ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 107, 2000-03-08 09:00

אלי גולדשמידט: שלום לכולכם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אלי גולדשמידט: אנו נקיים ישיבה מחוץ למניין גם ביום ראשון הקרוב בעניין החוק שלנו.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שנצליח להתקרב לכלל סיום החוק.

אנה שניידר: ניסיתי כמיטב יכולתי לכלול פה את כל ההערות והתיקונים שנעשו בעקבות ההערות בישיבות הקודמות.

אורי אולניק: מה שאושר בישיבה הקודמת הוא פרק התוכן, דהיינו – סעיף 59 והתוספת.

אנה שניידר: סעיף 59 זו פסקה 14 התוספת.

אנה שניידר: אני מפנה את תשומת לבכם שפסקה 14, כפי שהיא מופיעה כאן זה בנוסח המצומצם, כי כך אושר בפעם הקודמת.

אנה שניידר: הורדתי בכלל את הגרסה המורחבת מתוך הטקסט.

אנה שניידר: כנ"ל לגבי התוספת.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת שאנחנו אישרנו את התוספת ואת פסקה 14.

אנה שניידר: את התוספת ופסקה 25, בעמוד 10.

אלי גולדשמידט: איזה עוד פסקאות כבר אושרו?

אורי אולניק: סוגיה אחרת שאושרה זה כל הנושא של דרך הפצת הערוץ, בסעיף 51 לחוק, והגדרות שבסעיף 1.

אנה שניידר: סעיף 51 לחוק זו פסקה 10 בעמוד 6.

אנה שניידר: דרך הפצת הערוץ, פלוס סעיף ההגדרות, שזה פסקה 1, אבל רק פסקה (ו) בעמוד 2: "(ו) בהגדרה "שידורי טלוויזיה", בסופה יבוא: "לרבות באמצעות לווין ולמעט בשידור מוצפן שקליטתו מותנית בתשלום.

אנה שניידר: " ; זה הולך יחד עם פסקה 10 – דרך הפצת הערוץ.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להבין מכם, מנוסח הסעיף הזה: "הרשות תפעל לתכנון, הקמה והפעלה של תחנות שידור ראשיות, באופן שיאפשר קליטת שידורי טלוויזיה כאמור בכל רחבי הארץ, מיום תחילת השידורים" מה זאת אומרת "תפעל"?

אלי גולדשמידט: זה קטגורי?

אלי גולדשמידט: הערוץ לא יעלה לאוויר לפני שהדברים האלה יהיו?

אורי אולניק: אני חושב שההתחייבות של השר בנושא הזה - -

אלי גולדשמידט: השר גם יכול להתחלף.

אלי גולדשמידט: אני רוצה שזה יהיה קטגורי.

אלי גולדשמידט: שההעלאה לאוויר תהיה מותנית בזה.

אלי גולדשמידט: באופן שלא יחלו בשידורים בערוץ השלישי בטרם הנושא הזה יושלם.

אנה שניידר: אולי – באופן שיבטיח קליטת שידורי טלוויזיה כאמור, ואי התרת תחילת שידורים ללא התנאי הזה.

אלי גולדשמידט: בסדר, תנסחו את זה.

דני רוזן: אולי נוסיף – אישור ההפעלה של הערוץ מותנה - -

אנה שניידר: בסדר.

סמדר אלחנני: ערוץ שלישי הוא מפעיל שידורים.

סמדר אלחנני: הוא carrier של תכנים.

סמדר אלחנני: הקליטה מותנית בהתקנת אנטנה מהסוג שאתם מציעים, אבל אם, נניח, הספק לא יביא לארץ את הצלחות האלה, איך השידורים ייקלטו?

סמדר אלחנני: הרי הערוץ עצמו לא מספק את הצלחות.

סמדר אלחנני: יכול להיות גורם של כוח עליון, שלא הביאו את הצלחות לארץ, ויהיו אנשים שכבר יש להם את הצלחות האלה.

סמדר אלחנני: הם יוכלו לקלוט את השידורים.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת, שהציוד, לצורך הקליטה, צריך להיות נגיש לכל הצרכנים.

דני רוזן: אין מונופול.

דני רוזן: יש הרבה גופים שמספקים אנטנות.

אורי אולניק: יהיה להם אינטרס לדאוג לזה.

תמר הקר: בדיוק כמו הסעיף הקטן שקיים היום, "תתכנן, תקים ותפעיל" בעצמה ובאמצעות אחרים, באופן שלא - -

אלי גולדשמידט: אבל אני רוצה שזה יהיה תנאי.

אלי גולדשמידט: אנחנו מסמיכים את אנה שניידר לנסח לנו את זה.

אלי גולדשמידט: הכוונה ברורה, והיועצת המשפטית תנסח בהתאם לכוונה שהובעה כאן.

אלי גולדשמידט: למעשה אישרנו את פסקה 10 (א) ו- (ב), ואת (ב) הכפפנו לזה שזה ינוסח בלשון קטגורית של תנאי להעלאה לאוויר.

אלי גולדשמידט: יחד עם זה אישרנו את סעיף 1 פסקה ו'.

אורי אולניק: מה שעוד אושר, בישיבה הקודמת, הוא סעיף 34.

אורי אולניק: הנושא הוא מספר הזכיינים.

אורי אולניק: אושר הנושא של שני זכיינים.

אורי אולניק: הוועדה ביקשה שיוסף סעיף לפיו בתום 4 שנים תיערך בדיקה של עמידה בהוראות ובמגבלות.

אורי אולניק: אנחנו הכנו נוסח כזה, בעמוד 3, סעיף 34, (ג).

אורי אולניק: החל מהשורה החמישית זה כל הפסקה החדשה.

אלי גולדשמידט: עלתה השאלה אם אנחנו נותנים רצף של שמונה שנים, או שאנחנו נותנים שש שנים פלוס ארבע, עם בדיקה.

אלי גולדשמידט: דידי לחמן מסר הציעה שנעשה בדיקה, אך שהיא תהיה שונה.

אלי גולדשמידט: היא תהיה בהעברת הנטל על הרשות להוכיח שהזכיינים לא עמדו בתנאים.

אלי גולדשמידט: זה סוכם בישיבה הקודמת, וזה נוסח על ידי אנה שניידר.

אנה שניידר: זה נוסח על ידי הקולגות שלי.

אנה שניידר: אני קוראת: "(ג) תקופת תקפו של זיכיון לשידורי טלוויזיה שניתן לכל אחת מיחידות השידור בערוץ השלישי תהיה שמונה שנים; מבלי לגרוע מסמכויות המועצה לפי חוק זה, תקיים המועצה, בתום ארבע השנים הראשונות של תקופת הזיכיון, הליך בדיקה, בו תבחן כיצד מילא בעל הזיכיון בתקופה האמורה אחר הוראות חוק זה והתקנות על פיו, כללי המועצה ותנאי הזיכיון (להלן – הוראות הדין); החליטה המועצה שלא לפעול לביטול הזיכיון בהתאם לסמכותה לפי סעיף 37 אף כי בעל הזיכיון הפר את הוראות הדין, תורה לו, לאחר שניתנה לו הזדמנות להשמיע את טענותיו, על האופן והדרך לתיקון הפרות אלו בתקופה שנותרה".

דידי לחמן-מסר: זה בעצם מקצה שיפורים.

דידי לחמן-מסר: אנחנו גם חשבנו שההסתברות שהיא תבטל לא תהיה גדולה.

אלי גולדשמידט: עשינו פה שיפור משמעותי מנקודת ראותו של הצרכן.

אלי גולדשמידט: קודם היה מדובר על שמונה שנים בלי תחנת בדיקה בכלל.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת – אם היתה תחנת בדיקה, היה מדובר על עשר שנים.

אלי גולדשמידט: פה שילבנו.

אלי גולדשמידט: עשינו גם שמונה שנים, זו עדיין תקופה יותר קצרה, ובכל זאת יש תחנת בדיקה באמצע, אך תחנת בדיקה יותר מרוככת.

אלי גולדשמידט: זה לא תנאי להארכה, אלא תחנת בדיקה.

אלי גולדשמידט: הגענו למסקנה, על פי מה שנמסר לנו, שלקראת מועד תחנת הבדיקה הזו, יש שיפור מאד משמעותי באיכות השידורים, וחבל לפסוח על זה.

אלי גולדשמידט: עד כאן הדברים שאושרו.

אורי אולניק: נעבור לנושא החדשות.

