ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 103, 2000-02-29 10:00

אלי גולדשמידט: אני פותח את ישיבת הוועדה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להיות יעיל, כדי להתקדם בסוגיות החוק שאינן מעוררות מחלוקת מי-יודע-מה.

אלי גולדשמידט: בישיבה הקודמת, עסקנו בנושא התוכן.

אלי גולדשמידט: לא הצבענו על זה, אך קיבלנו את העקרון, שאפשר לצמצם - ללכת לגירסה יותר מצומצמת - כדי לתת יותר משמעות לפעילות הרשות השניה בקביעת או בפיקוח על נושא התכנים.

אלי גולדשמידט: אני מציע שנעבור במהירות על עמוד 13 - התוספת (חלופה ב' - גירסה מצומצמת).

אלי גולדשמידט: נתחיל בעמוד 7 עם הסעיף המסמיך.

א' אולניק: אסביר מה הן שתי הורסיות, שישבו עם אנה שניידר עליהן בתחילת השבוע.

א' אולניק: למעשה, מדובר בשני עקרונות.

א' אולניק: בורסיה הרחבה יותר אנו מדברים על כך, שלכל ז'אנר עילי מוקצה מספר שעות מדוייק.

א' אולניק: אני מזכיר, שהמספרים לקוחים מתוך המחוייבות של זכייני ערוץ 2 בתקופת הזכיון השניה שלהם, דהיינו היכן שהוסיפו את השעות.

א' אולניק: יש חופש פעולה של המועצה לעשות החלפה בין תכנית ז'אנר עילי אחת לשניה.

א' אולניק: כל מה שקשור בשינוי התוספת, על-פי המלצת הוועדה, יגיע גם לאישור הוועדה.

אלי גולדשמידט: שינוי שאיננו החלפה בין ז'אנרים.

אלי גולדשמידט: אינני צריך לאשר דרמה מוחלפת בתכנית תעודה או להיפך.

אלי גולדשמידט: זה לא מענייננו.

א' אולניק: זה רק מובא לידיעה.

אלי גולדשמידט: אני הייתי מוותר גם על ידיעה.

א' אולניק: בכל זאת, יש פה משהו שהוא חשוב לחוק ראשי.

א' אולניק: חשוב, שזה לפחות מובא לידיעת הכנסת.

אלי גולדשמידט: בסדר.

א' אולניק: ההבדל העיקרי בין הנוסח הרחב לנוסח המצומצם הוא, שהנוסח המצומצם קובע מיכסת שעות של כל הז'אנרים העיליים, דהיינו: סרטי התעודה, הדרמה המורכבת, תכניות התחקיר, התכניות המיוחדות שזו אותה סידרה מיוחדת שהוטלה על הזכיינים בערוץ 2 ועכשיו אנו גם מציעים לשלב אותה בערוץ 3.

א' אולניק: יש למועצה חופש פעולה לקבוע את המיכסות בתוך אותה קווטה של כמות של תכניות ז'אנרים עיליים.

ד' רוזן: זה "מיגדרים עיליים" בעברית.

אלי גולדשמידט: מיגדר הוא GENDER - מין במובן של נקבה או זכר.

א' אולניק: בנוסח המורחב אותה קווטת שעות מחולקת מראש בתוך התוספת לכמויות.

א' אולניק: זה הבדל בין הנוסח הרחב לנוסח המצומם.

אלי גולדשמידט: בנוסח המצומצם אנו מגדירים את כמות השעות שצריכות להינתן לנושא הז'אנר העליון.

א' אולניק: נכון.

אלי גולדשמידט: וכן, שזה נמצא ב-PRIME TIME.

א' אולניק: ב-PRIME TIME.

א' אולניק: זה בשניהם.

א' אולניק: בסך הכל, זה די יוצא דופן שבחקיקה ראשית נכנסים לזה.

אלי גולדשמידט: אל תשכנע את המשוכנעים.

