם למלא אותן.

גבי ללוש: אנחנו מממנים את החינוך בלמעלה מ- 45 עד 50 אחוז, במקום 25 אחוז.

גבי ללוש: כך גם באשר לרווחה.

גבי ללוש: אין לנו שום עורף כלכלי.

גבי ללוש: העורף הכלכלי היחידי שיש לנו זה "וישיי" ו "כיתן".

גבי ללוש: מתקציב של 145 מיליון שקל – אני רוצה שתשמעו את הנתונים – מתוך זה 20 מיליון שקל פירעון מלוות, בגין בניית גנים ובתי ספר, שבזמנו היה מלווה בפירעון מוכר- אנחנו מחזירים 22 מיליון שקל.

גבי ללוש: יש מה שנקרא הנחות, בחוק ההסדרים, בארנונה, שחייבים להופיע גם בפסיבי וגם באקטיבי.

גבי ללוש: יחד עם דמי מימון, יוצא שתקציב ל- 40 אלף תושבים הוא בסדר גודל של בערך 110 או 120 מיליון שקל.

גבי ללוש: זו אנומליה.

גבי ללוש: כך אי אפשר לתפקד.

גבי ללוש: אני מבקש את עזרתכם היום.

גבי ללוש: משרד הפנים, לפי דו"ח מבקר המדינה, סירס את נוסחת סוארי, ועיוות אותה מתוך מניעים פוליטיים, ונתן לה ביטוי שונה ממה שהיה לה.

גבי ללוש: אנחנו אמורים לקבל בשנה הזו מענק של 50 מיליון.

גבי ללוש: הם קובעים את זה, אבל משרד הפנים אומר – נכון שמגיע לך, אבל תקבל רק 43 מיליון שקל.

גבי ללוש: יוצא, אם כך, שאם אני לוקח מלוות, בנטרול הפירעון, אני מקבל מענק לאיזון תקציב פחות מירוחם, פחות מאופקים.

גבי ללוש: איך אפשר לתפקד?

גבי ללוש: זה ביכולת שלכם לומר לשר הפנים שהוא חייב לתת את הנוסחה, במלואה.

גבי ללוש: דבר נוסף שיכול לאפשר לנו לצאת למרחב, מבלי להיות קשורים וסמוכים כעניים בפתח אצל משרד הפנים, הוא מה שקרוי חלוקה שווה מבחינת ארנונה באגרות, בכל המרחב הזה.

גבי ללוש: פרק תמד, הסמוך לקמ"ג, 7 ק"מ מדימונה, שייך למועצה האזורית תמר.

גבי ללוש: מישור רותם – אותו הדבר.

גבי ללוש: אני מדבר גם עליו.

גבי ללוש: 1,200 נפש, בפועל, מקבלים סכומי עתק, בשעה ש- 40 אלף, ועוד 20 אלף בערד, ועוד אוכלוסיית ירוחם – לא נהנים כלל מהדבר הזה.

גבי ללוש: לאחר 10 שנים הואילו בטובם היום, שר הפנים הקים ועדת חקירה לנושא גבולות.

גבי ללוש: זו סגולה לאריכות ימים.

גבי ללוש: ועדת הגבולות תדון עוד עשר שנים, והיא לא יכולה להכריע, כי אנחנו יודעים מה הן ההתנגדויות, מה זה פיליבסטר, מה זה התנגדויות לאחר מכן, מה זה העתירות לבתי משפט.

גבי ללוש: רבותיי, קבלו החלטה.

גבי ללוש: אדוני השר, קבלו החלטה.

גבי ללוש: תביאו אותה לממשלה, להביא לשינוי מפת הגבולות מבחינת מינהלת משותפת וחלוקת הכנסת הארנונה באופן שוויוני.

גבי ללוש: אין שום סיבה שלא.

נחום לנגנטל: מה עונה לכם שר הפנים על הנושא של איזון ארנונה?

גבי ללוש: שאין לו כסף.

גבי ללוש: זה בשעה שיש לו רשויות, באחריות, שמקבלות 130 אחוז מהנוסחה.

מקסים לוי: נכון.

מקסים לוי: אפשר להעיד על רשויות שיש להן 10,000 איש שמקבלים יותר מדימונה במענק האיזון.

ישראל כץ: כאן קיצצו והחזירו את הקיצוץ?

גבי ללוש: לא.

גבי ללוש: קיצצו לנו, לכאורה, את המקדם של 7 אחוז.

גבי ללוש: לאחר שביקשנו להחזיר את ה- 7 אחוז, אמרו שבמדרג הסוציו-אקונומי של 2-3, נשאיר.

גבי ללוש: מה הבדיחה?

גבי ללוש: – קיבלנו מכתב שאישרו לנו בחזרה את הקיצוץ, אך במחשב של משרד הפנים טרם עדכנו, כלומר – אנחנו לא מקבלים את הכסף.

גבי ללוש: חצי שנה כבר חלפה.

גבי ללוש: אני תוהה ורוצה להבין: בכפר הוורדים לא שוכנת אוכלוסייה חלשה.

גבי ללוש: לכאורה אלה אנשים מאד אמידים.

גבי ללוש: איך ייתכן שהם מקבלים פטור של 15 אחוז במס הכנסה, בשעה שדימונה מקבלת 5 אחוז?

גבי ללוש: ותבינו שאף אחד לא נהנה מאותם 5 אחוזים, משום שחלק לא מבוטל של האוכלוסייה משתכר שכר מינימום.

גבי ללוש: הם לא מגיעים לרמת השכר של סף המס, ולכן אין תועלת באותם 5 אחוז.

גבי ללוש: תשוו לפחות ב- 10 או 15 אחוז.

גבי ללוש: תנו את הפטור, כדי שתהיה אטרקטיביות.

גבי ללוש: דוגמה נוספת- עלות הפיתוח לדירה בדימונה היא פי 1 וחצי מבאר שבע, בגלל הטופוגרפיה של הקרקע, שמחייב עבודות והשקעות מסוימות.

גבי ללוש: ממה נפשך?

גבי ללוש: הרי קבלן יבנה בבאר שבע, כי כדאי לו יותר, כלכלית.

גבי ללוש: והא ראיה, שלא בונים.

גבי ללוש: מוציאים מכרזים, ואין אף אחד.

גבי ללוש: צריך לקחת את עלות הפיתוח הזו, לעשות אותה דיפרנציאלית, על בסיס מסוים, של Cost פלוס איזשהו מקדם, ולתת לזוגות צעירים מגרשים של 250 מ', באפס ערך קרקע, ולומר להם לבנות בדימונה.

גבי ללוש: נותנים להם חינוך טוב, מאפשרים להם לעבוד, נותנים להם פטור ממס הכנסה, או שיש החלטה שנמשיך על בסיס מה שקבע מבקר המדינה.

גבי ללוש: הוא קבע מפורשות שערי הפיתוח בנגב הופלו במשך שנות דור, כמדיניות.

גבי ללוש: אני רוצה לומר לכם על פרדוקס נוסף.

גבי ללוש: עירית דימונה חייבת לממן ניידת של טיפול נמרץ בסדר גודל של מיליון שקל, מתקציבה היא.

גבי ללוש: אחרת אנשים ימותו.

גבי ללוש: אני שואל: למה בבאר שבע, תל אביב, ירושלים וראשון לציון המדינה מממנת חצי מהעלות, דרך משרד הבריאות, והקופות, במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי עוד רבע, והרשות מממנת את הרבע הנותר?

גבי ללוש: עלי מטילים 100 אחוז.

גבי ללוש: בנוסף לזה אני צריך להחזיק רופא תורן על חשבון העיר, אחרת אין רופא תורן בלילה.

גבי ללוש: אלה חלק מהבעיות הבסיסיות שאיתן אנו מתמודדים, אבל לא נגזר עלינו שנמשיך בשתיקת הכבשים.

גבי ללוש: רבותיי, השטח בוער.

גבי ללוש: אנשים חדלו להאמין בהבטחות.

גבי ללוש: אני לא בא להאשים מפלגה כזו או אחרת, העובדות מדברות בעד עצמן, והעובדות הן קשות.

גבי ללוש: קלטנו סדר גודל של 15 אלף עולים.

גבי ללוש: אני רוצה שתדעו.

גבי ללוש: את העליה קיבלנו באהבה.

גבי ללוש: החלק הארי של העליה הם קשישים, וזה מטיל נטל נוסף על המערכת, וכמו כן – חד הוריות.

גבי ללוש: כתוצאה מכך נאלצנו גם לסגור 11 גני ילדים בשנה שעברה.

גבי ללוש: מצד אחד אני גדל במספר הכולל של האוכלוסייה, ומצד שני אני סוגר בית ספר וגני ילדים.

גבי ללוש: זו אנומליה מדרגה ראשונה.

גבי ללוש: זה לא יכול להיות, במצב נתון, שמישהו יכול להבין את הפרדוקס הזה.

נחום לנגנטל: כמה תושבים יש לך מעל גיל 65?

גבי ללוש: למעלה מ- 5,000.

גבי ללוש: אני יכול לתת לכם את הנתון ש- 6,000 איש מטופלים על ידי אגף הרווחה, ומהווים 21 אחוז מכלל האוכלוסייה.

גבי ללוש: זה הנתון האחרון.

גבי ללוש: הנתון הזה, ברובו המכריע הוא בגלל העליה, שהיא המטילה עלינו את הנטל הזה.

גבי ללוש: מצד אחד אתה מקבל עליה, והם לא משלמים ארנונה, ומצד שלישי אתה סוגר גן ילדים, מצד אחר משרד הפנים לא מכיר באוכלוסייה של הכושים העברים, ואנחנו צריכים לספק להם מים בחינם.

גבי ללוש: אחרי כל זה אומרים לנו שאנו גרעוניים.

לימור לבנת: איך 6,000 איש מהווים 21 אחוז?

גבי ללוש: מתוך 40 אלף, תורידי 3,0000 כושים עברים.

גבי ללוש: הם לא נכללים.

גבי ללוש: תלוי איך מנתחים את זה, אך זה הנתון, מסך כל העובדים.

גבי ללוש: אני פונה אליכם, רבותיי, ומבקש מכם.

גבי ללוש: אם מאן דהוא חושב לעצמו שאנחנו נמשיך, מתוך אחריות, כי אנחנו אחראים, לשבת בשקט – כי אני לא מאמין שעל ידי זה שיוצאים לרחובות אפשר להשיג דברים, אבל בלי ברירה, גם את זה נעשה.

גבי ללוש: אני חושב שהיום, התמונה צריכה לחזור על בסיס מה שאמר ראש הממשלה: סדר עדיפות שונה.

גבי ללוש: אם כך, אנא, נראה את זאת.

גבי ללוש: בשנה האחרונה מצבנו הורע משמעותית.

גבי ללוש: האבטלה גדלה, רמת סל השירותים פחת.

גבי ללוש: יש לי ביקורי ניחומים רבים מספור, מכל מיני שרים.

גבי ללוש: זה המקום לומר לשר רן כהן: יישר כוח, על כך שעמד על כך שעל אף שלא היה תקציב, שיבוצעו הדברים כבר בשנת התקציב הזו.

גבי ללוש: כך גם בקשר למנחת המטוסים, שכבר בוצע בשנה הזו.

גבי ללוש: היה צעד שלו לשינוי סדרי עדיפות בכל הקשור לחוק עידוד השקעות הון.

גבי ללוש: אני מבקש מכם רבותיי.

גבי ללוש: ז שעת נס.

גבי ללוש: יש לכם סמכויות שאין לשום ועדה.

גבי ללוש: אתם צריכים לקבוע שלוקחים כפיילוט את דימונה וקרית שמונה.

גבי ללוש: הם הסמל של ערי הפיתוח.

גבי ללוש: צריך להוציא אותם למרחב עם תוכנית רב שנתית של שלוש שנים, עם כל המכלול: דיור, שיכון, תעסוקה, העדפה.

גבי ללוש: יש מגזרים שזכו להרבה מאד העדפות, אז שגם האוכלוסייה הזו תזכה להעדפה.

גבי ללוש: אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש.

גבי ללוש: תקן באופן מיידי את המעוות בכל מה שקשור למענק של העיריה השנה.

גבי ללוש: אני חושב שזה מתבקש וצודק, לפי שיטתם – לשנות לנו את הפטור ממס הכנסה, ולהשוות את התנאים שלנו למה שמקבלים אחרים, על פי אותם הפרמטרים.

גבי ללוש: צריך לשנות את חוק עידוד ההשקעות ויחד עם זה לחשוב: אם מתכוונים, במסגרת חוק עידוד השקעות הון להעביר מפעלים כמו טקסטיל – חבל על הזמן, זו לא הבשורה לעיר.

גבי ללוש: צריך להביא מרכזי מו"פ לדימונה.

גבי ללוש: צריך להביא לפה תעשייה עתירת ידע, ובצידה – גם עתירת כוח אדם.

גבי ללוש: לא בושה לומר זאת.

גבי ללוש: צריך לשלב בין שני הפרמטרים הללו.

גבי ללוש: צריך להבין שאם לא נעשה את זה היום, בעוד חמש שנים יהיה מאוחר.

גבי ללוש: מדוע?