אורי אולניק: בדיון הקודם ביקשנו שהערוץ החדש לא יחויב להקים חברת חדשות.

אורי אולניק: ירצה – ירכוש חדשות, ירצה – יקים חברת חדשות.

אורי אולניק: עוד הוספנו בהצעה הקודמת, שאנחנו מעונינים שהחדשות שישודרו בערוץ החדש לא תהיינה חדשות שיירכשו מחברת החדשות של ערוץ 2, מתוך מגמה לגרום לפלורליזם ולדמוקרטיה.

אורי אולניק: שלא יהיה מצב בו יש לנו מסך חדשות זהה בשני הערוצים.

אורי אולניק: אנחנו מציעים היום לחייב את הערוץ להקים חברת חדשות.

אורי אולניק: יחד עם זאת, אנחנו בהחלט סבורים שנושא החדשות הוא מגבלה כלכלית מאד כבדה על הזכיינים החדשים, ולכן אנחנו רוצים לתת אופציה, לפחות בתחילת הדרך.

אורי אולניק: בהחלט ייתכן, שמהרגע הראשון תוקם ינוקא, שבשנים הראשונות הוא לא יהיה חייב להפיק את החדשות בעצמו, ויוכל לרכוש חדשות מגורמים אחרים.

אורי אולניק: עדיין, אנחנו בהחלט עומדים על דעתנו, שלא ייתכן שמסך החדשות בערוץ הקיים ובערוץ החדש יהיה זהה.

אורי אולניק: אנחנו מציעים שיחד עם החובה להקים בתום שלוש השנים חברת חדשות שתפיק בעצמה, במשך שלוש השנים הראשונות האלו, לפחות, הוא לא ירכוש חדשות מערוץ 2.

לימור לבנת: לא הבנתי.

לימור לבנת: האם מותר יהיה לו לרכוש חדשות מערוץ 1 ואז יהיה מסך זהה בין ערוץ אחד לערוץ השלישי?

לימור לבנת: אני לא מבינה.

לימור לבנת: אחת משתיים: אם אתה אומר – ואני תומכת בעמדתכם – שאתם לא רוצים שיהיה מסך אחיד, רוצים פלורליזם בחדשות, הרי שזה לא נובע ממה שמנוסח כאן.

לימור לבנת: מסך אחיד הוא לא רק בין ערוץ 2 לערוץ השלישי, אלא גם בין ערוץ 1 לערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: אני חושב שבעניין הזה צריך ללכת בצורה עקבית.

אלי גולדשמידט: לדעתי כולם חושבים שזה יהיה מאד חיובי שאנשי הערוץ השלישי יקימו חברת חדשות משלהם.

אלי גולדשמידט: תהיה תחרות בחדשות, ואין דבר יותר חיובי מזה.

אלי גולדשמידט: עם זאת, אתם אמרתם שיש בדרישה כזו משום הכבדה כלכלית.

אלי גולדשמידט: קיבלנו את זה, ולכן רק אחרי שלוש שנים הם יחויבו להקים חברת חדשות משל עצמם.

תמר הקר: הכוונה היא שתוקם חברת חדשות מהיום הראשון, אבל הפקות עצמיות לא חייבות להיות מהיום הראשון.

תמר הקר: קודם כל יש מערכת.

דידי לחמן מסר: אני רוצה להתייחס למגבלה בקשר לרכישת חדשות מערוץ 2 – במישור המצומצם שני הערוצים האלה מתחרים זה בזה.

דידי לחמן מסר: אלה הם שני הערוצים המסחריים היחידים.

לימור לבנת: אבל הערוצים לא מתחרים כערוץ מול ערוץ.

לימור לבנת: התוכניות מתחרות, זמני השידור מתחרים.

נחום לנגנטל: העורך של אותה חברת חדשות יוכל לרכוש חדשות רק מערוץ 1.

דידי לחמן מסר: הוא יכול לרכוש גם מ "אולפני הבירה" או כל אולפנים אחרים.

דידי לחמן מסר: הם יכולים להזמין הפקות.

אלי גולדשמידט: אתם צריכים להיות אמיצים.

אלי גולדשמידט: אתם חייבתם את ערוץ 2 עם הקמתו, לשדר חדשות עצמאיות, בתנאי שוק של אי ודאות, וכן הלאה.

אלי גולדשמידט: היום יש לכם רגליים קרות, שלדעתי נובעות גם משיקולים כלכליים של משרד האוצר, שמא לא יקום או לא יצליח.

אלי גולדשמידט: כך אני משער.

אלי גולדשמידט: אני חושב שאם הם לא מפיקים חדשות משל עצמם, צריך לתת להם את האופציה לרכוש חדשות מכל מי שהם רוצים.

לימור לבנת: אם אומרים שהנטל עלול להיות כבד מידי, ורק בתום שלוש שנים הם חייבים להקים חברת חדשות ולשדר חדשות, אני מציעה להשאיר להם אופציה פתוחה לא לשדר חדשות.

לימור לבנת: רוצים?

לימור לבנת: – יקימו במהלך שלוש השנים חברת חדשות, או שלא ישדרו חדשות.

לימור לבנת: השיקול יהיה שלהם.

אלי גולדשמידט: אם הם משדרים חדשות, הם משדרים חדשות שהם הפיקו.

אלי גולדשמידט: אם אין להם – שלא ישדרו חדשות.

נחום לנגנטל: צריך להקים חברת חדשות של אותו ערוץ.

נחום לנגנטל: זה חלק מהעניין הזה שאנו רוצים לגרום לתחרות, ואין ברירה, זה עולה כסף.

נחום לנגנטל: אם אומרים שהנטל הכלכלי הוא כבד, אני מוכן לתת להם תקופה של שנה של הגנת הינוקא.

אלי גולדשמידט: יש פה שאלה לגבי תקופת הגנת הינוקא.

אלי גולדשמידט: ההצעה של חברת הכנסת לימור לבנת נראית לי הכי הגיונית.

אלי גולדשמידט: אחד מן השניים : או שמפיקים חדשות, או שלא משדרים חדשות, ואז אין בעיה.

אלי גולדשמידט: אני מציע שנתאחד סביב הצעה של שנתיים ראשונות של הגנת הינוקא.

אלי גולדשמידט: בשנתיים הראשונות יש להם אופציה לשדר חדשות, אבל רק מהפקה עצמית.

אלי גולדשמידט: תוך שנתיים הם חייבים לשדר חדשות.

אלי גולדשמידט: כל זמן שהם לא מפיקים בעצמם – הם לא משדרים חדשות.

לימור לבנת: הם יכולים להתחיל כמו שהתחיל ערוץ 2, עם מהדורות חדשות בנות חמש דקות.

לימור לבנת: הם יהיו רשאים לכך.

לימור לבנת: בתום שנתיים יחולו עליהם כללים אחרים.

דידי לחמן-מסר: הרעיון הכללי הוא שתהיה חברת חדשות.

דידי לחמן-מסר: גם אנחנו, כמוכם, סבורים שאנשים מקצועיים צריכים להחליט מה ואיך ישודר בנושא החדשות, שהוא נושא הכי רגיש מבחינת שידורים.

דידי לחמן-מסר: ואולם, וכאן יש הסתעפות נוספת – האם החברה הזו חייבת להפיק הכל בעצמה?

דידי לחמן-מסר: גם היום אנחנו יודעים שערוץ 2 לא מפיק את הכל בעצמו.

דידי לחמן-מסר: אותו הדבר גם כאן.

יצחק לבני: יש עוד שאלה שצריך לזכור אותה.

יצחק לבני: התקיימה פגישה שלשום אצל שר התקשורת.

יצחק לבני: שר התקשורת העלה רעיון להקדים את המכרזים של ערוץ 2, וכל זה מותנה, כנראה, ביצירת מצב שוויוני ככל האפשר בין ערוץ 2 לערוץ השלישי - -

אורי אולניק: לא נכון.

יצחק לבני: - - עם דחיות מסוימות של חלק מהדרישות לערוץ השלישי, מטעמי ינוקא, אך מכל שאר הבחינות – שווים.

יצחק לבני: מדובר אפילו על כך שהזכיינים כולם יוכלו לגשת לשני המכרזים.

יצחק לבני: האם לא נוצר כאן מצב של אי שוויון בתנאים בין ערוץ 2 לערוץ השלישי, כאשר ההבדלים הם גדולים מידי בסיטואציה הזו, כאשר על הערוץ השלישי לא מוטלת החובה להוציא את הסכומים האלה עבור שידורי חדשות בשלוש השנים הראשונות.