אלי גולדשמידט: אני השתכנעתי בקטע הזה.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שנקרא את החוק שבתוכו ישנה התוספת, את התוספת המצומצמת ואת המוצע.

א' שניידר: בעמוד 7 מופיע סעיף 17א(13) שמתייחס לסעיף 59 - זאת הגירסה המצומצמת.

א' שניידר: סעיף 59 בחוק כפי שהוא היום אומר כך: "שליש לפחות מכלל שידורי הטלויזיה יהיה מהפקות מקומיות, אולם הרשות תפעל להרחבת חלקם של שידורי טלויזיה מהפקות מקומיות לרבות בתקופת הזכיון הראשונה".

א' שניידר: מוצע כאן, שבמקום "שליש" יבוא "ארבעים אחוזים" והסעיף יסומן (א) ואחריו יבוא: "(ב) מתוך כל ההפקות המקומיות ובנוסף לחובות שתקבע המועצה בזכיון או בכללים, ישדר בעל זכיון בכל שנה תכניות כמפורט בתוספת, ובכמות שלא תפחת מן המכסות השנתיות הקבועות בתוספת; (ג) השר רשאי, על פי המלצת המועצה ובאישור הוועדה" - ועדת הכספים - "לשנות את הוראות התוספת; (ד) על אף האמור בסעיף קטן (ג), לעניין השנתיים הראשונות מיום תחילת השידורים בידי בעל זכיון בערוץ השלישי, רשאית המועצה, בידיעת השר והוועדה, להתיר הפחתת היקף השידורים הקבועים בתוספת בהם מחוייב בעל זכיון בערוץ השלישי, ובלבד שלא יקטן ממחצית".

א' שניידר: - זהו הסעיף המסמיך.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שנצביע עליו.

א' שניידר: אבל, עדיין לא הצביעו על שום דבר.

אלי גולדשמידט: נתחיל היום להצביע.

אלי גולדשמידט: מי בעד הסעיף?

אלי גולדשמידט: סעיף 17א(13) (הגירסה המצומצמת) התקבל.

אלי גולדשמידט: אושר הסעיף בגירסה המצומצמת.

א' שניידר: אנו עוברים לעמוד 13 - לתוספת בגירסתה המצומצמת, שאין מנוס אלא מלקרוא אותה: "הגדרות - 1.

א' שניידר: 'הפקה מקומית' - תכנית שרוב יוצריה, רוב מבצעיה.

א' שניידר: ..".

א' שניידר: אולי תגיד לי מה לא השתנה, ואז לא נצטרך לקרוא זאת.

א' אולניק: בנושא ההגדרות אין לנו פה שינויים, חוץ מזה שיש לנו פה הגדרה חדשה של "ז'אנר עילי".

א' שניידר: מיד נגיע אליה.

א' שניידר: לנושא ההגדרות, סעיף 1, כל ההגדרות שכאן הן בעצם אותן ההגדרות שמופיעות בגירסה המורחבת אותה כבר עברנו ביום חמישי, למעט הגדרה נוספת שכרגע מוגדרת: "תכניות ז'נר עילי".

א' שניידר: אנו נשקול האם להגיד את המלה "סוגה" ובסוגריים "ז'אנר" וכו'.

א' שניידר: מדובר פה על הפקות מקומיות מהסוגים המפורטים להלן: "(1) 'תכניות תעודה' - תכניות העוסקות בתיעוד של תופעות חברתיות, תרבותיות או פוליטיות, או בתיעור תופעות או תגליות בטבע או במדע, ואינן תכניות בענייני היום;".

א' שניידר: זה יעבור הגהה.

א' שניידר: זה נעשה במהירות, כדי שזה יהיה מוכן להיום.

אלי גולדשמידט: האם לא קראנו זאת כבר?

א' שניידר: קראנו חלק.

א' אולניק: לדעתי, את כל זה קראנו בשבוע שעבר.

אלי גולדשמידט: אם יש פה שינוי, אימרו.

א' שניידר: אם קראנו, אז זה מה שמופיע כאן ואלה תכניות ז'אנר עילי.