גבי ללוש: – כי לא יהיה בשביל מי לעשות את הדברים.

גבי ללוש: הצעירים נוטשים.

גבי ללוש: תראו בנתונים של הלמ"ס כמה עזבו את ערי הפיתוח מאז שהן קמו.

גבי ללוש: מדובר על אוכלוסייה בסדר גודל אסטרונומי.

מקסים לוי: 84 אחוז מבוגרי תואר ראשון עזבו את העיירה.

מקסים לוי: הנתון ממכון "אדווה".

גבי ללוש: אני מקדם את הבאים בברכה, תודה שהגעתם לדימונה.

גבי ללוש: אני מאחל, מקווה ומתפלל גם לסיכומים שייצאו לפועל מבחינת ועדת הכספים, שנוכל לומר מחר לתושבים שלנו – יש לכם תקווה, מחר השמש תאיר.

גבי ללוש: אם לא נעשה כן, אני חוזר על מה שאמרתי: אי אפשר לבלום את הזעם.

גבי ללוש: לא מדברים על ציונות עם אדם רעב.

גבי ללוש: מי שרעב הולך למכולת.

גבי ללוש: בואו נראה.

גבי ללוש: עברנו את דור המעברות.

גבי ללוש: זה זמן שניתן מתן הזדמנות שווה לבני דימונה, שלומי ובני רמת השרון.

גבי ללוש: פה גדל נוער בין הטובים, אם לא הטובים ביותר, ואני לא אומר את הדברים מתוך שחצנות.

גבי ללוש: כל אחד יכול לבחון את ההישגים.

גבי ללוש: ילדים שלנו הגיעו לרמות ניהול מהגבוהות בארץ, ולדרגות קצונה הכי בכירות, אך אותם ילדים לא נשארים כאן.

גבי ללוש: אני לא רוצה למצוא את עצמי בוקר אחד בעיר שהיא בית אבות.

גבי ללוש: ביום שנגיע לכלל הכרה שזה המצב, חלילה, אז רשות הדיבור תעבור לרחוב.

גבי ללוש: כדי שתהיה אטרקטיביות לעיר, צריך שתהיה לה תדמית חיובית, שאנשים ירצו לעבור לגור בה.

גבי ללוש: זה ביכולת שלנו, ואנו מסוגלים לכך.

רן כהן: אדוני היושב ראש, רבותיי הנוכחים.

רן כהן: אני מבקש שבמסגרת של 10 דקות נציג חמישה דברים, שבלב ליבם חוק עידוד השקעות הון, שבקרוב יהיה נתון להחלטה שלכם, חברי ועדת הכספים.

רן כהן: אני רוצה לתת מענה גם לנושא של עידוד השקעות הון, גם לנושא של הבנקים התעשיתיים והמינהלות המשותפות, גם לנושא של תוכנית עידוד, כאן בדימונה, גם בנושא של הון אנושי, ונבקש גם מד"ר חורש להציג את הנושא של הטיפול המורכב.

רן כהן: אני מבקש את מנהלת מרכז ההשקעות להציג במצגת את מה שקרה ב- 5-10 שנים אחרונות בנושא של עידוד השקעות הון.

רן כהן: תוכלו לעקוב אחרי הדברים בדפדפת שלפניכם.

חביבה כהן: השקף שלפניכם מציג מספרי תוכניות להקמות והרחבות של מפעלים רק באזורי עדיפות א' וב'.

חביבה כהן: לא הצגנו פה נתונים לגבי מרכז הארץ.

חביבה כהן: למטה מצוינות השנים ולידן – שיעור המענק שעמד לרשות מרכז ההשקעות בכל שנה.

חביבה כהן: בשנת 95 שיעור המענק היה 38 אחוז, ב- 96 הוא ירד ל- 34 אחוז, מ-97 ואילך, שיעור המענק עומד על 24 אחוז לתוכניות עד 140 מיליון שקל.

חביבה כהן: לתוכניות גדולות יותר, שיעור המענק עוד נמוך מזה – 20 אחוז בלבד.

חביבה כהן: הצורה של השקף מראה היטב מה קרה בשנים האלה.

חביבה כהן: זה בהחלט קשור.

חביבה כהן: אנחנו רואים את מספר התוכניות שאושרו באזור הדרום, ב- 95 וב- 96, ואיך מספרם הלך וירד בצורה מסודרת משנה לשנה.

חביבה כהן: בשנת 99 אושרו באזור הדרום רק 40 מפעלים חדשים, או הרחבות של מפעלים קיימים.

חביבה כהן: במהלך התקופה הזו, שיעור התוכניות שאושרו באזורי עדיפות, לעומת שיעור התוכניות שאושרו במרכז הארץ, גם ביניהם הפרופורציה הלכה והשתנתה.

חביבה כהן: אם בשנת 95, 57 אחוז מהמפעלים המאושרים היו באזורי פיתוח א', בשנת 99 לתעשייה היו רק 47 אחוז מפעלים מאושרים באזורי פיתוח.

חביבה כהן: רק 38 אחוז מהתוכניות שאושרו היו באזורי עדיפות.

חביבה כהן: השקף הבא שלפני

חביבה כהן: כם מראה את היקף האישורים, במונחים כספיים, בערכים דולריים.

חביבה כהן: אנחנו רואים שיש ירידה משנה לשנה כששנת 96 מזדקרת באמצע.

חביבה כהן: זו השנה שבה אושרו "אינטל", מפעל המגנזיום של ים המלח, תוכנית השקעות גדולה מאד של "וישיי", ובצפון הארץ – טאוור.

חביבה כהן: אנחנו יכולים גם לראות בצורה ברורה איך ההשקעות הולכות ויורדות משנה לשנה.

חביבה כהן: שנת 97 מצטיירת פה כשנה חריגה.

חביבה כהן: זו תמונה קצת מלאכותית.

חביבה כהן: מספר גדול מאד של בקשות שהוגשו ב- 96 אושרו רק ב- 97.

חביבה כהן: חלק גדול מהם גם לא בוצעו, משום שהמפעלים הגישו אותם כששיעור המענק עמד על 38-34 אחוז.

חביבה כהן: בסופו של דבר הם קיבלו אישורים לתוכניות במענקים של 24 אחוז, ולכן בוצעו חלק מהתוכניות האלה.

חביבה כהן: גם פה אנחנו רואים ירידה בולטת משנה לשנה.

חביבה כהן: השקף הבא מציג את הנתונים לא של אישורי תוכניות, אלא של ביצוע השקעות של מפעלים מאושרים.

חביבה כהן: החלק של העמודה שמסומן בצבע צהוב מסמל את ההשקעות שבוצעו אך ורק על ידי מפעל אחד, מפעל "אינטל" בקרית גת.

חביבה כהן: למעט מפעל זה, אנו רואים שהביצוע של ההשקעות הולך ויורד משנה לשנה, וחשוב להדגיש, בשקף הזה, שההשקעות שבוצעו בשנים 97 ו- 98, וגם ב- 99 – חלקן תוכניות שאושרו בשיעורי מענק גבוהים.

חביבה כהן: אנו רואים שהעקומה הולכת ויורדת, והביצוע של ההשקעות המאושרות הולך ויורד משנה לשנה.

רן כהן: ברור לחלוטין, אם כך, שברגע שבו היתה ירידה מה- 38 אחוז ל- 34 אחוז, ולאחר מכן ל- 24 אחוז, הירידה היא מאד דרמטית, חדה וברורה.

רן כהן: הדבר השני, במונחים של מאות מיליוני דולרים של השקעות, הירידה מ- 38 אחוז ל- 24 אחוז בערי הפיתוח ירדה לרבע.

רן כהן: רבע מההשקעות, במונחים פיזיים.

רן כהן: לפני הישיבה הזו היינו בסיור באזור התעשייה כאן.

רן כהן: בשנים האחרונות נסגרו בדימונה 30 מפעלים.

רן כהן: זה מחדל של כל הממשלות, אם הגענו למצב הזה שכך נראה אזור התעשייה של דימונה.

רן כהן: לכן אני כבר אומר לחברי הכנסת : בטווח הקצר, הפתרון שלנו הוא בשני דברים.

רן כהן: מאחר והעיר דימונה מראה היום הצלחה אדירה בתחום החינוך – 72 זכאים לתעודות בגרות מכלל בוגרי התיכון, זה הוא הישג אדיר במערכת החינוך, לכל הדעות.

רן כהן: אם לא תהיה תעסוקה, ואם לא תהיה תעסוקה ראויה בדימונה – גם מערכת החינוך לבדה לא תשא את העיר.

רן כהן: לכן מונחת על שולחן הממשלה הצעה לחזור לפחות לשנתיים לשיעור של 38 אחוזי מענק, לאזור שמבאר שבע דרומה.

רן כהן: זה היה מאוחד, מצדי, עם אותה הצעה שהגשנו לגבי קו העימות בצפון.

רן כהן: הממשלה החליטה להפריד, ולכן נמנעתי.

רן כהן: ההצעה הזו צריכה לחזור לשולחן הממשלה תוך שבועיים, ואני כבר אומר לכם: אם זה לא יעבור בממשלה, אני סומך עליכם שאתם תעבירו את זה, כי בלי זה לא תהיה תעסוקה בדימונה.

רן כהן: אי אפשר להעדיף את דימונה, כאשר אין למשקיע יתרון יחסי לבוא לדימונה, על פני הליכה לקרית גת, יקנעם או מקום אחר.

רן כהן: בלי השינוי הזה, זה לא יהיה.

רן כהן: דבר שני, אנא, האיכות של המפעל שיבוא להשקיע כאן היא מאד חשבוה.

רן כהן: השאלה היא האם יבואו מפעלים, אפילו כמו "וישיי", שהוא היום הפרנסה הגדולה פה, בעיר, אך עדיין הוא משלם בחלוקים לבנים שכר מאד נמוך.

רן כהן: שכר מינימום, ואולי טיפה גבוה יותר, לאחרים.

רן כהן: או שיבואו מפעלים עתירי ידע, עתירי טכנולוגיות, עתירי פריון ולכן גם עתירי שכר – ולהם אנחנו מבטיחים, במשרד התעשייה והמסחר, חבילה נוספת של הטבות, יותר מאשר 38 אחוז.

רן כהן: אנחנו מתחייבים לעשות את זה.

רן כהן: יש לנו גם את המדען הראשי, יש לנו גם את מחירי הקרקע, יש לנו גם עידוד בהון אנושי, יש לנו את התוכניות השונות למפעלים עתירי טכנולוגיה ועתירי ידע, שיבואו לכאן, לא רק לדימונה אלא לכל הנגב.

רן כהן: אנחנו ניתן חבילה נוספת.

רן כהן: אלה הם שני המרכיבים העיקריים בטווח הקצר.

רן כהן: עוד השנה אנו משנים את כל חוק עידוד השקעות הון, אך זה כבר יהיה ל- 2001.

רן כהן: מה שאני דיברתי עליו עד עכשיו, זה תוך שבועיים, זה לא לשנה הבאה.

רן כהן: אני מאד מקווה שזה אכן יופעל.

רן כהן: דבר נוסף – אנחנו מאד רוצים להגיע למצב שבו כבר באופן של החוק תהיינה הטבות שונות ומגוונות בחוק לעידוד השקעות הון.

רן כהן: חוק עידוד השקעות הון זה חוק ברזלי, בא בשעה שבישראל אין יתרון בברזלים.

רן כהן: אין יתרון למפעלים עתירי טכנולוגיה.

רן כהן: אין בו בכלל שילוב של ההון האנושי.

רן כהן: אין בו בכלל מדרוג של המרחק ממרכז הארץ אל הקצוות.

רן כהן: לכן החוק הזה יצטרך להיות חוק שייתן מעין פיצוי מסוים לכל משקיע שילך מהמרכז אל הקצוות, כדי שמדינת ישראל לא תהיה מדינת הייטק רק במשולש שבאזור תל אביב, אלא תהיה כולה מדינת הייטק.

רן כהן: זה אפשרי.

רן כהן: לגבי אזורי התעשייה- רבותיי, זה באמת לא נורמלי.

רן כהן: זה בלתי אפשרי שיהיה מצב שבו שני אזורי תעשייה שנמצאים כאן סמוך יהיו שייכים למועצה האזורית, מבלי שעירית דימונה, תושבי דימונה, תושבי ירוחם והערים בסביבה יהנו מאזור התעשייה הזה.

רן כהן: אותי לא מעניינות כל הוועדות.

רן כהן: עד סוף החודש הזה, חודש יוני 2000 – או שתקום מינהלת משותפת למועצה האזורית, לדימונה, ולערים בסביבה, או שאני מפסיק את כל הזרמות ההשקעות באזורי התעשייה האלה, ומעביר את כולם לארץ.

רן כהן: אני אומר זאת חד משמעית.

רן כהן: אם זה לא יהיה מרצון, זה יהיה מכוח העובדה שיש לי את התקציבים ואני צריך להזרים אותם.

רן כהן: תקציבים לא יוזרמו לאזרחי מדינת ישראל באופן מפלה.

רן כהן: תושב דימונה זכאי להטבה משר התעשייה והמסחר בדיוק כמו שזכאי תושב המועצה האזורית תמר, תושב ירוחם ותושב עיר אחרת.