לימור לבנת: קראתי בעיתון, בין היתר, על הפגישה הזו, וקראתי שחלק מחברי ועדת הכספים היו בה.

לימור לבנת: אני חושבת שלפני שמבררים מה מתכוון שר התקשורת לעשות, צריך לברר בעיות של פשוטות.

לימור לבנת: אני מציעה שיסבירו לוועדה במה מדובר, בכמה מילים, כדי שנדע.

לימור לבנת: אולי יש איזושהי השלכה כזו או אחרת שאנו צריכים להיות מודעים לה?

ישראל כץ: בראשיתה של ישיבה שהיתה בתל אביב עלה הנושא של הבעלות הצולבת, בהקשר של הארכת זיכיון.

ישראל כץ: נאמר, בצדק, שאין לוועדה סמכות פורמלית, לדון בנושא הארכות זיכיון.

ישראל כץ: רק לשר יש סמכות כזו.

ישראל כץ: לכן, בהתגלגלות של הנושא, באותם חלקים שהוועדה דנה בהם, עלה הצורך - -

אלי גולדשמידט: אני מוכן שהמנכ"ל יציג את הדברים, אך אני מציע שנמצה קודם כל את עניין החדשות.

דידי לחמן-מסר: לפי מה שאני הבנתי, זה לא בהכרח חייב להיות נקודת זינוק משותפת.

אלי גולדשמידט: אם הבנתי את דברי יצחק לבני נכון, השקפתו היא שצריך להטיל עליהם את חובת שידור החדשות מההתחלה.

אלי גולדשמידט: מצד שני, עומד השיקול של הגנת הינוקא.

אלי גולדשמידט: לימור לבנת, בהיותה שרת התקשורת, כאשר היא פתחה את שוק התקשורת לתחרות בשיחות הבינלאומיות, היא הגבילה את "בזק" בירידת המחיר, וקראה לכך "תנאי ינוקא".

אלי גולדשמידט: יש בכך הגיון, של מתן צ'אנס לגורם חדש שנכנס לשוק.

אלי גולדשמידט: אני חושב שההצעה שהובאה כאן מאזנת בין שני האינטרסים.

אלי גולדשמידט: מצד אחד היא לא פותרת לחלוטין את הערוץ השלישי מלהקים חברת חדשות או להפיק חדשות בעצמו.

אלי גולדשמידט: הוא יהיה חייב לעשות זאת אחרי שנתיים, אך יהיה רשאי לעשות זאת עוד קודם.

אלי גולדשמידט: מצד שני, נותנים לו הגנה, שבמשך שנתיים ימים הוא לא יחויב בכך.

דידי לחמן-מסר: לא יכול להיות ערוץ בלי שידורי חדשות.

דידי לחמן-מסר: זה לא יקרה בכלל.

דני רוזן: החוק הזה מטיל על הערוץ החדש חובות הפקה מקורית מאד כבדות, שעל הערוץ הקיים הוטלו רק בתקופת הזיכיון השנייה.

דני רוזן: זה עולה הרבה כסף.

דני רוזן: זה נראה חשוב לחברי הוועדה, וזה הוכנס לחוק.

דני רוזן: צריך, בכל זאת, לחשוב על התנאים הכלכליים של הערוץ החדש.

דני רוזן: הוא צריך למשוך קהל צופים מהערוץ הקיים, בתהליך החדירה, והשאלה היא איזה עול כלכלי מטילים עליו.

דני רוזן: אני לא מדבר על מה שהוא בוחר בצורה חופשית להשקיע.

דני רוזן: אני רוצה להזכיר לכם שכאשר פורסמו מכרזי הערוץ השני בהתחלה, לא הוגשו בקשות במכרז.

דני רוזן: אף אחד לא ניגש עד שלא שינו את התנאים.

דני רוזן: פה יש ניסיון לאפשר בתקופת החדירה הקלה כלכלית.

דני רוזן: אני לא הייתי קובע תקופה של מתחת לשלוש שנים.

אלי גולדשמידט: גם נציגי משרד התקשורת צריכים לקבל את הסכמת השר לשינוי שאנו מציעים.

אלי גולדשמידט: הם יביאו את עמדתו ביום ראשון הקרוב.

אלי גולדשמידט: השינוי שמוצע על ידינו הוא כדלקמן: שהפקת החדשות מוטלת על הערוץ הנוסף, בכל מקרה, כמקובל בערוץ השני, כאשר ניתנת הקלה באופן כזה שבתקופה שבין שנה לשלוש שנים – וכאן עוד צריך להחליט – הזכיינים לא חייבים לשדר חדשות, אם הם לא מחליטים להפיק חדשות בעצמם.

עדנה הראל: הניסוח הוא : הם לא חייבים לשדר חדשות.

דידי לחמן-מסר: נכתוב שיש איסור על שידור חדשות, כל עוד אין חברה.

אלי גולדשמידט: אני הייתי ממליץ לשר, באמצעות אנשיו כאן, שירדו מהעניין הזה של רכישת חדשות, כי מזה אנחנו לא יוצאים.

אלי גולדשמידט: יש כאן בקשה לקבל דיווח על הפגישה שהתקיימה בלשכת השר.

אלי גולדשמידט: הפגישה היתה ביוזמתי.

אורי אולניק: ביום שני בערב התקיימה פגישה בלשכת השר.

אורי אולניק: השתתפו בה שלושה חברי כנסת מוועדת הכספים.

אורי אולניק: הגיעו מנכ"לים של שני זכיינים: עוזי פלד ואורי שנער, ומשה שלונסקי, שנדמה לי שהוא משנה למנכ"ל ב "רשת".

אורי אולניק: כמו כן השתתפו אנשי הצוות המקצועי של משרד התקשורת.

אלי גולדשמידט: הרקע לישיבה היה העובדה שנציגי הזכיינים של הערוץ השני הנוכחי, הגישו חוות דעת משפטית וטענו בפנינו, לגבי תקופה של שלוש השנים או של שנתיים, שהיא התקופה החופפת בין התקופה שתיוותר לזכייני הערוץ השני עד תום תקופת הזיכיון, מול התקופה שבה הערוץ החדש עולה לאוויר.

אלי גולדשמידט: הערוץ החדש לא עולה לאוויר עם תום תקופת הזיכיון של הערוץ השני, אלא כמה שנים קודם לכן.

אלי גולדשמידט: הזכיינים טענו כאן טענות משפטיות אך גם ענייניות- מסחריות.

אלי גולדשמידט: בין הטענות, הם אמרו שהעובדה שלהם אין אופק פעולה מעמידה אותם בתנאי תחרות מאד בלתי הוגנת כלפי זכייני הערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: הם הסבירו שהדבר הזה יגרום להם נזקים גדולים מאד.

אלי גולדשמידט: ביוזמתו של חבר הכנסת ישראל כץ עלה הרעיון של בדיקת האפשרות ששני הנושאים יילקחו יחד – גם החלת הכללים המחמירים של הבעלות הצולבת על הזכיינים החדשים שיהיו לערוץ השני, יחד עם אפשרות לנושא של הארכת הזיכיון של זכייני הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: הרעיון היה שמי שמקבל על עצמו את המגבלות המוטלות על הערוץ השלישי, יקבל את הארכת הזיכיון, כולל הנושא של החלת העקרונות של הבעלות הצולבת.

אלי גולדשמידט: אני חשבתי שלנוכח הטענות שהובאו בפנינו, מן הראוי שיהיה דיון אצל השר, כדי שהוא יהיה מודע לדברים.

אלי גולדשמידט: חשבתי שמן הראוי יהיה שהשר ישמע את הטענות מפי הזכיינים עצמם, ולא בדרך עקיפה.

אלי גולדשמידט: השר התנגד לחלוטין לגישה הזו, אך קיבל את הטענה שיש בעיה של אופק פעולה באותה תקופה חופפת.

אלי גולדשמידט: אופק הפעילות צריך להיות מוגדר בשלב מוקדם יותר מבחינת זכייניות הערוץ השני, וכדי להבהיר את האופק יותר מוקדם הוא הציע שני דברים.

אלי גולדשמידט: האחד, שלא קשור לאופק, וזה הנושא של תחרות שווה, שיהיו גם בערוץ השני, בתקופת הזיכיון החדשה, שני זכיינים.