אלי גולדשמידט: כאשר אתה אומר "שבתות", אתה מתיחס רק למיגזר היהודי.

אלי גולדשמידט: פה צריך לעשות FINE TUNING.

אלי גולדשמידט: אפשר לומר למשל: "ימי מנוחה כמוגדר בחוק שעות עבודה ומנוחה".

ש' קמפינסקי: לגבי נוצרים, אין מניעה לצפות מבחינת המיגבלות.

א' שניידר: גם לגבי המוסלמים.

אלי גולדשמידט: אם אתם אומרים כך, בסדר.

אלי גולדשמידט: אם אין לכם התנגדות, הייתי מציע לאשר שידורים גם בשעות אחרות בשבתות, חגים ומועדים מיוחדים ולהוסיף: "ובלבד שלהערכת המנהל אלה שעות שיש בהן צפיה סבירה".

אלי גולדשמידט: לא אגיד "צפיית שיא", אבל צפיה סבירה.

ס' אלחנני: איך אנו יודעים מה היא צפיה סבירה?

אלי גולדשמידט: ברור לי שבשבתות ובחגים המונח של PRIME TIME משתנה; בליל הסדר, בין 20:00 ל-22:00, אף אחד לא רואה טלויזיה וכולם אוכלים מצות, וזה מובן לי.

אלי גולדשמידט: אבל, ה-PRIME TIME לא יכול להיות 08:00 בוקר.

א' אולניק: אגיד לך מה יכולה להיות הבעיה.

א' אולניק: הסידרה "טירונות", למשל, שודרה בימי שישי בערב.

א' אולניק: אם אתה משאיר את הסעיף כמו שזה, השידור החוזר יהיה במועד אחר שהאוכלוסיה הדתית, שרוצה לצפות בה, תוכל לעשות זאת.

א' אולניק: אבל, אם אתה משאיר את ה"סבירה", אתה מכריח את הזכיינים לקחת יחידת שידור די יקרה ובה לשים את יחידת השידור החוזרת.

דובר: יש שיקול דעת של המועצה.

אלי גולדשמידט: אינני מדבר על השידור החוזר.

אלי גולדשמידט: לגבי השידור החוזר, אינני חושב שצריך לכפות שעת שיא.

אלי גולדשמידט: אני מדבר על השידור בשבתות ובמועדים.

אלי גולדשמידט: כתוב שם, שמנהל רשאי לעשות זאת בכל שעה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה, ששיקול הדעת של המנהל יוכתב גם על-פי ה-RATING.

אלי גולדשמידט: אינני חושב, שצריך להתנגד בעניין הזה.

א' אולניק: הבנתי.

א' אולניק: זה מקובל.

ס' אלחנני: קראתי בעיקר בעתונות הזרה, שכל עניין הסדרות וכו' יורד מהבמה והרבה יותר הולך עכשיו לכיוון משהו כמו "מי רוצה להיות מליונר?

ס' אלחנני: " ותכניות כאלה.

אלי גולדשמידט: האם את שואלת?

ס' אלחנני: אני שואלת.

ס' אלחנני: אני לא מבינה בזה שום דבר.

ס' אלחנני: כל הדוגמאות שנתתם ל-PRIME TIME - הם ישימו בכלל משהו אחר.

א' אולניק: יש פה סעיף, שמכריח אותם ל-PRIME TIME.

אלי גולדשמידט: סמדר אלחנני, זו הסיבה לכך שאנו הכנסנו את תכניות התעודה וכו'.

ס' אלחנני: תראה מה שקורה עם "מי רוצה להיות מליונר?", שזה עוד כלום לעומת מה שקורה בארצות-הברית.

אלי גולדשמידט: אבל, הן לא נחשבות, לצורך העניין, לתכניות ז'אנר עליון.

א' אולניק: זו אומנם הפקה מקומית, אבל זה לא ז'אנר עילי.

אלי גולדשמידט: יש אבחנה בין הפקה מקומית לבין ז'נר עילי.