מקסים לוי: אתה יודע, אדוני השר, שהפילו את החוק להקמת מינהלות בין מועצות אזוריות לבין רשויות מקומיות בכנסת?

מקסים לוי: הפילו לי את החוק הזה, לפני חודשיים.

רן כהן: אני מציע להביא את זה מחדש.

רן כהן: חוק המינהלות יבוא עוד השנה לכנסת.

מקסים לוי: אני לא יכול להעלות את זה במשך שישה חודשים.

רן כהן: אבל הממשלה יכולה להעלות.

רן כהן: אנחנו נביא את זה גם, כהצעת ממשלה.

רן כהן: תעלו את זה גם אתם, כחברי כנסת.

רן כהן: בלי חוק המינהלות מתקיים פער מטורף, חסר פשר.

רן כהן: אם אין מינהלת משותפת לאזור תעשייה, אין גם צדק בשותפות הזאת, שסובבת את התושבים בכל האזורים במדינה.

רן כהן: המדינה משקיעה באזור תעשייה, בפרק תעשייה ממוצע, כ- 100 מיליון שקל, ואין שום סיבה בעולם שיהנו מזה כמה מאות אנשים, או כמה אלפים בודדים, מבלי שיהנו כל התושבים באותה סביבה.

רן כהן: זה מה שיהיה כל זמן שאנחנו מובילים את משרד התעשייה והמסחר.

רן כהן: זה מה שאנחנו רוצים שיהיה.

רן כהן: ואני כבר אומר: לגבי המינהלות פה, זה מה שיהיה , בסוף החודש הזה.

רן כהן: ב- 1 ביולי, 2000, תהיה מינהלת משותפת, ואם לא, כל התקציבים יועברו לדימונה, לירוחם, ולכל מי שצריך, אך לא יוזרמו למקומות האחרים.

רן כהן: דבר נוסף – אנחנו מקיימים פה תוכנית מאד אינטנסיבית של תוכנית העידוד.

רן כהן: תוכנית העידוד השקיעה בשנים האחרונות עשרות מיליונים כאן באזור.

רן כהן: בדימונה, השנה, אנחנו נשלים גם את השוק, גם את מינחת המטוסים הקטנים, כדי לקיים את הקשר האזרחי והעסקי לאזור הזה, וגם את המכללה הטכנולוגית כאן.

רן כהן: הם יושלמו ככל שקצב העבודה יוכל להקדם.

רן כהן: דבר אחרון הוא בנושא של הון אנושי.

רן כהן: אנחנו, השנה, נכשיר כ- 2,500 עובדים בתוך המפעלים, בעלות של כ- 3 מיליון שקל.

רן כהן: המפעלים עצמם יהיו שותפים בחלק מהתקציב.

רן כהן: זה תקציב שאין לו אח ורע בכל הארץ.

רן כהן: כמובן שאנחנו עושים את זה באופן מועדף לדימונה, לנגב, ולקו העימות.

רן כהן: אני רוצה לומר לכם דבר נוסף, לפני הסיום.

רן כהן: אני רוצה שתדעו שאנו עומדים בפני שני פרוייקטים ענקיים במדינת ישראל.

רן כהן: האחד – הרחבה ומפעל נוסף של "אינטל".

רן כהן: מדובר במיליארד ועוד 2.5 מיליארד.

רן כהן: זה לא יבוא לדימונה.

רן כהן: אנחנו יודעים.

אלי גולדשמידט: למה?

רן כהן: משום שהמפעל רוצה את ההרחבה במקום, בקרית גת, והמפעל הנוסף, של 2.5 מיליארד, עלות העברתו לבאר שבע, למשל, כרוכה בעלות נוספת של 250 מיליון דולר, לטענתם.

רן כהן: אני לא בטוח שממשלה כלשהי במדינת ישראל, תיקח על עצמה את התוספת הזו.

רן כהן: המפעל השני הוא שותפות של "טאור סמי קונדקטורס" עם "טושיבה" ועם משקיע אמריקאי, של מיליארד וחצי דולר.

רן כהן: זה הולך למגדל העמק, באופן טבעי.

רן כהן: אני מציין את זה, כי צריך לדעת שאם לא יהיה לכאן עידוד השקעות הון מסיבי, הכספים ילכו, אך ילכו למקומות אחרים.

רן כהן: לנו לא יכולה להיות הזנחה כל כך מחרידה כפי שיכולה לצאת כאן.

רן כהן: תביאו גם את העניין הזה בחשבון, כי חשוב לדעת אותו על רקע כלל ההשקעות שעומדות להיות במדינת ישראל, ואני מאד בעדם, אך אני גם בעד זה שמדינת ישראל תיראה עם פרצוף חברתי שאני מצפה לו.

ראובן חורש: אני אומר כמה מילים על הטיפול הנקודתי.

ראובן חורש: העניין התעורר מכך שמנכ"לים של משרדים שונים: משרד התמ"ס, משרד השיכון, משרד החינוך – הגיעו למסקנה שלא ניתן לפעול במישור אחד במקום אחד, מבלי להשלים במישורים האחרים.

ראובן חורש: כך עלה הרעיון לטיפול נקודתי.

ראובן חורש: נבחרו 11 יישובים, כרגע, לטיפול נקודתי, לשלוש השנים הקרובות, כאשר דימונה היא אחד מהם.

ראובן חורש: השכנים, ירוחם ומצפה רמון, גם הם בתוכנית.

ראובן חורש: אתמול התקיימה ישיבה שבה הוצגה דרך העבודה.

ראובן חורש: הרעיון המרכזי הוא שהנושאים שיטופלו הם נושאים שיועלו על ידי אנשי המקום.

ראובן חורש: דרך הטיפול היא דרך שמתנקזת למשרד ראש הממשלה, שירכז את עבודת המטה ועבודת השטח תיעשה על ידי כל המשרדים.

ראובן חורש: אנחנו מעריכים שתוך חודש וחצי עד חודשיים תהיה פריסה שלמה של כל הנושאים שיטופלו בדימונה, חלקם הגדול – מתוך תקציבי המשרדים הקיימים, וחלקם מתוך תקציב נוסף.

ראובן חורש: אנחנו מקווים שלא יהיה מצב שבו יקימו שיכון ברמה גבוהה, לאנשים שלא יכולים להרשות לעצמם, ויקימו מפעל במקום שאין שיכון, או שיקימו בית ספר בו אין תלמידים, וכיוצא באלה.

ראובן חורש: התוכנית היא טובה, והיא תעבוד.

מוריס כהן: הגעתם לכאן ברכבת, ואני שמח על כך מאד, אך אני יכול לומר לכם שהרכבת לא משמשת את תושבי דימונה.

מוריס כהן: אם אנחנו רוצים להגיע לתל אביב אנחנו צריכים להשתמש בכביש המתוכנן.

מוריס כהן: שבע שנים לתהליך סלילת כביש, במדינת ישראל, זה דבר מוזר.

מוריס כהן: אני תמה – איך יכול להיות שכביש במרכז הארץ, או ביהודה ושומרון, נסלל תוך פרק זמן של שנה עד שנתיים.

מוריס כהן: פה מדובר בשבע שנים, על מנת לסלול 11 ק"מ.

מוריס כהן: זה לעג לרש.

מוריס כהן: זו הזדמנות נאותה של הוועדה.

מוריס כהן: אני מבקש מאד מיושב ראש הוועדה להעלות את הנושא על סדר היום.

מוריס כהן: זה לא יכול להיות.

מוריס כהן: זה הוא כביש שהוא עורק במדינת ישראל.

מוריס כהן: אני מבקש לתת לעניין את הטיפול הנאות.

ישראל כץ: אני רוצה לברך את ראש העיר ואת אנשי העיר הנמצאים כאן, את השר והצוות שלו.

ישראל כץ: ביקרתי פה, במסגרות שונות, באופן אישי, בחודשים האחרונים.

ישראל כץ: כל אחד צריך להבין שצריך להעדיף פריפריות.

ישראל כץ: העדפה היא דבר אחד: העדפה היא כסף.

ישראל כץ: מילים אינן מספיקות.

ישראל כץ: לקחתי על עצמי להגיש שתי הצעות חוק.

ישראל כץ: עשיתי את זה בשילוב רוב אלה שנמצאים כאן, ורוב חברי הכנסת, למעשה.

ישראל כץ: ההצעה הראשונה שמגיעה לבשלות, ועולה להצבעה מחר, היא הצעת חוק שכוללת מתן הטבות אישיות במס לתושבי הנגב, כולל באר שבע, דימונה, נתיבות, אופקים, מצפה רמון, ירוחם וערד, המועצות האזוריות מרחבים, עזתה, בני שמעון, רמת הנגב, המועצות הבדואיות, היישובים רהט, תל שבע, לאקיה, ערוער, כסיפה – שלא היו קיימים בכלל כאשר - -

מאיר פרוש: של מי הצעת החוק?

ישראל כץ: שלי, ואתה חתום עליה.

ישראל כץ: חברי הכנסת חתמו באופן חוצה מפלגות, במיוחד.

ישראל כץ: אני לא יודע כמה פעמים קורה שאני וחבריי הכנסת הערביים חתומים על אותה הצעת חוק.

ישראל כץ: במקרה הזה, כולנו חתומים, משום שההצעה היא מאוזנת, היא מדברת על הנגב.

ישראל כץ: כמובן שבין הקריאות, יהיה צורך לעשות דירוג בין באר שבע לבין יישובי הלווין, ונצטרך להגדיר במדויק גם את רשימת היישובים.

ישראל כץ: העיקרון חייב לעבור מחר, והוא אומר, כפי שאמר ראש הממשלה: לתת חכות כדי שאנשים יוכלו לדוג דגים.

ישראל כץ: במקרה הזה אני מאמין בכישורים הטבעיים של אלה שגרים כאן.

ישראל כץ: הם לא נופלים באופן אובייקטיבי מכישורים של אנשים אחרים באף אזור.

ישראל כץ: בגלל הדברים האובייקטיבים שמכבידים, צריך לתת תמריץ לאדם עצמו.

ישראל כץ: אני מעריך שלשר רן כהן יש דגש של אדם שיודע מה זו פריפריה.

ישראל כץ: אני לא בטוח שהוא מייצג את כלל הממשלה בעניין הזה, וזו הבעיה.

ישראל כץ: אני חושב שאנחנו מדברים באותו האופן, ולכן גם נוח לי לדבר באופן כולל, ולא מפלגתי.

ישראל כץ: הצעת החוק שלי אומרת שרטרואקטיבית, מחודש ינואר שעבר, ההכנסה הפנויה של תושבי הנגב גדלה.

ישראל כץ: זו הטבה אמיתית.

ישראל כץ: סטודנט שגר בנגב, כאשר הוא צריך להחליט אם הוא נשאר או עוזב, יעשה את השיקול שיש לו הטבה כספית ניכרת מהכנסות שהוא מייצר במקום.

ישראל כץ: התמריץ הזה לא עולה למדינה שום דבר.

ישראל כץ: נותנים פטור.

ישראל כץ: כמה שתושב הדרום ירוויח יותר, המדינה תרוויח יותר, וכך גם האזור הזה.

ישראל כץ: חייבים לחזק גם אוכלוסיות חזקות במקום הזה.

ישראל כץ: אם באופקים 70 אחוז לא מגיעים לתקרת המס, אי אפשר לא לחזק את אותם 30 אחוז שכן מגיעים.

ישראל כץ: אני מדבר על הקלה במס באופן אישי, או על הקלה במס כתוצאה מהכנסה שמיוצרת במקום גובה 25 אחוז.

ישראל כץ: זה נותן תמריץ ליוזמות, כולל בתחום ההייטק.

ישראל כץ: אדם ידע שאם הוא יקים את הסטארט אפ שלו כאן הוא יקבל הטבה של 25 אחוז.

ישראל כץ: תאמינו לי שהכשרון של האזרחים גדול יותר מהכשרון של כל ממשלה.

ישראל כץ: צריך להעביר את החוקים וצריך לתת את הסיוע במה שהממשלה יכולה.

ישראל כץ: הצעת החוק השנייה שגיבשתי בתיאום עם ראשי הרשויות, ואני אומר את זה בתור אחד שגר במועצה אזורית – זה העיקרון שדיברתם עליו, של שותפות בהכנסות מארנונה.

ישראל כץ: אמרתי שבמקום לקיים ויכוחים על קרקעות או על פתרונות חקלאיים או עירוניים, במקום ליצור מתחים – בואו נקבע עיקרון אחד, להגדיר את הגופים העסקיים, או מחנות צה"ל, שמשלמים ארנונה בסכומים גבוהים.

ישראל כץ: למשל, אין שום סיבה שהכנסות מארנונה, שמשלם בסיס צאלים, לא יחולקו בין רמת הנגב לבין ירוחם.

ישראל כץ: זו התאמה של המציאות.

ישראל כץ: במקום הרבה מנגנונים זו הצעת חוק פשוטה, שתטפל בכך.

ישראל כץ: היא תגיע ותעלה בקרוב.

ישראל כץ: אני מדבר על הנגב, על המלונות של ים המלח, על אזורי התעשיה כאן, על בסיסי צה"ל, על דימונה, ירוחם, ערד.