אלי גולדשמידט: שלא יהיה מצב של שלושה זכיינים מול שניים בחידוש הפעילות של הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: הדבר השני לנושא הבהרת האופק – המכרזים של הזכיינים של הערוץ השני ייעשו בשלב יותר מוקדם ממה שמתוכנן היום.

אלי גולדשמידט: נדמה לי שההצעה היתה עד סוף 2001.

אלי גולדשמידט: זו הצעה של השר.

לימור לבנת: איך העניין הזה עובד?

לימור לבנת: אני רוצה להבין.

לימור לבנת: השר מקיים משא ומתן עם הזכיינים יחד עם חברי ועדת הכספים?

אלי גולדשמידט: זה לא היה משא ומתן.

שלום שמחון: השר לא יזם את הפגישה הזו.

שלום שמחון: לא התנהל שם משא ומתן.

שלום שמחון: יושב ראש ועדת הכספים נכח שם והגיע לאיזושהי הבנה שתאפשר, בסופו של דבר, את מה שהוזכר כאן עכשיו.

שלום שמחון: תוך כדי הדיון, עלה הפתרון הזה.

דידי לחמן-מסר: בעקבות הישיבה הוצע סעיף מסוים כאן, וההצעה היתה – עד כמה שאני הבנתי – שהסעיף הזה יפוצל.

דידי לחמן-מסר: הוא לא יעלה לקריאה שנייה ושלישית, הוא ייוותר בוועדה כפיצול, עליו יגיש משרד התקשורת תוך זמן קצר הצעה לתיקון חוק הרשות השנייה, וימשיכו לדון בוועדה בסוגיה הזו.

דידי לחמן-מסר: זאת אומרת – היא לא תיקבע היום.

לימור לבנת: אני מוכרחה להעיר שהדרך הזו מאד לא נראית לי.

לימור לבנת: הדיונים צריכים להתקיים בוועדת הכספים של הכנסת.

לימור לבנת: אני לא מכירה הרבה תקדימים לזה ששלושה חברי ועדה הולכים לפגישה עם הגורמים, עם נציגי בעלי העניין, מבלי שזה מתקיים באופן פורמלית.

אלי גולדשמידט: זו היתה פגישה לא פורמלית.

אלי גולדשמידט: קיימנו פה שיחה, גם בהשתתפותך.

אלי גולדשמידט: אני מנסה לנהל את הוועדה הזו בשילוב של שתי דרכים.

אלי גולדשמידט: יש אינטרס עליון שהערוץ השלישי יעלה לאוויר ושהנושא יקודם.

אלי גולדשמידט: יש מכשלות בדרך.

אלי גולדשמידט: הן יכולות להיות, למשל, בעיות משפטיות, של אי קיום תחרות, ומישהו יכול לגשת אחר כך לבג"ץ.

אלי גולדשמידט: אני חושב שחכמת העשייה היא ליצור מצב של הסרת מרבית המכשלות כדי להכשיר את הדרך.

אלי גולדשמידט: הנושא הקונקרטי שעלה כאן הן הטענות המשפטיות שבעיניי היו כבדות משקל.

אלי גולדשמידט: ניסיתי למצוא דרך שמסלול ההמראה של הערוץ השלישי לא ייתקל פתאום בעיכובים בשלבים מאוחרים יותר.

אלי גולדשמידט: הדברים היו גלויים.

אלי גולדשמידט: הקפדתי שבישיבה הזו לא ישתתפו רק אנשים מהקואליציה.

אלי גולדשמידט: לקחתי את חבר הכנסת ישראל כץ שביקשתי ממנו לעסוק בבעלות הצולבת, והוא איש הליכוד, איש שהאופוזיציה.

אלי גולדשמידט: גם הדברים שנאמרו באותה ישיבה לא פורמלית, אין להם שום תוקף כאן בוועדה.

נחום לנגנטל: כל רעיון שאתה יוזם כדי לקדם דברים ותחסוך גם מזמנה של הוועדה, תוך כדי ניסיון לחבר בין קצוות בשיתוף חברי ועדה - זה מבורך.

נחום לנגנטל: עם זאת אתה חייב להבין שאתה לא יכול לבוא לכאן מהנקודה שבה הפסקת את הדיון הבלתי פורמלי.

נחום לנגנטל: אתה צריך לבוא לכאן כאילו לא היה הדיון בכלל.

נחום לנגנטל: אם אני מבין נכון, צריך להיות כאן דיון בראשיתי.

אלי גולדשמידט: כן, מההתחלה.

אלי גולדשמידט: שום דבר שהיה בישיבה ההיא, שקשור לחוק הזה, לא יכול להיות מקודם מבלי שיהיו התחלה, אמצע וסוף של דיון בוועדה.

אבשלום וילן: אין ויכוח על כך.

אבשלום וילן: יש בכל זאת איזשהו טעם קל לפגם בכך שאני מקבל מידע מקריאה בעיתון על דברים שקשורים לוועדה, שלא היו פה.

שלום שמחון: תתייחסו לגופה של ההצעה, לא לפגישה.

אלי גולדשמידט: אני מוכן לקחת על עצמי דברים, גם כשאני טועה, אך אני מנסה להסביר לכם: הישיבה יום היתה אמורה להיות בנושאים הפחות שנויים במחלוקת, כדי לקדם דברים עד כמה שאפשר.

אלי גולדשמידט: הנושא הזה ממילא היה בא ברמת דיווח מלא לוועדה.

ישראל כץ: אני רוצה להעיר עוד דבר.

ישראל כץ: הנושא של הבעלות הצולבת הוטל עלי באופן רשמי בתוך הוועדה.

ישראל כץ: ישבנו עם החברים שבאו, לפעמים באו יותר ולפעמים פחות.

ישראל כץ: היו על כך דיונים.

ישראל כץ: כפי שאני הבנתי את היוזמה של יושב ראש הוועדה בהקשר הזה, שר התקשורת לא חייב לנו כלום, למעשה.

ישראל כץ: הוא הסכים לשמוע רעיונות בכיוון החשיבה שנובע ממצוקות שהועלו כאן, על ידי אנשי הערוץ השני, ומדברים שהועלו בוועדה.

ישראל כץ: אם כתוצאה מכל זה שר התקשורת יחליט להביא משהו בפני הוועדה – כולנו נשב על הדברים.

לימור לבנת: שני דברים עלולים לקרות.

לימור לבנת: האחד, עלול להיווצר רושם ששר התקשורת, כשבאים אליו אנשים מוועדת הכספים ומעלים רעיונות – יבין שהם מדברים על דעת כל הוועדה.

אלי גולדשמידט: לא הצענו שום רעיון.

אלי גולדשמידט: הצגנו בפניו את הדילמה, את הבעייתיות, כפי שהוצגה לנו.

אלי גולדשמידט: באים הזכיינים ומציגים חוות דעת משפטית כבדה, באמצעות עורך דין.

אלי גולדשמידט: הם זורקים את הדברים למגרש שלנו, וטוענים טענות כבדות משקל.

אלי גולדשמידט: אני חשבתי שמן הראוי הוא, כשכפי שאנחנו שמענו כאן את אורי שנער, שגם השר ישמע את הדברים, בעצמו, ושיבין מה הדילמה.

אלי גולדשמידט: אני מוכן לקבל את העניין שאולי היה צריך לעשות את הפגישה כאן, בפורום רחב.

אלי גולדשמידט: לא חשבתי על זה.

אורי אולניק: הנושא הבא הוא הטלוויזיה הלימודית.

אורי אולניק: עמוד 7 סעיף 55.

דידי לחמן-מסר: אני רוצה להסביר מה הדילמה.

דידי לחמן-מסר: הטלוויזיה הלימודית קיבלה זיכיון, דבר נדיר במקומותינו – כיחידת סמך ממשלתית, לשדר שידורי טלוויזיה ולמוכר פרסומות בערוץ השני, לתקופה.

דידי לחמן-מסר: שלפי חוות דעת היועץ המשפטי לממשלה, יכולה היתה להגיע עד ל- 10 שנים מיום מתן הזיכיון הראשון בערוץ 2.

דידי לחמן-מסר: עכשיו אנחנו מכניסים את הערוץ השלישי, ותקופת הזיכיון היא ל- 8 שנים מיום בחירת הזוכה.

דידי לחמן-מסר: דהיינו, השאלה שמתעוררת היא – כמה שנים יהיה זיכיון לטלוויזיה החינוכית.

דידי לחמן-מסר: אני רוצה להסביר מה הבעיה.