א' שניידר: יש הגדרה פה.

אלי גולדשמידט: יש פה הגדרה.

אלי גולדשמידט: זה דרמה ותעודה, למרות ש"מי רוצה להיות מליונר?

אלי גולדשמידט: " זו גם תכנית תעודה לאופי האנושי אך את זה לא צריך להוכיח.

אלי גולדשמידט: שמואל שם-טוב, האם רצית לומר משהו בעניין הזה?

ש' שם-טוב: לא.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שבכל זאת במסגרת שיקול הדעת של מנהל הרשות השניה ייאמר שהוא יכוון את התכניות בשבתות ובמועדים מיוחדים לשעות שיש בהן צפיה סבירה.

אלי גולדשמידט: אינני מציע צפיית שיא, אבל צריך שלא ידחקו אותן לשעות אחרות.

א' אולניק: בסדר.

א' רותם: כמובן, שהכל תלוי בסוג התכנית.

אלי גולדשמידט: ודאי.

א' רותם: אין לנו בעיה.

א' שניידר: אם כך, זה אושר בכפוף לניסוח.

אלי גולדשמידט: עלי להצביע על זה.

א' שניידר: בסדר.

א' שניידר: אנו ננסח זאת.

אלי גולדשמידט: זה בכפוף לזה.

אלי גולדשמידט: הניסוח יהיה שלכם.

אלי גולדשמידט: לגבי התכניות, לגבי השידורים החוזרים, אנו לא עושים שום הגבלה, כי כבר הכרחנו את הזכיין להקרין פעם אחת בשעת שיא.

א' רוזנצוייג: אני אריה רוזנצוייג מהוועד האולימפי לישראל.

א' רוזנצוייג: מתי יהיה אפשר להתייחס לסוגיות שונות?

אלי גולדשמידט: זו פעם ראשונה, שמישהו מדבר איתנו על ספורט מאז התחלנו בדיונים.

אלי גולדשמידט: האם זה קשור לנושא?

א' רוזנצוייג: אנו הוזמנו לכאן בעקבות מכתב ששלחנו.

א' רוזנצוייג: זה קשור להפקות מקומיות.

א' רוזנצוייג: אני אריה רוזנצוייג, חבר הנהלת הוועד האולימפי, יושב-ראש ועדת האירועים וההסברה ויושב-ראש אס"א.

א' רוזנצוייג: לימיני יושב ד"ר ברק שהוא יושב-ראש איגוד הרמת המשקולות ומייצג את כל איגודי הספורט למעט כדורגל וכדורסל.

א' רוזנצוייג: אנו מבקשים מוועדת הכספים, במסגרת הכנת החוק לערוץ המסחרי השני והשלישי, שהפקות שידורי ספורט תוכרנה כהפקות מקומיות.

אלי גולדשמידט: אז, יהיו לי כל הזמן תכניות כדורגל וכדורסל, ולא תהיינה תכניות תעודה, דרמה וכו'.

אלי גולדשמידט: אתה מדבר על תכניות ספורט מחוץ לכדורגל וכדורסל.

א' רוזנצוייג: אנו רואים כדורגל וכדורסל בטלויזיה הישראלית, אבל ברצוני לומר לכל מי שיושב כאן שיש במדינת ישראל כמה עשרות איגודי ספורט.

א' רוזנצוייג: דיברתי על הפקות ישראליות שמפיקים במאים, יוצרים וחברות הפקה ישראליות, כמו שזה כתוב בהגדרות.

א' רוזנצוייג: הייתי חבר בוועדת השופט העליון דב לוין, ועדה ממלכתית, ויש לי כאן את המלצותיה.

א' רוזנצוייג: היא המליצה, שהפקות אירועי ספורט יוכרו כהפקות מקומיות.

א' רוזנצוייג: ברצוני לומר מהו הרציונל שמאחורי העניין הזה.