ישראל כץ: לגבי באר שבע זה יותר מורכב.

ישראל כץ: אין שום סיבה שלא תימצא נוסחה, עם פירוט מדויק, שברגע שעובר החוק, ההכנסות הפנויות והזמינות של עירית דימונה, גדלות במיליוני שקלים.

ישראל כץ: את בתי המלון בים המלח, עם כל הכבוד, לא הקימה המועצה האזורית תמר, ולא הקימה עירית דימונה.

ישראל כץ: אני לא רוצה שיהיה מצב שאנו, הפוליטיקאים, נדבר בדימונה בצורה אחת, ואחר כך, כשנלך לבאר שבע, נדבר בצורה אחרת, ואחרי זה, בכנסת, מדברים בצורה לגמרי אחרת.

ישראל כץ: העיקרון הפריפריאלי, שדיברתי עליו, מעוגן בהחלטות והצעות החוק האלה.

ישראל כץ: מאחר וחתומים עליו חברים מכל המפלגות, ועדת הכספים יכולה להריץ את החוק הזה, כאשר הוא יגיע אליה.

ישראל כץ: אני טוען שלבאר שבע מגיע יותר מאשר לתל אביב, ולדימונה מגיע יותר מאשר לבאר שבע.

ישראל כץ: זה מה שצריך להנחות בקבלת החלטות.

ישראל כץ: זה העיקרון.

ישראל כץ: אני רוצה שלאנשים בפירוש תהיה הטבה מזה שהם גרים כאן.

ישראל כץ: אני קורא לחברי הכנסת לתרום לאישור ההצעה.

יצחק עובדיה: רבותיי הנוכחים.

יצחק עובדיה: אני יושב ראש מרחב ההסתדרות בנגב.

יצחק עובדיה: זה המרחב הכי גדול בארץ, מבחינה גיאוגרפית, הכי קשה והכי מורכב מבחינה סוציו-אקונומית.

יצחק עובדיה: המרחב כולל את דימונה, ערד, מצפה רמון, ירוחם, והמגזר הבדואי.

יצחק עובדיה: אני תמיד אמרתי שהפסוק: "אנשי אמונה אבדו" לא חל עלי.

יצחק עובדיה: אני תמיד האמנתי בכל מנהיג, בכל איש ציבור, בכל מוסד ממשלתי וציבורי.

יצחק עובדיה: המילה "פרלמנט" באה מהמילה האיטלקית שמשמעותה – לדבר.

יצחק עובדיה: בצער רב וביגון קודר, כמי שמכיר את הבעיה מקרוב, וכמי שחי אותה שעה -שעה, באזור הזה, אני חותם בשתי ידיים על כל מה שאמר כאן ראש עירית דימונה.

יצחק עובדיה: לא יכול להיות ש- 80 אחוז מאוכלוסיית המדינה גרה ב- 20 אחוז משטחה הטריטוריאלי המנדטורי של מדינת ישראל.

יצחק עובדיה: הנגב מהווה 62 אחוז שבקושי גרים בו 8 וחצי אחוזים.

יצחק עובדיה: הוא ריק לחלוטין.

יצחק עובדיה: כאשר רוצים לבנות כאן, במסגרת "בנה ביתך", צריכים לעבור שבעה מדורי גיהינום.

יצחק עובדיה: מערימים קשיים בכל דבר.

יצחק עובדיה: תושבי דימונה והנגב לא מאמינים בדמעות, ולא מעונינים בטובות.

יצחק עובדיה: אנחנו דורשים דברים בזכות ולא בחסד.

יצחק עובדיה: אנחנו לא רוצים לראות בעלי משפחות קמים בבוקר ואין להם לאן ללכת, ואין להם מסגרת.

יצחק עובדיה: בחודשיים האחרונים עבדתי ימים כלילות על מנת למנוע סגירתם של שני מפעלים, שאוי ואבוי לנו אם הם ייסגרו.

יצחק עובדיה: אחד הוא המפעל "נגב קרמיקה", והשני, שרק לפני שבוע נפתח שוב, מפעל "פניציה".

יצחק עובדיה: עובדים בשני המפעלים הללו כמעט 450 עובדים, כאשר 40 אחוז מהם הם תושבי דימונה.

יצחק עובדיה: נפגשתי פעם עם שר המסחר והתעשייה, ב "פניציה".

יצחק עובדיה: הצעתי לו משהו, הוא אמר לי אחרת ולא הסכמנו.

יצחק עובדיה: לעומת זאת, השר חיים רמון הסכים אתי.

יצחק עובדיה: אמרתי לשר שהוא יכול לתת תמריצים והטבות לכל יזם שמוכן לפתוח מפעל, בכל סדר גודל שהוא רוצה, וצריך לומר לו שמבקשים ממנו לרדת לאזור הזה.

יצחק עובדיה: מה ההבדל בין דימונה לבין באר שבע, או אופקים או אשקלון?

יצחק עובדיה: המרחקים ביניהם לא גדולים, אנחנו לא חיים במדינה גדולה.

רן כהן: לא הבנתי את הדברים.

יצחק עובדיה: אמרתי שכל יזם שרוצה לפתוח מפעל – אפשר לתת לו תמריצים והטבות, אך צריך גם לומר לו להקים את המפעל באזור הנגב.

יצחק עובדיה: אמרת שאי אפשר להכריח יזם - -

רן כהן: אני לא יכול על פי חוק.

רן כהן: מה שאתה אומר לי בלתי אפשרי מבחינת החוק.

רן כהן: חוק עידוד השקעות הון הוא חוק.

יצחק עובדיה: הממשלה נתנה 600 מיליון דולר ל"אינטל" בקרית גת.

יצחק עובדיה: אני חושב שעם סכום כזה היינו יכולים לפתוח עוד כמה מפעלים באזור הזה.

יצחק עובדיה: רבותיי, אתם יושבים בוועדה השניה בחשיבותה בכנסת, לאחר ועדת חוץ ובטחון.

יצחק עובדיה: יש כאלה שמסתכלים על הדברים דרך האספקט האלקטורלי – כמה מצביעים יש באזור.

יצחק עובדיה: דימונה והנגב הם חלק אינטגרלי ממדינת ישראל.

יצחק עובדיה: בן גוריון לא הכריז על מדינה עד לראשון לציון, אלא עד אילת.

יצחק עובדיה: מאז ועד היום, מנהיגיה וממשלותיה של המדינה הזניחו את הנגב בצורה יוצאת מן הכלל.

יצחק עובדיה: התייחסו אלינו כאל שטח אקס טריטוריאלי, ואל האזרחים כאל אזרחים מסוג ב'.

יצחק עובדיה: יש לנו כאן אזרחים נהדרים בנגב, סטודנטים, קצינים.

יצחק עובדיה: אפשר להקים כאן תעשיית הייטק, ובמקביל – מכללה ללמוד מקצועות ההייטק.

יצחק עובדיה: צריכים הקים כאן תעשיה ולתת תשובה לעובדים.

יצחק עובדיה: יש לנו למעלה מ- 11 אחוז של מובטלים.

יצחק עובדיה: כל מובטל הוא 100 אחוז, פר אקסלנס.

יצחק עובדיה: זה גורם להמון בעיות.

יצחק עובדיה: אני פונה אליכם בבקשה להקדיש יותר תשומת לב לאזור הזה, ולשחרר מיליארדים.

יצחק עובדיה: לא יקרה כלום אם תיקחו אחוז אחד מתקציב המדינה לטובת הנגב.

יצחק עובדיה: אתם, המחוקקים, אתם חבריי ועדת הכספים, באתם לכאן וקיבלתם תמונה.

יצחק עובדיה: אני מקווה שמהיום הזה התמונה הזו תשתנה.

ויצמן שירי: שלום לכולם.

ויצמן שירי: אני בין הבודדים כאן שנולד במקום, בבאר שבע, ונשאר בו.

ויצמן שירי: אני גם הבודד שנחבר בבחירות באופן אישי לייצג את הנגב.

ויצמן שירי: כל כולו של המנדט שקיבלתי הוא מתושבי הנגב.

ויצמן שירי: אני שמח על כך שהוועדה היגיעה לכאן היום.

ויצמן שירי: יושב ראש הוועדה שאל אותי, לפני כחודשיים, לאן אני חושב שכדאי שהוועדה תגיע.

ויצמן שירי: אמרתי שאני חושב שהמקום בו הוועדה תוכל לחוש את הכאב האמיתי הוא בדימונה.

ויצמן שירי: אני מכיר את הבעיות של העיר.

ויצמן שירי: כאשר השר מדבר על חוק עידוד השקעות הון, מי שעוקב אחריי, שומע אותי מעל לכל במה זועק את זעקת הנגב.

ויצמן שירי: אני לא מתכונן להיות נחמד.

ויצמן שירי: לא קבעתי לעצמי להיבחר לקדנציה הבאה.

ויצמן שירי: יכול להיות שלא ארצה את זה.

ויצמן שירי: בכל מקרה – לפחות בקדנציה הזו, כאשר אני נמצא בתפקיד, תושבי הנגב ירגישו את השינוי.

ויצמן שירי: אני, אישית, לא הייתי זקוק לדו"ח מבקר המדינה.

ויצמן שירי: לא הייתי מופתע משום נתון שם.

ויצמן שירי: יש כאן אנשים ששומעים אותי, יודעים מה אני אומר, ורואים את מה שאני עומד לעשות בעניין הנגב.

ויצמן שירי: אני זועק את זעקת הנגב.

ויצמן שירי: כאשר מדברים על חוק עידוד השקעות הון, ראינו את מה שנעשה.

ויצמן שירי: אנחנו צריכים עוד עשרה מפעלים כמו "אינטל".

ויצמן שירי: גם הבעלים השקיעו שם כסף.

ויצמן שירי: זה בסדר, גם קרית גת צריכה להתקיים, ובטח גם דימונה.

ויצמן שירי: ברגע שמורידים בחוק עידוד השקעות הון, אין כאן סיסמאות.

ויצמן שירי: מדובר בכסף.

ויצמן שירי: דימונה לא זקוקה לדמעות, היא זקוקה לכספים והשקעות.

ויצמן שירי: ברגע שיש השקעות – זה נראה, ואף אחד לא מקטר.

ויצמן שירי: כשמורידים בחוק עידוד השקעות הון ובדימונה, אופקים, נתיבות, ערד, ואפילו מצפה רמון מקבלים 24 אחוז, וברדיוס של 20 דקות מאזור המרכז מקבלים שיעור כזה – שלא יספרו לי שזה לא פוליטיקה.

ויצמן שירי: זה הכל פוליטיקה.

ויצמן שירי: בעניין הזה, אני מקווה שהוועדה תקבל החלטה אחת לפחות, שבחוק עידוד השקעות הון, כשמדובר בבאר שבע והנגב, ה- 38 אחוז שהיו עד שנת 96, יחזרו שוב.

ויצמן שירי: המספרים לא משקרים, וזה צורם.

ויצמן שירי: אחרי שלושה שבועות של דיון של שר האוצר יחד עם מנכ"ל משרד התחבורה, בנצי סלמן, קיבלתי אתמול תשובה על העניין הזה, של כביש דימונה.

ויצמן שירי: בתקציב של שנת 2000 היתה תוספת של 10 מיליון שקלים.

ויצמן שירי: במתכונת הזו, הכביש היה צריך להסתיים באפריל-יוני 2002.

ויצמן שירי: אתמול הודיע לי שר האוצר שהוא סיכם עם מנכ"ל משרד התחבורה, בנצי סלמן, שהוא מעביר לו עוד 20 מיליון שקל לשנה הזו, על מנת שהכביש יסתיים ביוני 2001, ולא ב- 2002.

ויצמן שירי: אני לא רואה שום סיבה שלא תהיה רכבת לדימונה.

ויצמן שירי: לפני כחודשיים היינו בגליל.

ויצמן שירי: הרכבת מנהריה לתל אביב היתה ריקה, אבל יש רכבת.

ויצמן שירי: מה הסיבה שהרכבת מתל אביב ומחיפה תגיע לנהריה, ושלא תהיה רכבת שתגיע לדימונה?

ויצמן שירי: שתהיה רכבת, אפילו ריקה, על אותו בסיס.

ויצמן שירי: לא כל דבר הוא כלכלי.

ויצמן שירי: הכביש שקיים הוא כביש אדום.

ויצמן שירי: נהרגים פה אנשים.

ויצמן שירי: אתם לא יודעים מה קורה פה בבקרים של החורף.

ויצמן שירי: יש ערפל כבד.

ויצמן שירי: קורות תאונות.

ויצמן שירי: צריך עוד 70 מיליון שקל כדי לסיים את הכביש הזה, והוא יסתיים באמצע השנה הבאה.

ויצמן שירי: חוק עידוד השקעות הון הוא הדבר שיוביל את הנגב קדימה.

ויצמן שירי: והיה וזה יהיה, ובנוסף לכך – הנושא של מענקי הפיתוח.

ויצמן שירי: אין שום סיבה שזוג צעיר, שיקנה דירה באריאל, יקבל מענק פיתוח גדול יותר מאשר בדימונה.