דידי לחמן-מסר: אני מסכימה שלא ייגרע חלקה של החינוכית.

דידי לחמן-מסר: היה דיון שלם בישיבה ואמרנו שהחוק יצא לדרך, ולא אמר שהטלוויזיה החינוכית לא תהיה בערוץ השלישי, ולכן אנחנו יכולים להניח שהיתה תקופת זיכיון – וזה מה שמוצע כאן.

דידי לחמן-מסר: אותו זמן שידור שיש לטלוויזיה הלימודית בערוץ 2, יחלקו באופן שווה, עד סוף הזיכיון של הטלוויזיה החינוכית - -

לימור לבנת: לא הבנתי.

לימור לבנת: את יכולה לחזור על הדברים?

דידי לחמן-מסר: לטלוויזיה הלימודית יש זיכיון בהיקף של שביעית מכלל יחידות השידור בערוץ השני.

דידי לחמן-מסר: אנחנו יוצאים עכשיו לדרך עם ערוץ שלישי.

דידי לחמן-מסר: הצעה אחת היתה לחלק את השביעית בין שני הערוצים.

דידי לחמן-מסר: השאלה עכשיו היא: עד מתי.

דידי לחמן-מסר: אנחנו כתבנו – עד תום תקופת הזיכיון של ערוץ 2.

דידי לחמן-מסר: הטלוויזיה החינוכית, בצדק מבחינתה, מב4קשת אפשרות להסמיך את המועצה – ומייד נראה באישורים של מי – להאריך את התקופה הזו של שידור החלק היחסי שייוותר לה בערוץ השלישי, כל פעם בהארכות נוספות, עד תום הזיכיון של הערוץ השלישי.

דידי לחמן-מסר: מה הקושי שלי בסוגייה הזו?

דידי לחמן-מסר: – אפשר להגיד כן, ואז הטלוויזיה החינוכית נשארת.

דידי לחמן-מסר: בכל פעם שהמועצה, הממשלה והוועדה רוצות – אנחנו חוזרים למסע מסוים.

דידי לחמן-מסר: מצד שני, אפשר היה להגביל את זה ב- 10 שנים, זה מה שנקבע ב- 1990, כשמפת השידורים היתה כפי שהיתה, וזהו.

דידי לחמן-מסר: אני לא רוצה לגרוע מחלקם עד סוף ה- 10 שנים, ואני לא רוצה להוסיף להם מאומה מעבר לזה.

דידי לחמן-מסר: משנת 2003 אני מציעה שהמועצה תהיה רשאית, כמו שזכיינים רשאים לקנות הפקות מקור מכולם, הם בוודאי רשאים לקנות גם מהטלוויזיה החינוכית.

דידי לחמן-מסר: אני, אישית, לא על דעת שר המשפטים או הממשלה, כמי שעוסקת בתחום אני לא חושבת שזה נכון לאפשר לטלוויזיה החינוכית הארכת זיכיון.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לתמצת את ההצעה שלך.

אלי גולדשמידט: ההצעה שלך היא שההצעה הזו של הפיצול, של משביעית ל- 1/14 לכל אחד, תחול רק עד לתום תקופת הזיכיון של הערוץ השני.

דידי לחמן-מסר: של זכייני ערוץ 2 הנוכחיים, ותו לו.

דידי לחמן-מסר: 10 שנים עד שנת 2003.

אלי גולדשמידט: זו עמדתה האישית של דידי לחמן-מסר, ומודגש כאן שזו לא עמדת הממשלה.

אלי גולדשמידט: השידור יהיה גם בערוץ השלישי כשהוא יעלה לאוויר?

אלי גולדשמידט: עד תום תקופת הזיכיון של הערוץ השני?

דידי לחמן-מסר: כן.

אלי גולדשמידט: שלב ב'- מה המועצה יכולה להחליט?

דידי לחמן-מסר: שום דבר מעבר לזה.

דידי לחמן-מסר: עד 2003.

אלי גולדשמידט: באיזה תאריך נגמר הזיכיון של זכייני הערוץ השני?

אורי אולניק: נובמבר 2003.

נחום לנגנטל: אני מתנצל, לא הייתי בדיון הקודם שעסק בכך.

נחום לנגנטל: אני רוצה להשתכנע – אני לא מבין את העניין הזה של הטלוויזיה החינוכית.

נחום לנגנטל: אנחנו רוצים להרבות בתחרות, ושאנשים יוכלו לבחור מה לראות.

נחום לנגנטל: אני לא מבין למה הדבר הזה הוא נכון לשעות הערב, ולא נכון לשעות הבוקר.

נחום לנגנטל: אותם שידורים יהיו בערוץ השני וגם בערוץ השלישי.

נחום לנגנטל: אני לא רוצה להיכנס למהויות ולתכנים בטלוויזיה החינוכית, או לעסוק בשאלה האם היא באמת טלוויזיה חינוכית.

נחום לנגנטל: אם אומרים ששידורי הטלוויזיה החינוכית הם לצורך הגנת ינוקא - צריך לבדוק עד כמה נותנים להם הגנת ינוקא.

נחום לנגנטל: מדוע שהם לא ירכשו באופן ישיר את הקלטות שרוכשת הטלוויזיה החינוכית?

דפנה וייס: הטלוויזיה החינוכית משדרת בערוץ השני מידי שבוע 15 תוכניות חדשות, תוכניות שאף זכיין אחר לא משדר.

דפנה וייס: יש לתוכניות ערך מוסף גבוה מאד, יש להם ציבור צופים נאמן וגדול עם רייטינג גבוהה.

דפנה וייס: זו היתה כוונת המחוקק מלכתחילה – להכניס תוכניות שאף זכיין אחר לא יכניס אותן כי זה לא משתלם כלכלית.

דפנה וייס: נא לא לשכוח את הכוונה המקורית.

נחום לנגנטל: אם יגידו לי שאי אפשר לעשות דברים באופן מיידי – צריך לצמצם את זה כמה שניתן.

ישראל כץ: היתה הצעת ממשלה לא לתת בכלל לערוץ שלוש לשדר את שידורי הטלוויזיה החינוכית, ולהמשיך לשדר בערוץ 2.

ישראל כץ: תוך כדי הדיון, חבר הכנסת רחמים מלול ואני הגינו רעיון שאת מה שמשודר בערוץ 2 יחלקו בין שני הערוצים.

לימור לבנת: הדיון פה היום הוא לא על נושא הטלוויזיה החינוכית, ולכן אני לא רוצה שניכנס לזה.

לימור לבנת: יש לי הרבה מה לומר על הנושא.

לימור לבנת: הטלוויזיה החינוכית הוקמה במקור כדי לשדר לתלמידים בבתי הספר, בימים שבהם כל מפת השידור, החינוך והמחשוב נראו אחרת לגמרי.

לימור לבנת: לא ניכנס לכך כרגע.

לימור לבנת: יש לי הרבה דברים לומר על הפירות שהטלוויזיה החינוכית, מתוקף המנדט שלה, הניבה בשנים האחרונות.

לימור לבנת: יש לי גם מה לומר על כך שהטלוויזיה החינוכית היא מחלקה במשרד החינוך.

לימור לבנת: אין לזה שום מקום בימינו.

לימור לבנת: הטלוויזיה החינוכית היא משידור ציבורי, ואם זה תפקידה – בבקשה, שייקחו את רשות השידור ואת הטלוויזיה החינוכית ויאחדו אותן.

לימור לבנת: אני חושבת שאין מקום לכך שנאריך עוד את האנומליה הזו שבה לטלוויזיה החינוכית יש רצועות שידור בערוצים מסחריים.

לימור לבנת: אין בזה שום הגיון.

לימור לבנת: כל מה שהם יודעים לעשות – שישודר במסגרת רשות השידור.

לימור לבנת: לכן הייתי נוטה לקבל את הצעתו של חבר הכנסת לנגנטל, לבטל את זה כליל.

לימור לבנת: יכול להיות שזה לא ייתכן מבחינה משפטית, בגלל ה- 10 שנים, אין לי מושג.

לימור לבנת: אני בעד הצעתו של חבר הכנסת לנגנטל אלא אם זה לא ניתן, ואז אני מציעה לקבל את הצעתה של דידי לחמן –מסר כפי שהיא, ואני מתנגדת נחרצות למתן אפשרות להצעת משרד התקשורת לתת למועצה להאריך את התקופה, מפעם לפעם.