ויצמן שירי: אין שום סיבה לכך בעולם.

ויצמן שירי: הממשלה הזו נבחרה לפני שנה.

ויצמן שירי: אני קבעתי לעצמי כמה משימות.

ויצמן שירי: אני מאד מאמין שיחד עם עזרה של החברים, אנחנו נעבור את היעד הזה.

ויצמן שירי: אם יש צורך – נעביר דברים מעל לראש של הממשלה, כמו בחוק בעניין עכו.

ויצמן שירי: תוך חודשיים נגמר העניין.

ויצמן שירי: אין שום סיבה שדימונה לא תיהנה באותה מידה.

ויצמן שירי: היום, דימונה והנגב, זו החזית החברתית של מדינת ישראל.

ויצמן שירי: החזית החברתית הזו לא פחות מסוכנת מהחזית הביטחונית.

ויצמן שירי: בתקציב הקרוב עומד להיות תקציב אזורי, בפעם הראשונה.

ויצמן שירי: כמו שקבעו שיישובי הגדר בצפון יקבלו 1,6 מיליארד שקל, על מנת לעזור להם, כלכלית, על אותו בסיס צריך להיות בנגב.

ויצמן שירי: אם זה לא יהיה כך, כולכם תשמעו את הזעקה, והיא תהיה אמיתית.

יואב גבעתי: קודם כל, אני רוצה להעמיד כמה דברים על דיוקם.

יואב גבעתי: צר לי שנאמרים דברים מבלי שמבררים אותם מראש.

יואב גבעתי: צר לי שגבי ללוש, ידידי, עד היום בכלל לא פנה אלי לדבר אתי ולברר אתי כמה דברים, שלפי דעתי מן הראוי היה לדבר עליהם, ואז אפשר היה לפזר הרבה אי הבנות.

יואב גבעתי: אני רוצה להגיד שאכן במועצה האזורית תמר ישנם 1,300 תושבים.

יואב גבעתי: הם לא מפלצות.

יואב גבעתי: אני גם שייך לפריפריה, ואני נמצא כאן לפני שנת 60.

יואב גבעתי: מי שמכיר את תושבי תמר ונאות הכיכר – הם לא אנשים שראויים לגינוי.

יואב גבעתי: אני רוצה לחדש לכם, שהיום יש אבטלה רצינית גם במקומות האלה.

אלי גולדשמידט: רבותיי, אני מניח שהדברים שאומר הדובר לא יהיו מקובלים על חלק גדול מהאנשים כאן, אבל כללי הנימוס מחייבים להקשיב לו בשקט.

יואב גבעתי: התרגיל החשבונאי הזה שעושים.

יואב גבעתי: שלוקחים את התקציב של המועצה האזורית תמר ומחלקים אותו במספר התושבים, וכך יוצא שאנו שוברים שיא – הוא פשוט חטא לעובדות ולאמת.

יואב גבעתי: זה פשוט לא נכון.

יואב גבעתי: אני רוצה לומר לכם שאמנם אנו דואגים ליישובים שלנו, אבל עיקר התקציב מיועד למטלות שקשורות לעיר דימונה ולעיר ערד, ישירות.

יואב גבעתי: אני מדבר על המלונות, על התעשייה.

יואב גבעתי: כדי לסבר את אוזניכם, מבלי להיכנס ליותר מידי מספרים: הארנונה של מישור רותם, זו ארנונה של 1 מיליון שקל.

יואב גבעתי: בהסכמים שיש לנו עם המפעלים, כבר היום אנחנו מחזירים להם בשירותים 40 אחוז, ותוך שנתיים זה יגיע ל- 50 אחוז ויותר.

יואב גבעתי: נפגשתי עם גבי ללוש בחנוכת מפעל בפרק תמד.

יואב גבעתי: הפתעתי אותו כשסיפרתי לו שכל הארנונה שפרק תמד משלם חוזרת לפרק, והם עושים עם זה מה שהם מבינים, ומה שהם רוצים.

יואב גבעתי: יש לנו מטלות כבדות מאד.

יואב גבעתי: כל הפיתוח של אזור התיירות וכל מה שכרוך בו, מוטל על המועצה האזורית תמר.

יואב גבעתי: בזה אנחנו מיוחדים מכל רשות אחרת.

יואב גבעתי: הבעיה שלנו היא משרדי הממשלה, כשכל אחד בא מהיבט אחר.

יואב גבעתי: בתקופת שר התעשייה הקודם, השר שרנסקי, עלה הנושא של מינהלות תעשיתיות, ואנחנו קיבלנו את זה.

יואב גבעתי: התחלנו לבנות תוכנית.

יואב גבעתי: הנושא נראה לנו בהחלט הגיוני - -

רן כהן: אז למה זה לא קם?

יואב גבעתי: משום שאז יצר שר הפנים שלאחר מכן, מפת גבולות חדשה.

יואב גבעתי: המשמעות של המפה החדשה היא איחוד המועצה האזורית תמר עם המועצה האזורית הערבה התיכונה.

יואב גבעתי: מוכרים פה את הכבשה פעמיים.

יואב גבעתי: כלומר, משהו פה לא הגיוני.

יואב גבעתי: משר הפנים הוא זה שחולש על הרשויות המקומיות.

יואב גבעתי: משרד הפנים עצמו מוביל היום שתי ועדות גבולות: את הוועדה לאיחוד של המועצה האזורית תמר עם הערבה התיכונה, על מנת שהערבה התיכונה גם תיהנה מההכנסות של מישור רותם, ומצד שני – ועדת הגבולות לנושא ערד, דימונה, תמר.

יואב גבעתי: כלומר, שי פה שני כיוונים, שהאחד לא יכול ללכת עם השני.

רן כהן: עניין הגבולות אין לו קשר לנושא של מנהלות משותפות.

רן כהן: אנחנו מקיימים מנהלות משותפות לאזורי תעשייה מרחביים, גם מבלי שמעבירים את הגבולות של האזורים השונים.

רן כהן: מה שביקשתי הוא שעד סוף החודש הזה תקום מנהלת משותפת – כן או לא.

יואב גבעתי: בסופו של דבר מדובר כאן על חלוקת ארנונה, וגם בוועדת הגבולות מדובר בחלוקת ארנונה.

יואב גבעתי: ולכן, בדרך זו או זו, מדובר פה במכירת אותו הכבש פעמיים.

קריאות: -

אלי גולדשמידט: רבותיי, אני לא רוצה שיהיה פה דו שיח בין שתי עמדות.

אלי גולדשמידט: תנו לו להציג את עמדתו.

יואב גבעתי: משרד האוצר ומשרד התיירות בכלל מובילים כיוון אחר.

יואב גבעתי: הם לוחצים עלינו להשקיע בתיירות השקעות כבדות ביותר, ואנחנו עושים את זה.

יואב גבעתי: מי שמכיר – יש את נושא הגנת החוף של עין בוקק.

יואב גבעתי: כולם מכירים את זה כאן.

יואב גבעתי: יודעים שמדובר בהשקעת עתק.

יואב גבעתי: המועצה האזורית מתחייבת שם להשקעות עתק.

יואב גבעתי: אנחנו נידרש להשקיע סדר גודל של לפחות 10 מיליון שקל.

יואב גבעתי: זה הכיוון של משרד האוצר.

יואב גבעתי: לי אין בעיה לבוא למשרדי התיירות והאוצר שהממשלה תיקח מאתנו את ההכנסות של מישור רותם, אבל אז לא יהיה לי את הכסף להשקיע שם.

יואב גבעתי: אנחנו מוכנים ללכת לפתרון, והפתרון הוא המנהלה התעשייתית.

יואב גבעתי: זה הנושא שהסכמנו עליו.

יואב גבעתי: לגבי חוק עידוד השקעות הון, ידוע לי שהורידו את עין בוקק וחמי זוהר ממפת המענקים.

יואב גבעתי: בטווח הקרוב, גם מסיבות פוליטיות, וגם מה שאני יודע לגבי מוקד אילת- עין גדי, לא יקומו מלונות רציניים בזמן הקרוב.

יואב גבעתי: פירוש הדבר – עצירה של הקמת המלונות והשלמת התב"א של עין בוקק-חמי זוהר.

יואב גבעתי: אני לא צריך להסביר לכם מה החשיבות של המלונות לגבי התושבים כאן.

א. טלאל: אני רוצה לברך את ידידי, ראש העיר דימונה, על קבלת הפנים ועל האירוח, ואני שמח להיות בעירך, יחד עם שאר חברי מועצת העיר.

א. טלאל: יש כאן עיר יפה ומטופחת, וראש עיר מסור שעושה עבודה נפלאה.

א. טלאל: הלוואי שבשנת 2010 העיר שלי, רהט, תהיה מטופחת ויפה כמו דימונה.

א. טלאל: אני רוצה לברך גם את יושב ראש ועדת הכספים ואת חברי ועדת הכספים והשר על הביקור והישיבה החשובה בנגב.

א. טלאל: אני מהמתונים ביותר במגזר הבדואי, מהגברדיה הישנה שנשארה מתונה במדינת ישראל.

א. טלאל: אני אומר את הדברים בכוונה.

א. טלאל: אני איש מפלגת העבודה מזה 25 שנה.

א. טלאל: דגלתי בשוויון, בשילוב, בדו קיום, באינטגרציה חברתית בין ערבים ויהודים.

א. טלאל: התברר לי שאולי אני טועה.

א. טלאל: כיהנתי כראש העיר ברהט בקדנציה הקודמת.

א. טלאל: לקח לי 25 שנה להבין שבמדינה הזו יש אפליה מכוונת בין יהודים לערבים.

א. טלאל: חובה על היהודים, שהם הרוב, אם הרוב שולט – להוכיח אחרת.

א. טלאל: הם לא עושים את זה.

א. טלאל: ההוכחה היא לא עלי, המיעוט.

א. טלאל: היא על הרוב.

א. טלאל: בקדנציה הקודמת היה לי מקרה מזעזע.

א. טלאל: נכנסה אלי אישה, אישה שלישית במשפחה – כי רוב האנשים אצלנו נשואים ל 2-3 נשים.

א. טלאל: לאותה אישה היו 12 ילדים.

א. טלאל: ניתקו לה את המים, והיא באה אלי למחות.

א. טלאל: אחד מהילדים חטף לי את הסנדוויץ' עם הבשר מהידיים.

א. טלאל: האישה הזילה דמעות והסבירה שמזה חודש ימים הם לא טעמו טעם בשר בבית.

א. טלאל: מאז אני סבור שהמדינה מגדלת דור שהיא מקפחת אותו, דור שלא יאהב אותה.

א. טלאל: צריך לזכור שחלק גדול מהבדואים משרתים בצבא.

א. טלאל: הם העיניים של המדינה.

א. טלאל: אם כך מתנהגים לעיניים של המדינה, למה אתם מצפים?

א. טלאל: לי לא נשאר הרבה מה להגיד.

א. טלאל: אם החלטתי, בקדנציה הזו, ללכת בשותפות עם התנועה האיסלמית לראשות העיר ברוטציה, זה אומר הרבה.

א. טלאל: המצב החברתי זועק לשמיים.

א. טלאל: הגענו למצב שאם לא לוקחים את הדברים בידיים – לא ייתנו להם.

א. טלאל: זה מצב אבסורדי.

א. טלאל: שמעתי כאן את האנשים שדיברו על 2,800 הכושים העבריים.

א. טלאל: אני מבין את הבעיה.

א. טלאל: האם אתם יודעים שיש היום 70 אלף בדואים שהם לא פחות מהכושים העברים, שמשרד הפנים לא מכיר בהם, שמשרד החינוך לא מכיר בהם, וגם לא משרד התמ"ס?

א. טלאל: אף אחד.

א. טלאל: ביישובי הפזורה בנגב יש 70 אלף בדואים, ואף משרד לא מכיר בהם.

א. טלאל: אני צריך לממן 10 אלף בדואים בפזורה, שהם לא תושבי רהט.

א. טלאל: הם צריכים לקבל מאתנו שירותי חינוך, בריאות, רווחה ומים.

א. טלאל: אף רשות ממלכתית לא מכירה בהם.

א. טלאל: אני צריך לממן את זה.

א. טלאל: ראש מועצת כסיפה מכיר את זה.

א. טלאל: מישהו מדבר על האנשים האלה?

א. טלאל: מישהו מנסה לפתור את הבעיה הזו?

א. טלאל: למה מצפים, שיהיה פה ונדליזם?

א. טלאל: שהבדואים ייקחו את החוק לידיים?

א. טלאל: זה מצב אבסורדי.

א. טלאל: אני מזהיר ואומר – שלא יבואו אחר כך בטענות.

א. טלאל: הבעיה של הבדואים חוצה מפלגות.

א. טלאל: הממשלה היחידה שטיפלה בבדואים היא ממשלת רבין, זכרונו לברכה.

א. טלאל: אני אומר את הדברים בכאב.

א. טלאל: מדברים על חינוך, על השקעות במפעלים ובתעשייה.

א. טלאל: באתי עכשיו מבית ספר ברהט, שבו לומדים באוהל.

א. טלאל: השר שריד הוא אישיות רבת מעלה.

א. טלאל: הוא עזר יותר משרים אחרים, אך בתקופה שבה הוא מכהן יושבים ילדים ברהט, ולומדים באוהלים.

א. טלאל: כל זאת למה?

א. טלאל: – משרד החינוך הוציא צו סגירה והריסה, למבנה של בית ספר שיש בו 1000 תלמידים.

רן כהן: למה יצא צו סגירה?

א. טלאל: יצא דו"ח של הממונה על הבטיחות שצריך להרוס מבנים מסוכנים.

א. טלאל: אלה מבנים שניבנו לפני 30 שנה, בצורת טלאי על גבי טלאי.

רן כהן: ברור שצריך לסגור, זה מסוכן לילדיים.

א. טלאל: בוודאי, אבל לילדים אין מקום ללמוד.

רן כהן: נדמה לי שיש גם הקצבה לבניית בית ספר חדש.

א. טלאל: לא, אין הקצבה.

א. טלאל: תתפלא לשמוע, אדוני השר.

א. טלאל: יש הרשאה לתכנון, אין הרשאה תקציבית.

א. טלאל: אנחנו מדברים על מצב קשה שמחייב מתן חוות דעת.

רן כהן: אני מברר את העניין עם שר החינוך, ומייד אתן לך תשובה.

א. טלאל: לגבי נושא התעסוקה.

א. טלאל: אני חייב לציין שעדיין, ביישובי הבדואים, אין אזור תעסוקה אחד או תעשיין אחד שקיים.

א. טלאל: בשנת 94 פותחו ברהט בתי מלאה על שטח של 250 דונם.

א. טלאל: לא הצלחנו לגייס עדיין אפילו יזם אחד ליישובים שלנו, יזם חיצוני שיכול לספק פרנסה לאזור.

א. טלאל: רוב האנשים שלנו מוצאים את פרנסתם ביישובים הסמוכים: בדימונה, באופקים ובמקומות אחרים.

א. טלאל: כאשר יש צמצומים ביישובים האלה, הראשונים להיפגע הם הבדואים, אלה שאינם תושבי המקום.

א. טלאל: לא מדובר רק ברהט, אלא בכל היישובים האחרים.

א. טלאל: כדי להקים עורף כלכלי אנחנו מתכוונים להקים אזור תעשיה משותף, שיהיה בצומת להבים, רהט, בני שמעון.

א. טלאל: אני שומע את השר שהוא עומד לקבל החלטה שמענקים של 38 אחוז יאושרו לבאר שבע והדרום.

א. טלאל: אז איפה אנחנו?

א. טלאל: אנחנו בקרית גת?

א. טלאל: אם לבאר שבע תהיה עדיפות, והיא תקבל 38 אחוז, אז רהט אף פעם לא תקבל אזור תעסוקה ויזמים.

א. טלאל: מה שאני מציע הוא פתרון נוסף, בנושא של חוק עידוד השקעות הון.

א. טלאל: לבדואים יש קרקע של 700-800 אלף דונם.

א. טלאל: צריך לנצל את ההון הזה, כדי לעודד אותם להשתלב באזורי תעסוקה משותפים, וכמובן – פיתוח ההון האנושי אצל הבדואים.

א. טלאל: אנחנו לא נוכל להתמודד עם טכנולוגיה והייטק.

א. טלאל: אנחונ מחפשים את התעשייה הפשוטה, הזעירה, כדי להשתלב.

א. טלאל: תודה רבה.

מקסים לוי: אדוני השר, יושב ראש ועדת הכספים.

מקסים לוי: הישיבה שלנו מחייבת יותר מעצם זה שהגענו לכאן.

מקסים לוי: חשוב שקיבלנו החלטה להגיע לכאן ולהתחיל לקיים את הוועדות החשובות ביותר, ולראות את המצוקה הקיימת.

מקסים לוי: עם זאת, זה מחייב, לאחר מכן מעקב.

מקסים לוי: יישאלו אחרי הישיבה האם זו היתה דמגוגיה או שהוועדה אכן תקבל החלטות למען דימונה והסביבה.

מקסים לוי: כאשר הגענו לכאן ראינו צעקה של אנשים, וצריך להבין אותם, משום שכל ממשלות ישראל לא הבינו את אותה מצוקה של הבאת אותם אנשים מהמשאיות למדבר, והזנחתם, במשך כל השנים.

מקסים לוי: אני מבין שהשר רוצה לעשות הרבה, אבל חשבתי לתומי, כאשר התחילו לדבר על רפורמה, שרוצים לעשות רפורמה בשינוי יעדים לטובת עיירות הפיתוח.

מקסים לוי: לא חשבתי על רפורמה אחרת.

מקסים לוי: א האמינו לנתניהו, לא האמינו לשמיר.

מקסים לוי: מאז הסתלקותו של מנחם בגין, זכרונו לברכה, בעת שהקים את פרוייקט שיקום השכונות – כולם הפקירו את עיירות הפיתוח, כולל הממשלה הזו.

מקסים לוי: לכולם היתה תקווה שברק אכן יביא שינוי.

מקסים לוי: עם כל הכבוד לנושאים המדיניים צריך שיהיה שקט חברתי, והשקט החברתי הזה עדיין לא הגיע, ולכן יש כאב גדול אצל האנשים שמדברים.

מקסים לוי: הכאב הוא אכן גדול מאד.

מקסים לוי: לא 11 אחוז במצוקה של אבטלה, יש יותר מזה, למעלה מ- 30 אחוז.

מקסים לוי: אנשים התייאשו.

מקסים לוי: אתמול קיבלתי תוצאות של סקר שאומר ש- 84 אחוז ממסיימי תואר ראשון עוזבים את דימונה.

מקסים לוי: מדוע?

מקסים לוי: – כי אין להם מה לעשות כאן.

מקסים לוי: אנשים לא יחזרו לכאן.

מקסים לוי: צריכה להיות מדיניות מהירה לטפל במוקדים של אבטלה, של בעיות חברה, ושל בעיות אחרות.

מקסים לוי: בית חולים גריאטרי, שצריך לקום כאן, ולתת מענה ל- 300 עובדים לא קם בגלל ביורוקרטיה של מנהל מקרקעי ישראל.

מקסים לוי: מתבקשים כל מיני קיצוצים ברשויות מקומיות.

מקסים לוי: מענקי האיזון מופרים בצורה גסה מאד.

מקסים לוי: לא יכול להיות שמענק איזון שעירית דימונה מקבלת יהיה כמו לעיירה של 8,000 איש.

מקסים לוי: עם כל הכבוד ליואב גבעתי, האדמה הזו במדינת ישראל היא לא טאבו של אף אחד: לא של הקיבוצים, ולא של המועצות האזוריות.

מקסים לוי: צריכה לקום מינהלת שתחלק את הארנונה שווה בשווה.

מקסים לוי: השר אמר שיש מוקדים כאלה.

מקסים לוי: יש מוקד בצפון.

מקסים לוי: בחצור, בצפת ובראש פינה מקבלים את כל הארנונה בחלוקה נכונה.

מקסים לוי: לא יכול להיות שראש העיר יטפל ב- 40 אלף איש בבעיות חברתיות, מול מוקדי מועצות אזוריות וקיבוצים שהפכו להיות מרכזי הקמה לתעשיות הייטק ומזניחים את עיירות הפיתוח.

מקסים לוי: לא אתם אשמים בכך.

מקסים לוי: התכנון הלקוי של המועצה לתכנון ובנייה הוא האשם.

מקסים לוי: גם במרכז הארץ ובקרית מלאכי קמים במועצה האזורית מפעלים ומזניחים את קרית מלאכי, וכאשר קרית מלאכי מבקשת להגדיל את שטח השיפוט שלה בנושא תעשייה, יש מלחמה גדולה.

מקסים לוי: לא יעזור כלום.

מקסים לוי: משרד הפנים לא יוכל להילחם נגד בג"צים.

מקסים לוי: אני חושב שהרוח הטובה שצריכה להיות מצדכם, מצד משרדי הממשלה ומצד הרשויות המקומיות, היא להיעזר ולעזור אחד לשני.

מקסים לוי: הממשלה הזו מכהנת כבר שנה, ולא רואים שום כיוון.

מקסים לוי: אמר ראש הממשלה לפני חודשיים שהוא מתפנה עכשיו לנושאים החברתיים.

מקסים לוי: אני חושב שאם ראש הממשלה הולך לתהליכים מדיניים הוא צריך שקט בבית, והשקט הזה מתבקש מכאן.

מקסים לוי: אני עד להרבה מאד אנשים שפונים לחברי הכנסת באופן אישי, לטפל במצוקה כזו או אחרת.

מקסים לוי: חשוב מאד שהוועדה הזו תיתן את דעתה בנושא הנגב, ובמיוחד בנושא דימונה.

אלברט אסרף: אני ממלא מקום ראש העיר בדימונה מזה 11 שנים.

אלברט אסרף: אני תושב האזור משנת 56, כ- 9 חודשים אחרי שדימונה נוסדה.

אלברט אסרף: אולי אני אהיה קצת אמוציונלי, אך אני חייב להעביר את המסר, כי אני מרגיש שאני מדבר בשם הרבה תושבים.

אלברט אסרף: יש איזושהי תחושה, ושמעתי את הדברים עוד בחוץ, שחברי הכנסת באים לעשות עוד הצגה לתקשורת, ידברו לתקשורת, פחות או יותר, נחזור לכנסת, וביום שבו יהיה צורך לדון בוועדת הכספים על תקציב 2001, כל חבר כנסת יפעל לפי הסקטור, המגזר והאינטרס שאותו הוא מייצג.

אלברט אסרף: חבר הכנסת ישראל כץ מדבר על הצעת חוק.

אלברט אסרף: חבר הכנסת מקסים לוי מדבר על הצעת חוק.

אלברט אסרף: אני רוצה להזכיר לכולכם שיש חוק שעבר בכנסת לפני שנים רבות, שנקרא "חוק הנגב", של דוד מגן.

אלברט אסרף: זה חוק ערי הפיתוח.

אלברט אסרף: החוק הזה לא מיושם כי בכל פעם שהוא מגיע לוועדת הכספים בחוק יסוד התקציב, הוא יוצא החוצה.

אלברט אסרף: אין לי ספק שיש לכם רצון טוב, אמיתי וכן.

אלברט אסרף: אני לא מטיל ספק בכך.

אלברט אסרף: אני לא חושב, בניגוד לאחרים, שבאתם לעשות הצגה.

אלברט אסרף: יש רצון.

אלברט אסרף: הבעיה שלנו היא שיוזמות לא היו חסרות, בכל שנות הקיפוח של הנגב, גם לא חוקים, שחוקקו בכנסת.

אלברט אסרף: העניין הוא שכאשר הדברים מגיעים ליישום, הכנסת הופכת לסקטוריאלית, מגזרית, וכל עוד שזה לא נוגע לאינטרסים של כל אחד- זה לא נכנס לחוק יסוד התקציב.

אלברט אסרף: כל חוק במדינה שדורש ביצוע והוצאה כספית ולא מפורט בחוק יסודות התקציב , כאילו לא קיים.

אלברט אסרף: אני בטוח שוועדת הכספים לא יכולה להתחייב כאן ועכשיו שמה שהוחלט לגבי חוק השקעות ייושם.

אלברט אסרף: אני לא מבין את הדינמיקה של יישום החוקים, אבל התחושה היא שאם באמת נקטתם בצעד כזה מערכתי, שגם ועדות אחרות הגיעו לכאן – אולי יש סיכוי.

אלברט אסרף: הצבעתי עבור ראש הממשלה ואני מאוכזב ממנו.

אלברט אסרף: אני לא רוצה להיות מאוכזב.

אלברט אסרף: אני רוצה להיות גאה בעוד שלוש שנים שהצבעתי לאהוד ברק.

אלברט אסרף: אדרבא, שהמהלך המערכתי הזה שעשיתם, שיביא לכך שידאגו שבחוק יסוד התקציב יעוגנו ויבוצעו החוקים האלה.

אלברט אסרף: רק כאשר ההטבות שדיברו עליהן כאן יתחילו להתממש, נתחיל להאמין שהפעם אכן הולכים למהלך מערכתי אמיתי ולא לעוד הצגה.

יעקב ליצמן: המבחן של הישיבה היום יהיה אם אנחנו, כחברי ועדת הכספים, נבוא לכאן שוב, בעוד 4 חודשים, נניח, ונבדוק האם ההחלטות שנקבל היום הם במהלך ביצוע או שכבר בוצעו.

יעקב ליצמן: אני מציע ליושב ראש הוועדה שנודיע בימים הקרובים על קיום ישיבה נוספת באותם המקומות, עם אותם האנשים, אותם המשרדים, בעוד 3-4 חודשים, לפני הדיונים על תקציב המדינה, כמובן.

יעקב ליצמן: נוכל לבדוק מה בוצע מתוך מה שהוחלט היום, והאם אנחנו רציניים או לא.

יעקב ליצמן: חבל שהשר יצא, כי רציתי שהוא ישמע את הדברים.

יעקב ליצמן: אני חושב שלפני שהוא מתחיל לדבר על השקעות הון בדימונה, הדבר הראשון שהוא צריך לעשות הוא להשקיע הון ברכבת.