לימור לבנת: זו לדעתי ההצעה הגרועה ביותר.

יצחק לבני: אני מציע שתאמצו את הצעת משרד התקשורת לאפשר בתום שנתיים, שבהם שני הערוצים מחויבים לאחוז הנמוך יותר של שידורים של הטלוויזיה החינוכית – שהמועצה תוכל להאריך לפי הבנתה גם מעבר לשנתיים האלה.

יצחק לבני: הסיבה קשורה לבסיס שממנו בכלל הוכנסה הטלוויזיה החינוכית מלכתחילה.

יצחק לבני: ההנחה היתה שוודאי שהיה עדיף שהערוצים המסחריים יפיקו בעצמם תוכניות רבות ערך, גם בשעות שאינם פריים-טיים, אבל זה לא התרחש.

יצחק לבני: היה חשש מצד המחוקק שהערוצים, שמבוססים בעיקרו של דבר על רווחים, לא יראו בזה את מטרתם העיקרית, ולכן הם ביקשו שיהיה גורם נוסף שיפעל.

יצחק לבני: ברגע שהגורם הזה הוא בלתי יעיל, במידה רבה, ובמשך השנים האלה הוא עשה עבודה שהיתה טובה רק באופן חלקי מאד, ושיש מקום לשנות לחלוטין את כל המבנה והחוק שלו – זה דבר מובן מאליו.

יצחק לבני: הוועדה שאני הייתי בראשה הציעה שישתנה הנושא הזה.

יצחק לבני: ודאי שאסור שזו תהיה יחידת סמך, אלא זו צריכה להיות יחידה עצמאית.

יצחק לבני: ודאי שצריכים להיות מעל זה גורמים לא פוליטיים, וודאי שהתפקידים שהיא צריכה למלא צריכים להיות מוגדרים בצורה לגמרי אחרת.

יצחק לבני: ההגדרה צריכה להיות לא בצורה לימודית, אלא בצורה שדומה יותר ל – channel 4 באנגליה, או ערוץ ARTE בגרמניה וצרפת, כלומר – ערוץ איכות.

יצחק לבני: כל זה עוד לא קרה, ולא זה נושא הדיון כרגע בוועדה.

יצחק לבני: נקווה שיקום שר שיביא הצעה כזו לכנסת.

יצחק לבני: עד אז, השאלה שנשאלת היא מה עדיף לנו – לסמוך על הזכיינים שיעשו את מה שעושה היום הטלוויזיה החינוכית, או להניח שעדיף שהטלוויזיה תעשה את זה.

יצחק לבני: אני מציע לא לסגור את עצמנו, ואחרי שנתיים לאפשר למועצה לבדוק בשטח

אלי גולדשמידט: אתה מציע לאפשר למועצה מעבר לתקופה שהוגדרה, להאריך.

אברהם פורז: אני רוצה לומר דבר עובדתי.

אברהם פורז: הטלוויזיה החינוכית נמצאת בערוץ השני כתוצאה מפשרה פוליטית שהושגה בין לוברוים לנבון, לא בגלל שיש לה ערכים מיוחדים.

אברהם פורז: אי אפשר היה להתקדם אז בחוק.

אברהם פורז: יצחק נבון היה אז שר החינוך, לוברבוים השתלט עליו, והתוצאה היתה שהטלוויזיה הלימודית הוכנסה.

אברהם פורז: אין לזה שום עניין של איכות.

אברהם פורז: זה מהלך פוליטי.

אברהם פורז: אפשר היום לשקול את זה.

אברהם פורז: הטלוויזיה הלימודית במתכונתה הנוכחית, פשטה את הרגל וגמרה את הקריירה.

אברהם פורז: צריך לאחד אותה עם רשות השידור.

אברהם פורז: אין לה שום מקום בתוך הערוץ השני.

מוטי שקלאר: אני מחרה ומחזיק אחרי הדברים של יצחק לבני.

מוטי שקלאר: אני חושב שבנתונים הקיימים, בלי גוף מסוים שמיועד לשידור תוכניות חינוכיות, זה לא ייעשה על ידי הזכיינים.

מוטי שקלאר: לכן טוב לנצל את האופציה הזו, אם היא קיימת, והמועצה יכולה לעמוד על כך.

מוטי שקלאר: והיה ובסופו של דבר יוחלט לאמץ את ההצעה של דידי לחמן-מסר, אני חושב שצריך לשמור בדרך כזו או אחרת בחקיקה, שהשעות המסוימות, האחוז המסוים, ימשיך להיות מיועד לנושאים חינוכיים ותרבותיים.

דידי לחמן-מסר: זו הצעה חשובה.

דידי לחמן-מסר: הוא אומר שתהיה רצועה מיוחדת - -

אלי גולדשמידט: אבל לא בהכרח של הטלוויזיה הלימודית.

מוטי שקלאר: גם לפי ההצעה של דידי לחמן-מסר, עד שנת 2003, צריך להכניס בחקיקה את המכסות, כפי שקבענו ביחס לזכיינים של ערוץ 3.

עדנה הראל: בכל מקרה, המעמד של הטלוויזיה החינוכית כבעלת זיכיון, זה מכוח החוק בלבד.

עדנה הראל: זאת אומרת – המעמד שלה הוא סטטוטורי, ולכן הוא רק עד תום תקופת הזיכיון.

עדנה הראל: כל הארכה נוספת לא יכולה להיות.

עדנה הראל: זו צריכה להיות החלטה של חקיקה שמקנים לה מעמד נוסף.

מוטי שקלאר: היועץ המשפטי חשב אחרת.

אלי גולדשמידט: על רקע מה שמתרחש כאן, שזו תפנית לעומת המגמה שהיתה בוועדה בישיבה שעסקה בעניין הזה, אני עדיין חושב שצריך לאפשר, עד תום תקופת הזיכיון הארוכה יותר, אבל אני לא מתעלם ממה שאומרים כאן.

אלי גולדשמידט: אני חושב שצריך לאפשר לשר החינוך, יוסי שריד, להציג את עמדתו בישיבה אחרת שתהיה, ולעדכן אותו לגבי העמדות שהושמעו כאן.

דידי לחמן-מסר: ההצעה של מוטי שקלאר מדברת על רצועה של כשל שוק – שאם אנחנו לא נכפה על הזכיינים לעשות אותה, אף אחד לא יעשה אותה.

דידי לחמן-מסר: אני חושבת שזה נכון.

דידי לחמן-מסר: אני רוצה להסביר גם שלטלוויזיה החינוכית אין מונופול על תוכניות חינוכיות.

אברהם פורז: אני מבקש שעם קבלת החוק, הוצעת המכרזים לערוצים הייעודיים תידחה לשנה, על מנת לראות מה ההשפעה של הקמת הערוץ השלישי על השוק, ועל מנת שלא להכניס במכה אחת 5-6 ערוצים המבוססים על פרסומת.

אברהם פורז: אני מבקש שתודיעו לי מתי תעשו הצבעה על הצעתי ז.

ישראל כץ: מוטי שקלאר העיר הערה שהיתה צריכה להיות ברורה, אך היא לא מעוגנת בשום תקנה – שהטלוויזיה, מעבר למה שיקרה אחרי זה, צריכה להתחייב להפקות מקור, בסך אותם 40 אחוז, כמו שאמרת.

אורי אולניק: הנושא הבא הוא בעמוד 6, פסקה (9), סעיף שנוגע לארגונים שמייצגים הערוצים.

אורי אולניק: בישיבה הקודמת ביקשתם אותנו לפנות לבעלי הזיכיונות.

אורי אולניק: ישנה בעיה שבעלי הזיכיונות בערוץ 2, כנראה אינם מדווחים באופן מלא על כל שמות היוצרים והמבצעים של היצירות שמועלות במהלך השידורים.

אורי אולניק: עלתה בקשה מצד ארגון אקו"ם, שנציגו נמצא כאן, שיהיה תיקון בחוק שיחיל את החובה הזו בצורה מסודרת, וכל מה שישודר יקבל דיווח ל- 4 גופים שמייצגים את כל הכותבים, המלחינים והיוצרים, כפי שהם מוגדרים בחוק אחר, בפקודת זכויות היוצרים.

לימור לבנת: אני בעד, אבל איך זה יחול גם על זכייני ערוץ 2?

אורי אולניק: מצד זכייני ערוץ 2 יש התנגדות לנושא.

אלי גולדשמידט: יש פה שלושה מכתבים שאמורים להיות לפניכם – של זוהר קדמון, של "קשת", הם טוענים שאין מקום לקביעת חובת דיווח כזו, כך גם במכתבה של הדס פלד, עורכת הדין של "רשת", ועוזי פלד עצמו מטעם "טלעד".

לימור לבנת: מדוע הם מתנגדים?

אורי אולניק: הם טוענים שמבחינה חוזית מסובך להם מאד לחייב את כל המפיקים שעושים עבורם את יחידות השידור השונות, ואז יוצא מצב שהחוק מטיל עליהם חובה שהם לא יכולים לעמוד בה.

אלי גולדשמידט: מה הבעיה להעביר לרשות את שמות השירים שמופיעים בתוכנית מסוימת, למשל?

לימור לבנת: זו לא בעיה, אך הם טוענים שבסרטים שמוקרנים אצלם משתמשים בפס קול של קטע מוזיקלי, על מפיק או במאי הסרט לדווח לזכיין על השמעת הקטע, והזכיין צריך לדווח את זה לארגוני היוצרים.

לימור לבנת: יוצא שמטילים על הזכיינים חובה, שהם תלויים בצד שלישי כדי למלא אותה.

אורי אולניק: כבר כיום קיימת החובה הזו בהסכמים שלהם, ולמרות זאת, הרבה פעמים היוצרים אינם עומדים בחובה הזו, ואז הם חוששים שאם העניין יהיה מוסדר בהוראות הדין הם ייתבעו על הפרת חובה חקוקה.

אורי אולניק: עמדתנו היא שצריך לגלגל את החובה הזו על מישהו, כי לא ייתכן שהיוצרים ירדפו אחרי המגיע להם, ויחפשו את המקור להשמעת היצירה.

אורי אולניק: אנחנו חושבים שהנכון הוא למקם את החובה הזו על בעלי הזיכיון.

אבשלום וילן: יש פה מצב מוזר.

אבשלום וילן: היום הם משלמים, אך זה לוקח בערך שנה וחצי עד שהיוצרים מקבלים את כספם.

אבשלום וילן: ברגע שזה מוסדר - -

אלי גולדשמידט: זה רק יעשה את זה יותר קל.

אבשלום וילן: אבל זו הלנת שכר.

אבשלום וילן: זו פשוט הלנת שכר.

אבשלום וילן: כל הפירוטים הביורוקרטיים לא מקובלים עלי.

אבשלום וילן: צריך להעביר את זה בחוק, ושהם יבצעו אותו.

לימור לבנת: מקובל עלי, אך אני רוצה לשמוע – האם ניתן לנסח את זה כך שזה מטיל חובה גם על המפיקים?

לימור לבנת: אם יש טענה שמפיקים לא מעבירים - -

יעקב אורי: הם נותנים את האכסניה למפיק.

יעקב אורי: הם בעלי האכסניה.

לימור לבנת: אני רוצה לשאול – האם אנחנו סבורים שהחובה שחלה על המפיקים היא לא רק לשלם תמלוגים אלא גם לדווח לזכייני ערוץ 2?

אורי אולניק: אני לא חושב שהחוק צריך להסדיר את זה.

אורי אולניק: אני חושב שהזכיינים יכולים להסדיר זאת בתוך מערכת ההתקשרויות שלהם עם המפיקים.

אנה שנידר: יש כאן הערה של עורכת הדין הדס פלד לעניין הפרסומות – האם זה יכלול גם דיווח לעניין יצירות שמשתמשים בהן בפרסומות?

אנה שנידר: אני מפנה לפסקה 4 במכתב שלה, שזה אומר שזה נתון לרישוי נפרד.

לימור לבנת: היא צודקת.

אלי גולדשמידט: מה העמדה לגבי פרסומות?

יעקב אורי: בוודאי שצריך לדווח.

יעקב אורי: כל מה שמשודר.

דידי לחמן-מסר: זה לא עניין של ההפקה.

דידי לחמן-מסר: הזכיין הוא ה – gate keeper.

דידי לחמן-מסר: הוא נתן זכות לפרסומת לעלות למסך.

אנה שניידר: אני קוראת, זו פסקה (9): "בעל זכיון ידווח לחברת תמלוגים כמשמעה בסעיף 3ב לפקודת זכויות יוצרים על שימוש שעשה ביצירות בשידור, ובדיווח כאמור יכלול פירוט של שמות היצירות ושמות בעלי זכויות יוצרים וזכויות מבצעים בהן;".

לימור לבנת: למה שלא נוסיף כאן "לרבות בפרסומות"?

אלי גולדשמידט: תבדקו את העניין.

אלי גולדשמידט: אנחנו מאשרים.

אנה שניידר: התבקשתי לבדוק, אם כן – למרות שאומרים לי שלא צריך.

אורי אולניק: הנושא הבא קשור לפיצוי.

אורי אולניק: אנו בעמוד 9 בסעיף (23) .

אורי אולניק: בישיבה הקודמת מסרנו שעמדת משרדי הממשלה השונים היא שאין מקום לתת פיצוי, לא לעיתונות הכתובה, שלא תיכנס לערוץ השלישי, ולא להתאחדות בתי הקולנוע.

אורי אולניק: בהתאם להנחיית הוועדה פנינו בכתב לכל הנוגעים בדבר וקיבלנו שתי תשובות.

אורי אולניק: מטעם "גלובס עיתונות" קיבלנו תשובה שעורך הדין שלהם סבור שיש מקום לפיצוי כזה.

אורי אולניק: לא קיבלנו תשובה מקבוצת שוקן.

אורי אולניק: קיבלנו תשובה מטעם התאחדות בתי הקולנוע שהם סבורים שיש להשאיר את הפיצוי על כנו.

אלי גולדשמידט: עמוס שוקן היה כאן בישיבה והביע עמדה שצריך להמשיך לפצות, כך נדמה לי.

אלי גולדשמידט: דעתי היא שאנחנו כן צריכים להמשיך לפצות את העיתונים שאינם במסגרת הזו של השידורים.

אלי גולדשמידט: מדובר על עיתונים יומיים בלבד.

אבשלום וילן: האם זה לא אנכרוניסטי היום?

אלי גולדשמידט: אנחנו מדברים על עיתונים שהבעלים שלהם אינם שותפים בערוץ 2 או בערוץ השלישי.

אבשלום וילן: מה היה הרציונל של הפיצוי?

אבשלום וילן: אמרו שתהיה בעיה של פרסום וזה יפגע בעיתונים באופן כלכלי.

אבשלום וילן: בינתיים הסלקציה הטבעית פעלה את פעולתה.

אבשלום וילן: נשארו מעט עיתונים יומיים.

אבשלום וילן: אף אחד מהם לא תלוי בקטע הזה, ונראה לי שממש לא ממן העניין לפצות.

צבי הנדל: חד וחלק.

אורי אולניק: הפיצוי לעיתונים היה בגין "אובדן הכנסות מושגי".

אלי גולדשמידט: בכמה כסף היה מדובר?

תמר הקר: קודם כל, זה מומן מיתרת תמלוגים שהערוץ ה- 2 היה זכאי לה, אז בכל מקרה, צריך לשנות את זה.

תמר הקר: דבר שני – הסמיכו את מועצת הרשות לקבוע את סכום המענק.

תמר הקר: היא קבעה, מידי פעם, לפי יתרה תקציבית שהיא חזתה שתהיה לה.

אלי גולדשמידט: מה סדרי הגודל?

אמיר לוי: יש שתי נקודות שצריך לזכור, בעניין הזה.

אמיר לוי: קודם כל – העיתונים, לא רק שלא הוכיחו נזק בתקופה הזו, רובם הגדול גם שיפר את הפעילות שלו.

אמיר לוי: מדובר על כלל העיתונים, לא רק "ידיעות אחרונות".

אמיר לוי: נקודה שנייה שקשורה לעניין – צריך לזכור שהסעיף הזה נחקק לפני 10 שנים בערך.

אמיר לוי: היום יש אינטרנט ופרסום באינטרנט.

אמיר לוי: זה סעיף מעט אנכרוניסטי.

ישראל כץ: אני עדיין לא הבנתי מה היה הקריטריון, ומה קנה המידה.

תמר הקר: החוק חילק את הסמכויות ל- 2: הסכום הכולל של הפיצוי נקבע על ידי מועצת הרשות.

תמר הקר: למועצת הרשות לא היו קריטריונים לאמוד את הנזק, והיה סכום שנבע איכשהו מהתקציב.