יעקב ליצמן: צריך לקרב את דימונה אל מרכז הארץ.

יעקב ליצמן: תשקיעו כמה שאתם רוצים בהשקעות הון, וזה יהיה חבל, כי יסגרו את המפעלים בעוד שנה.

יעקב ליצמן: צריך לקרב את דימונה למרכז הארץ, ואז המפעלים ירצו לעבור לכאן.

יעקב ליצמן: אני פונה לשר שמתקציב השקעות ההון שיש לו יתמוך בכך.

יעקב ליצמן: באנו לכאן ברכבת.

יעקב ליצמן: הרכבת היא מאד מהירה, והתחנה, לצערי, מאד עלובה.

יעקב ליצמן: צריך לחדש אותה.

יעקב ליצמן: אם הממשלה תשקיע בפיתוח, אנשים יבואו לכאן.

יעקב ליצמן: "אינטל" היה השקעה אדירה.

יעקב ליצמן: אתם משקיעים בקרית גת.

יעקב ליצמן: השר אמר כאן שהוא לא חושב שאפשר להשקיע 200 מיליון שקל ב "אינטל" שישקיעו כאן בקרבת מקום, כי מדובר בהשקעה מידי גדולה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהוא טועה בזה, כי הוא בין כך משקיע את זה, בכמה שנים בכל מיני מפעלים קטנים, וכולם נסגרים.

יעקב ליצמן: במקום לקחת 200 מיליון שקל ולהוסיף לחברת "אינטל" - -

ראובן חורש: קודם כל, לא מדובר ב- 250 מיליון, אלא בסכום כתוספת - -

יעקב ליצמן: אני הבנתי את הנקודה.

יעקב ליצמן: אני אומר שבין כך אתם משקיעים כסף בכל מיני מפעלים קטנים.

יעקב ליצמן: הדבר השני שרציתי להעיר לגביו – שמעתי שנסגרו 30 מפעלים בשנים האחרונות.

יעקב ליצמן: מדוע שר התמ"ס לא בא לעודד, לפחות את המפעלים האלו, שנסגרו.

יעקב ליצמן: אפשר להשקיע בהם.

יעקב ליצמן: צדק ראש העיר שטען שהעיריה לא צריכה לממן רופא ושירותי מד"א מכספה.

יעקב ליצמן: זה תפקיד של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אני אציע, לקראת דיוני התקציב, שאנחנו נשריין תקציב של קופות חולים או של סל הבריאות, למימון העלות הזו.

יעקב ליצמן: אני מציע לראש העיר לסייר בבני ברק, ולראות שאין פחות קראוונים שם מאשר בערים אחרות.

יעקב ליצמן: המצב שם הוא אפילו יותר גרוע, במוסדות החינוך.

יעקב ליצמן: אני מאד בעד לתקן את מה שצריך לתקן ברהט.

יעקב ליצמן: אשתדל לעזור במה שצריך.

יעקב ליצמן: עם זאת, אני מציע שבאותו זמן שנפנה אל שר החינוך נבקש גם לחסל את הקראוונים והאוהלים שילדים לומדים בהם בבני ברק ובמקומות אחרים.

יעקב ליצמן: לגבי הניתוח של ראש העיר לגבי החינוך בעיר, אני מקווה שלא יקפח את הציונות החרדית, את מה שהרב מאיר פרוש הזכיר כאן, ביום חינוך ארוך.

יעקב ליצמן: שאותם תקציבים שמקבלים מוסדות ממלכתיים, יקבלו גם במוסדות החינוך האחר.

מאיר פרוש: מכובדי ראש העיר, חברי המועצה, ממלא המקום, הסגנים, מזכיר הכנסת, אורחים נכבדים.

מאיר פרוש: מהדהדים באוזננו דבריו של השר שאמר פה שלא יכול להיות שתמר – כן, שירוחם – כן, ודימונה – לא, ושאם עד סוף החודש יישאר המצב הזה, הוא, את האפשרויות שיש לו, יעביר לדימונה.

מאיר פרוש: הוא אמר שלא יכול להיות מצב של אפליה.

מאיר פרוש: הדברים האלה נאמרו כאן לקול תשואות הנוכחים.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לראש העיר, אני יודע שהוא אדם הגון.

מאיר פרוש: לא יכול להיות מצב שילדה בתמר – כן, הילד בירוחם – כן, והילדים שלומדים אצל אבנר, מנהל בית הספר לחינוך עצמאי שנמצא כאן יגידו להם לא.

מאיר פרוש: נשאלתי על מה אני מדבר.

מאיר פרוש: אני מחזיק פה מודעה של עירית דימונה, משרד החינוך, קרן רש"י: "מהפכה בגני הילדים הממלכתיים בדימונה".

מאיר פרוש: יום לימודים ארוך ללא שכר לימוד, כולל ארוחות מלאות".

לימור לבנת: לילדים שלכם אין את זה?

מאיר פרוש: לא במימון של משרד החינוך.

מאיר פרוש: מכספי מדינה אנחנו מעבירים בצורה מפלה.

מאיר פרוש: אם נותנים, שיתנו לכולם.

מאיר פרוש: לכן אני אומר לראש העיר, שלא יתפתה להטבות שניתנות עם הפליות.

מאיר פרוש: כאשר נותנים לך מקרן רש"י וממשרד החינוך כסף, תבקש אותו עבור כולם.

מאיר פרוש: אני פונה אל יושב ראש הוועדה.

מאיר פרוש: יש לי הצעת החלטה אופרטיבית.

מאיר פרוש: אני מציע שכולנו פה היום בוועדת הכספים, נקבל החלטה לתמוך מחר בהצעת החוק של ישראל כץ.

מאיר פרוש: כולנו חתמנו עליה, היא עברה את כל המפלגות, ואפשר בהחלט להצביע על כך מחר.

מאיר פרוש: לפחות נדע שארגנו הצעת חוק לטובת דימונה והנגב.

גבי ללוש: אני מבקש להגיב.

גבי ללוש: קרן רש"י, שהיא קרן פרטית של אדם פרטי, ביקשה לסייע לעיר דימונה בשל מצוקותיה.

גבי ללוש: קרן רש"י העמידה לרשותנו משאב כספי, לצורך תקצוב הדברים, לא רק בדימונה, אלא בהרבה מאד ערי פיתוח, לגני ילדים, מהשעה 13:00 עד 16:00, כולל ארוחות חינם.

גבי ללוש: כאשר מציעים לי הצעה כזו, כאשר אני יודע שלחלק מאותם ילדים אולי אין אפילו ארוחה חמה אחת בבית, אני לא יכול לסרב.

גבי ללוש: בשם שוויוניות שאני יודע שלא אשיג אני יכול לאנשי הקרן לא להחיל את ההטבה על ילדי דימונה משום השוויוניות, לכאורה?

גבי ללוש: משום מזבח האבסורד אני אקריב 2,300 ילדים שלא יקבלו את הארוחות?

גבי ללוש: למה אתם פונים אלי?

גבי ללוש: תפנו אל הנדבן.

גבי ללוש: אני לא בא להתנצל.

גבי ללוש: אני גאה על כך שניתנה לי ההזדמנות שגם הילדים האלה יקבלו.

גבי ללוש: אם מישהו רוצה- אדרבא, שיעשו את זה.

גבי ללוש: זו תרומה פרטית של קרן רש"י.

שמעון אלפסי: אני מנהל היחידה לפיתוח כלכלי של דימונה וירוחם.

שמעון אלפסי: לגבי חוק עידוד השקעות הון בשנת 2001, אם אפשר שיהיו לו כמה פרמטרים דיפרנציאליים.

שמעון אלפסי: הווה אומר: מרחק ממרכז הארץ, מצב סוציו אקונומי , איזו טכנולוגיה מביאה החברה, מה רמת המשכורות שהיא נותנת.

שמעון אלפסי: אני מציע לתת משהו דיפרנציאלי, ואז נפתור את בעיית מענק עידוד להשקעות הון אחת ולתמיד.

שמעון אלפסי: אם המדינה רוצה לתת, גם נושא התשתיות צריך להיכנס כפרמטר.

שמעון אלפסי: אם המדינה רוצה לקצץ – תשקיע יותר בתשתיות, תטפל במצב הסוציו אקונומי, ובהכרח הפרמטרים יקטנו, ולא יצטרכו להשקיע יותר.

שמעון אלפסי: זאת אומרת שחוק עידוד השקעות הון יהיה ראי למה יש במקום.

שמעון אלפסי: אם יש תנאים טובים – אפשר לתת.

שמעון אלפסי: דבר שני – נמל התעופה נבטים.

שמעון אלפסי: אני חושב שבקטע הזה צריך לנתק.

שמעון אלפסי: צריך להפוך אותו לנמל תעופה בינלאומי, ולהתחיל עם מטענים.

שמעון אלפסי: אני בעד ללכת בצורה אזורית מזרח תיכונית.

שמעון אלפסי: להביא לפה תעשייה של תחזוקה.

שמעון אלפסי: יש לנו פה את כוח האדם.

שמעון אלפסי: מי שיעשה סקר יגלה שרבים רבים ממכונאי המטוסים וחשמלאי המטוסים יוצאים מהנגב.

שמעון אלפסי: הם יוצאים מבאר שבע – יש בבאר שבע בית ספר טכני של חיל האוויר.

שמעון אלפסי: לומדים בו תלמידים מדימונה, ירוחם ואופקים.

שמעון אלפסי: זה יכול לתת מענה יפה.

שמעון אלפסי: אפשר לקלוט משם כוחות אדם טובים, כמרכז מזרח תיכוני.

שמעון אלפסי: נושא נוסף – הנושא של עסקים קטנים.

שמעון אלפסי: הדבר הזה תורם מקומות עבודה.

שמעון אלפסי: משום מה, הרשות לעסקים קטנים לא מכירה בדימונה.

שמעון אלפסי: היא לא מתקצבת את דימונה.

שמעון אלפסי: יש לה 26 יחידות בארץ.

שמעון אלפסי: 2 מתוכן – בנגב, בבאר שבע ובאילת.

שמעון אלפסי: גם הן מתוקצבות חלקית, ואני מבקש לתת את הדעת בנושא הזה.

עופר חוגי: חבריי חברי הכנסת, תושבי דימונה.

עופר חוגי: אני מייצג את תנועת ש"ס, שיש לה 17 מנדטים.

עופר חוגי: אנחנו היינו הראשונים שירדנו לשטח.

עופר חוגי: כל ארבעת השרים שלנו, כל חברי הכנסת – בכל החלטה שתתקבל אנו נעמוד מאחוריכם.

עופר חוגי: מאז שנוסדה ש"ס, לפני 16 שנים, אנחנו מכירים את המצוקה הזו.

עופר חוגי: חייבים לשנות את התפיסה.

עופר חוגי: כמו שיכלו להקים באריאל עיר לדוגמה, שאנשים בה חיים מצוין, יכלו להשקיע מיליונים.

עופר חוגי: התחבורה והמרחקים קצרים מאד.

עופר חוגי: השקיעו שם במפעלים.

עופר חוגי: הגיע הזמן לטפח את האנשים שבאו לכאן בשנות ה- 50, ושמו את ילדיהם כמו פיקדון, בעיירות הפיתוח.

עופר חוגי: הגיע הזמן לשנות את התפיסה.

עופר חוגי: אסור להסתכל עליהם בתור מסכנים.

עופר חוגי: צריך לעשות שינוי בתפיסה, במחשבה הכללית ובאופן הטיפול בעיירה הזו.

עופר חוגי: אסור שכל פעם ירד לכאן שר אחר.

עופר חוגי: בטיפול כללי, לא כמו שיוסי שריד עושה, צריך לתת מענה לכולם.

עופר חוגי: אני אומר את זה לשר רן כהן, שיש לו השפעה על יוסי שריד: לא בשביל זה נבחרתם.

עופר חוגי: פילוג העם זו לא שיטה.

עופר חוגי: זה יחזור אליכם כבומרנג.

עופר חוגי: צריך לעזור בכל כיוון, בכל אפשרות.

עופר חוגי: בכל הצעה שתגיע – כל תנועת ש"ס תעמוד לטובת דימונה.

אלברט אסרף: אני משמש בעירית דימונה כסגן ראש העיר מטעם ש"ס.

אלברט אסרף: דימונה מאד חשובה לי, והייתי רוצה להתייחס לכל הקטע של התעשייה.

אלברט אסרף: אני חייב לציין שבדימונה לא כדאי להקים מפעל, מכל בחינה שהיא.

אלברט אסרף: אם רוצים להקים מפעל של 10 עובדים, זה לא כדאי לעובד ולא כדאי ליזם, בשום אופן.

אלברט אסרף: זה עניין של שנה עד שלוש שנים.

אלברט אסרף: המפעל מתקפל.

אלברט אסרף: אנחנו נסתכל על דימונה, ולמעשה יש בה שני מפעלים: מפעל "תלתן" , שהעיריה משתדלת להזרים לו חמצן כדי שיחזיק מעמד, ומפעל וישיי, שהוא מפעל עתיר עובדים ומשלמים בו משכורת מינימום.

אלברט אסרף: מכל הבחינות אין שום כדאיות.