תמר הקר: אחר כך מינו פוסק, שופטת בדימוס, כדי שהיא תחלק את הסכום הזה, שנקבע, בין אלה שתבעו.

תמר הקר: היא ניסתה לאמוד את הנזק, והסתבכה עם זה בצורה לא רגילה.

תמר הקר: היא השקיעה בזה מאות שעות.

תמר הקר: הגישו לה מאזנים וחשבונות, ופירוט של איזה פרסומות צריכים לקחת בחשבון ואיזה לא, מודעות שונות וכן הלאה.

תמר הקר: היא בעצמה אמרה שהנושא הזה הוא אנכרוניסטי, כבר בפסיקה שלה.

תמר הקר: היא אמרה שהחששות שליוו את הקמת הערוץ ה- 2 היו שנפגע בנשמת אפה של הדמוקרטיה בעיתונות היומית, פחדו מזה, ולכן הכניסו את סעיף הפיצוי.

תמר הקר: בתי הקולנוע נכנסו לעניין רק במחשבה שנייה ושלישית, תוך כדי דיוני הכנסת.

תמר הקר: אותה שופטת קבעה איזשהו סרגל, ואת אותו סכום שהיה, 10 מיליון שקלים, היא חילקה בהתאם.

תמר הקר: העיתונים שתבעו היו "הארץ" וה "צופה" ואחר כך, באיחור, הוגשה תביעה של "נובוסטי", והם קיבלו בשנה השלישית.

תמר הקר: יש עדיין תיק בבית המשפט העליון בעניין הזה.

יצחק לבני: אנחנו מבססים את ההנחה שהעניין הוא אנכרוניסטי על בסיס מה שהתרחש עד כאן.

יצחק לבני: דהיינו, היה צפי של כלכלנים דאז, שצפה שהזכיינים לא ירוויחו בשנים הראשונות ושהעיתונות תקבל מכה די קשה.

יצחק לבני: התברר, בפועל, שהחל מהשנה השנייה הזכיינים הרוויחו יפה מאד, ושהעיתונים לא נפגעו.

יצחק לבני: על הבסיס הזה אנחנו מניחים היום שהעניין אנכרוניסטי, ואין צורך לתמוך בעיתונים.

יצחק לבני: אבל, אולי בכל זאת השתנתה המפה?

אלי גולדשמידט: סליחה, העיתונים כן נפגעו.

אלי גולדשמידט: בתקופה הזו נסגר העיתון "דבר", נסגר "על המשמר", ונסגר עיתון "חדשות" – ואני לא נכנס לסיבות.

אלי גולדשמידט: קשה לדעת מה גרם לסגירה.

אמיר לוי: אבל סך היקף הפרסום בעיתונות הכתובה גדל מאז.

אלי גולדשמידט: השאלה באיזה מחיר.

יצחק לבני: אי אפשר להחיל את מה שהיה בעבר על העתיד, לפחות לא בביטחון שבו הטענות נשמעות כאן, כי בכל זאת, מתווסף עוד ערוץ נוסף, ועוד ערוצים ייעודיים.

יצחק לבני: זה המון גורמים נוספים.

יצחק לבני: עוגת הפרסומת ודאי תגדל, אבל יש כאן לפחות פוטנציאל של סכנה לעיתונים, ואת הפוטנציאל הזה חייבים להביא בחשבון.

יצחק לבני: לכן, גם אם זה לא במסגרת האינטרס של הרשות השנייה, אולי, כי היא ודאי תרצה את הכסף לשימושים שלה – צריך לדאוג לעיתונים.

לימור לבנת: העולם השתנה לחלוטין.

לימור לבנת: העולם היום הוא אחר, ונראה לי לא רק אנכרוניסטי, אלא גם פרה -היסטורי לחלק פיצויים.

לימור לבנת: יבואו בעלי שטחי פרסום בשלטי חוץ ויטענו שגם הם נפגעים.

לימור לבנת: זה אין סופי.

לימור לבנת: יש כאן פריצה טוטלית בגלל שינויים שחלו בעולם, כולל אצלנו.

לימור לבנת: אני לא חושבת שהעיתונים "על המשמר, ו "חדשות" נסגרו בגלל ערוץ 2.

לימור לבנת: אני חושבת שמתן פיצוי לעיתונים יהיה אינסופי.

לימור לבנת: יש לפחות 10 עיתונים יומיים, כולל העיתונים ברוסית, העיתונים החרדיים, ה – Jerusalem Post.

לימור לבנת: זה אין סופי כמעט.

לימור לבנת: זה ממש נראה לי אנכרוניסטי לעשות את זה.

לימור לבנת: אני מציעה לבטל את הפיצוי.

ישראל כץ: מתארים כאן מצב שהיה לא הגיוני.

ישראל כץ: עדיין, השאלה היא באיזה סכום מדובר.

אלי גולדשמידט: אני בדעת מיעוט כאן.

אלי גולדשמידט: אני מסכים לחלוטין בעניין בתי הקולנוע.

אלי גולדשמידט: אם יש פה רוב להפסקת הפיצוי, סדרי הגודל לא מעניינים.

אלי גולדשמידט: מוסכם על כולנו שהעיתונות החופשית, העיתונות הכתובה – אני חושש שהיא תהפוך להיות אנכרוניסטית.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר דברים לגבי עיתון "הארץ".

אלי גולדשמידט: נדמה שהוא נדפק כאן כמה פעמים: קודם כל, מפני שהוא לא שותף במה שיש היום ל "ידיעות אחרונות" ו "מעריב".

אלי גולדשמידט: מספר קוראי "הארץ" הוא הרבה יותר קטן מאשר קוראי "ידיעות אחרונות" ו "מעריב" בסדרי גודל.

אלי גולדשמידט: היום מאפשרים להרבה גופים שהפרסום חסום להם בערוץ 2 לפרסם בעיתון.

אלי גולדשמידט: אם יהיו ערוצים ייעודיים וערוץ שלישי, גם הערוץ ה- 2 יוריד את מחיר הפרסומות שלו, כתוצאה מכך שהם יהיו באוויר.

אלי גולדשמידט: אני מניח שיהיה גם פרסום בערוץ 33.

אלי גולדשמידט: יש היום פרסום ברדיו בהרבה יותר תחנות – אזוריות, גל"צ.

אלי גולדשמידט: בסיטואציה הזו אני חושש מתהליך כרסום בעיתונות.

אלי גולדשמידט: דווקא העיתונים המפלגתיים לא חיים מפרסום, מעצם הגדרתם, אך "הארץ" וגם העיתונים בשפה הרוסית, כמו גם ה – Jerusalem Post, הם פשוט ייפגעו.

אלי גולדשמידט: זו התחושה שלי.

אלי גולדשמידט: אני רוצה שנעביר גם מסר ערכי.

אלי גולדשמידט: המסר הערכי הוא שאנחנו רוצים לשמור על העיתונות.

אלי גולדשמידט: לכן, אם מלכתחילה הוחלט לשמור על העניין הזה, זה לא בא מכספי הזכיינים.

אלי גולדשמידט: הרי האוצר לא מציע להקטין את התמלוגים כתוצאה מזה, זה בסופו של דבר בא מכספי התמלוגים שמועברים לרשות השנייה.

אלי גולדשמידט: אני הייתי מציע להמשיך את הפיצוי לעיתונים.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה להיות אחראי ולו במשהו קטן לכך שעיתון "הארץ" ייסגר חס וחלילה, בעוד שלוש או חמש שנים.

ישראל כץ: אני בעד, בכפוף לשאלה באיזה סכום מדובר.

אמיר לוי: המשמעות של הפיצוי הזה הוא בעצם לתקצב את העיתונים האלה.

אמיר לוי: תבינו שהכסף הזה הוא כסף, שעל פי כללי החוק האלה, מיועד לאוצר המדינה.

אמיר לוי: זו עסקה סיבובית בכסף הזה, זה במקום לכתוב בתקציב שמסבסדים את העיתונים.

אמיר לוי: זו המשמעות האמיתית של זה.

אלי גולדשמידט: אני מבקש לקבל פירוט בישיבה הבאה – כמה הרשות השנייה שילמה.

תמר הקר: אבל מה שהיא שילמה זה מאד מקרי.

אלי גולדשמידט: אבל אני רוצה שנדע את העובדות.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לקבל את הפירוט הטכני – מה שולם, ולמי.

אלי גולדשמידט: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.