אלברט אסרף: דימונה קמה כמניפולציה בזמן הקמת המדינה, כדי להחזיק את קמ"ג, ואת נמל ים המלח.

אלברט אסרף: גם המפעל באזור רותם זה כדי לקיים את המוצרים של מפעלי ים המלח.

אלברט אסרף: אני שומע פה הרבה רעיונות.

אלברט אסרף: יש רעיונות מאד יפים.

אלברט אסרף: חייבים לצמצם את הפער, כדי שמי שמגיע לכאן ירגיש כמו שהוא משקיע בתל אביב.

אלברט אסרף: כל הרעיונות טובים מאד.

אלברט אסרף: צריך להביא לכאן את הרכבת, צריך להביא לכאן את כביש חוצה ישראל, צריך לתת פה הטבות מס של למעלה מ- 10 אחוז.

אלברט אסרף: צריך להחליט החלטה שהעובדים במפעלים באזור צריכים לגור בדימונה, בירוחם או בערד.

אלברט אסרף: לפני שלוש שנים ניתנו 38 אחוז במענקים לפי חוק עידוד השקעות הון, ובכל זאת לא הצלחנו לדחוף אנשים להביא מפעלים.

אלברט אסרף: אני מציע לקבל החלטה פשוטה - -

רן כהן: הנתונים מונחים לפניך - ב- 95 ההשקעה פה בדימונה, בחוק עידוד השקעות הון, היתה בסדר גודל של 70 מיליון דולר, וב- 96 בסדר גודל של 50 מיליון דולר, ב- 97 זה ירד ל- 5 מיליון דולר.

רן כהן: כאשר ניתנו 38 אחוז היו השקעות.

אלברט אסרף: זה בטוח ישפר, אבל לי יש רעיון שישפר את העיר עוד יותר.

אלברט אסרף: אני מציע שהממשלה וועדת הכספים יקבלו החלטה פשוטה, שלדימונה מביאים מפעלים בסדר גודל של 4,000 עובדי הייטק.

אלברט אסרף: אם מקבלים החלטה כזו, אתכם לא מעניין כלום.

אלברט אסרף: מעניין אותי רק דבר אחד – לעניין אנשים, לדאוג לכך שיגיעו מפעלים.

אלברט אסרף: אם נגיע לזה, פתרנו את הבעיה.

אלברט אסרף: דבר שני – הקמ"ג לא משלם היום שקל אחד לארנונה.

אלברט אסרף: לדעתי צריכה לצאת קריאה למשרד הביטחון ולראש הממשלה, שקמ"ג ישלם ארנונה לדימונה, כדי שהיא תחזיק מעמד.

אלברט אסרף: לחגבי החינוך, יש היום בעיה במדינת ישראל, וגם בדימונה.

אלברט אסרף: לא כל כספי קרן רש"י הם ממקור פרטי.

אלברט אסרף: קרן רש"י מקבלים גם כסף ממשרד החינוך.

אלברט אסרף: איך אפשר להפלות בין ילדים?

אלברט אסרף: אני חושב שראש העיר ומועצת העיר לא צריכים להסכים לדבר כזה.

אלברט אסרף: עירית דימונה משלמת היום 30 מיליון שקל לחינוך, ולא שקל אחד לחינוך התורני, שיש בו 1,500 תלמידים מתוך סך של 10 אלף תלמידים.

אלברט אסרף: הדבר הזה צריך להשתנות.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

אלי גולדשמידט: חברת הכנסת לימור לבנת ביקשה ממני לאפשר לתושבי דימונה לדבר על חשבון הזמן שלה, והיא ויתרה על זכות הדיבור.

אבשלום וילן: שלום לכולם.

אבשלום וילן: אני רוצה לומר דברים בקצרה.

אבשלום וילן: דבר ראשון, אני לא מציע דמעות, ואל תאמינו להבטחות.

אבשלום וילן: זה לא שאנחנו לא רוצים, אך דמעות והבטחות לא יפתרו את הבעיות.

אבשלום וילן: הדבר הראשון הוא, שמי שרוצה להיאבק בפערים החברתיים מבין שהכל הוא פועל יוצא של מדיניות וסדרי עדיפויות.

אבשלום וילן: כפי שאמר ויצמן שירי, עד שהממשלה הזו והממשלה הבאה לא יעלו את הנגב – קרי, כל מה שקורה דרומה לכביש אשקלון-קרית גת – לראש סולם העדיפויות, דבר לא יעזור.

אבשלום וילן: נקודה שניה – אין מה לבנות אגמים בנגב.

אבשלום וילן: צריך לבנות תשתיות.

אבשלום וילן: תשתיות זה רכבת, כבישים, הייטק וחינוך.

אבשלום וילן: ולכן, אני רוצה לברך את ראש העיר, שר החינוך, שר המסחר והתעשייה.

אבשלום וילן: אני הייתי בישיבות המכריעות כאשר הוא התווכח עם שר האוצר כדי לשנות סדרי עדיפויות, כדי להפנות משאבים לנגב.

אבשלום וילן: איפה חברי הכנסת מאיר פרוש ועופר חוגי?

אבשלום וילן: במשך 15 שנה לוקחים תקציבים פרטיים מאחרים, ומוכיחים לנו, בצורה חיובית, שאפשר להנהיג יום חינוך ארוך, אפשר לתת ארוחה אחת חמה חינם.

אבשלום וילן: זה יפה מאד, אך מה אתם מלינים כאשר יש יוזמה דומה?

אבשלום וילן: בצרפת , החינוך, עד הדוקטורט, הוא חינם.

אבשלום וילן: מי הכניס את הפוליטיקה לחינוך, משרד החינוך?

אבשלום וילן: ראש העיר?

אבשלום וילן: אז הנה, אומרים שגם בעיירות הפיתוח קיים דבר כזה, ונותנים הזדמנות שווה לכולם.

אבשלום וילן: ראש העיר – תבורך על כך.

אלי גולדשמידט: גם חבר הכנסת נחום לנגנטל מוותר על זכות הדיבור, ואנחנו צריכים להגיע לכלל סיכום.

אלי גולדשמידט: יש כאלה שאומרים שבאנו לכאן רק כדי להצטלם.

אלי גולדשמידט: השאלה שעומדת לפנינו היא לא כמה פעמים ועדת הכספים תגיע לדימונה, אלא – כיצד לקדם את דימונה.

אלי גולדשמידט: אנחנו מסתובבים באר בצורה די אינטנסיבית.

אלי גולדשמידט: ביום ראשון הקרוב אנחנו נוסעים לצפון, לקרית שמונה.

אלי גולדשמידט: מי שאומר שאנחנו רק נוסעים כדי להצטלם, אז בכוונה קבעתי שהסיור של ועדת הכספים יהיה שבועיים אחרי הביקור התקשורתי והצילומים, דווקא כדי להוכיח לתושבי הצפון שאנחנו נמצאים אתם גם בימים שהם מחוץ לפוקוס התקשורתי.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר כמה מילים אופרטיביות.

אלי גולדשמידט: קודם כל, אני חושב שאכן התברכנו כאן בשני אנשי ציבור מן המדרגה הראשונה.

אלי גולדשמידט: קודם כל – ראש עיר שהוא דוגמה ומופת לראשי העיר בכל הארץ.

אלי גולדשמידט: שמעו של גבי ללוש יצא הרבה מעבר לגבולות דימונה.

אלי גולדשמידט: אני חושב שדימונה צריכה להתברך בראש עיר כזה, ואנחנו צריכים לעשות הכל כדי שראשי עיר כאלה יוכלו לבוא לתושבים שלהם, לקדם אותם ולא להישחק במאבקים אין סופיים מול מערכות ביורוקרטיות שמאד מקשות על החיים.

אלי גולדשמידט: יש כאן עוד שני ראשי רשויות – גם יואב גבעתי וגם טלאל, כל אחד בתחומו עושה עבודה מצוינת.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר ליואב גבעתי שאנחנו חייבים להגיע להבנה על בסיס של רצון טוב, ורעיון המינהלת המשותפת הוא דבר נכון, לדעתי.

אלי גולדשמידט: אם צריך לדרוש ממשרדי ממשלה להסיר ממועצה אזורית מטלות, שהן בעצם צריכות להיות מטלות של המדינה, אז אכן צריך לעשות זאת?

אלי גולדשמידט: אדם נוסף שנמצא פה ואני רוצה לומר את שבחו בפניו הוא שר התמ"ס, רן כהן, ומנכ"ל משרדו.

אלי גולדשמידט: בהרבה מקומות בארץ בהם אני מסתובב הוא מקבל מחמאות.

אלי גולדשמידט: גם כאן אתה זוכה להערכה רבה.

אלי גולדשמידט: אנחנו נהיה שותפים למאבק שלך לשנות את חוק עידוד השקעות הון.

אלי גולדשמידט: היתה תיזה של אנשי משרד האוצר, שלפי דעתי פשטה את הרגל, שהנושא של עידוד השקעות הון הוא נחלת העבר, הוא דבר שאינו רלבנטי יותר והמשקיעים ממילא משקיעים ולוקחים את הכסף.

אלי גולדשמידט: אם יש בעיה של פיקוח, אז תהדקו את הפיקוח, אבל בין לזה ובין לזרוק את התינוק עם המים, ולגרום לכך שאנשים לא יגיעו לאזורים המרוחקים בארץ – יש מרחק גדול.

אלי גולדשמידט: התמונה שהוצגה בגרף הזה, שמראה כיצד בשנת 96 ההשקעות בדימונה היו בסדר גודל של 70 מיליון דולר, וירדו תוך שנתיים ל- 5 מיליון, והירידה הזו חפפה את השינוי בחוק עידוד השקעות הון אז יש לנו הזדמנות לתקן את זה.

אלי גולדשמידט: אני מצטער ומתבייש לומר שהיוזמה לאותו שינוי בחוק עידוד השקעות הון היתה בממשלה בראשות מפלגת העבודה.

אלי גולדשמידט: אנחנו חייבים לתקן את זה.

אלי גולדשמידט: יושב פה אמיר ברקן, והוא נציג משרד האוצר.

אלי גולדשמידט: אני לא מניח שהוא חושב כמוני, אבל בסופו של דבר אנחנו מוכרחים ללכת במסלול הזה, כולל התיקונים כך שיבואו מפעלים ראויים, ולא מפעלים עתירי עבודה ומשלמי שכר מינימום.

אלי גולדשמידט: כולנו מסתכלים על המובטלים, ובצדק.

אלי גולדשמידט: המובטלים הם חוד החנית של המצוקה.

אלי גולדשמידט: מבלי לפגוע בעומק המצוקה שלהם, אני אומר לכם, שגם מי שמביא הביתה 4,000 שקל לחודש זו היא מצוקה נוראית.

אלי גולדשמידט: אי אפשר לחיות מ- 4,000 שקל לחודש.

אלי גולדשמידט: גם אי אפשר לחיות מ- 5,000 שקל לחודש.

אלי גולדשמידט: אני איש הקואליציה, ונראה לי שעמדת הקואליציה מחייבת אותי.

אלי גולדשמידט: אני אפנה באופן אישי ליושב ראש הקואליציה, אופיר פינס, על מנת לשכנע אותו שמחר, במהלך הדיונים בכנסת, נתמוך כולנו בהצעת החוק הפרטית של חבר הכנסת ישראל כץ.

אלי גולדשמידט: אני חושב שהיא ראויה ונכונה.

לימור לבנת: אם לא תצביעו בעד, לפחות אל תצביעו נגדה.

אלי גולדשמידט: נדאג שהיא תעבור.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת ישראל כץ אמר שיש בעיה של מדרג בין באר שבע לבין אזורים אחרים.

אלי גולדשמידט: הוא אמר שהוא מוכן לשנות את הדברים במהלך הדיונים.

אלי גולדשמידט: בואו נעשה את זה בצורה מתואמת, אבל עצם קביעת העקרון היא חשובה.

אלי גולדשמידט: יש לי חבר שעשה את אחד הפרקים בסדרה "תקומה".

אלי גולדשמידט: היה פרק על החלוצים בדימונה, ורון רותם, הוא זה שעשה את הסרט הזה.

אלי גולדשמידט: אני ראיתי את הסרט עוד לפני שהוא הוקרן בטלוויזיה, ואני מודה כאן שהיו לי דמעות בעיניי, כאשר ראיתי את אנשי דימונה הוותיקים מגיעים ללב הנגב, יורדים אל החולות, בחלוציות שאין כדוגמתה.

אלי גולדשמידט: כשאתה מדבר עם אותם ותיקים שהגיעו לכאן, ללב הנגב, לכלום, אין הבדל בין אלה שייסדו את דגניה לבין אלה שייסדו את דימונה.

אלי גולדשמידט: אני אומר את זה באמונה מלאה, ואני חושב שהגיע הזמן שכולנו נחשוב כך, ועם המסר הזה אני מציע שנלך הלאה.

אלי גולדשמידט: אנחנו צריכים להפסיק לעשות את ההפרדות בתוכנו בין כאלה לאחרים ונעשה את הכל כדי שהשוויון והרווחה יגיעו לכל מקום, ושדימונה תהיה עיר ואם בישראל.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.