א' רוזנצוייג: אתם רואים בטלויזיה ליגה לאומית בכדורגל וליגה לאומית בכדורסל, והרכב הקבוצות האלה הוא: חמישה קרואטים, שישה מתאזרחים, ארבעה מתגיירים וכדו'.

א' רוזנצוייג: אותו דבר בכדורסל, ואותו דבר בכדורגל.

אלי גולדשמידט: מה קורה בהרמת משקולות ובקפיצה במוט?

א' רוזנצוייג: אלה עולים חדשים.

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: אלה לא זרים.

א' רוזנצוייג: אלה לא זרים, אלא עולים חדשים.

א' רוזנצוייג: אנו לא נגד עולים חדשים.

א' רוזנצוייג: יש אלפי ספורטאים ישראליים, שהיום לא מקבלים דקת מסך בטלויזיה הישראלית.

א' אולניק: יש ערוץ ספורט.

אלי גולדשמידט: במסגרת הז'אנר העליון.

א' אולניק: אני חושב, שהטיפול בנושא הספורט צריך לבוא בעיקר דרך ערוץ הספורט.

א' אולניק: יש לנו פה ערוץ שהוא BROADCAST, שמופנה לכלל הציבור.

א' אולניק: לא בכדי הגדרת "הפקה מקומית" לא כוללת תכניות ספורט, וזאת מן הטעם שאין דיןהפקה שמעורבים בה יוצרים ומישהו עושה איזו שהיא יצירה או שיש אולפן ויש צילומים כדין צילום של איזה שהוא משחק או איזו שהיא תחרות, וזה לא אותו דבר.

א' אולניק: מדובר בהפקה.

א' אולניק: גם בתכנית כמו "מי רוצה להיות מליונר?

א' אולניק: " מעורבים אנשי צוות, אנשי במה ואנשי אולפן.

א' אולניק: יש פה איזה שהוא אלמנט, שאפילו אם הוא לא ז'אנר עילי הוא עומד תחת הגדרת "הפקה מקומית".

א' אולניק: קשה יותר לתאר מצב בו מתקיימת תחרות ספורט ומגיע צלם ובמאי, ועצם העובדה שזו תחרות הופכת זאת להפקה מקומית.

א' אולניק: זה מה שאני יכול להגיד מבחינת הגדרת "הפקה מקומית".

א' אולניק: אני כן חושב, שיש מקום בתוך נושא ערוץ הספורט לדאוג לכך שהשידורים לא יעסקו אך ורק בענפי הכדורסל והכדורגל.

א' אולניק: אינני חושב, שצריך לבוא ולאלץ את ההגדרה בחוק ולכלול "הפקה מקומית" כדין שידור של אירוע ספורט.

ש' ברק: זו הזדמנות נדירה לוועדה הזו לעשות משהו לאותם ענפים קטנים, שאני בא כרגע לשולחן הזה ליצגם.

ש' ברק: אנו עומדים בפני שינוי, שישפיע לאורך שנים רבות על כל מה שקורה בתוך הספורט.

ש' ברק: ערוץ הספורט מתעלם מהענפים הקטנים.

ש' ברק: הוא דורש מהענפים הקטנים לממן את ההפקות שלהם - מצב בלתי אפשרי לחלוטין מבחינת הענפים הקטנים.

ש' ברק: לגבי ערוץ 1, ערוץ 2 וערוץ 3 שהולך לקום, היושב-ראש ציין כיסוי בשידור ישיר.

ש' ברק: אנו מדברים על אירועים בינלאומיים שאנו מקיימים בארץ, על 54 ענפים שלא קיימים במבט לספורט.

ש' ברק: אנו לא באים לוועדה לבקש כסף.

ש' ברק: אנו באנו לקבל הכרה, שתאפשר לנו להשיג את הכסף דרך אותה חשיפה.

אלי גולדשמידט: באותה מידה שאתם מגיעים לכאן, יכולים להגיע לכאן נציגי נושאים רבים אחרים.

אלי גולדשמידט: למשל, יכול לבוא לכאן מישהו בשם נושאים שקשורים במוזיקה מסויימת מסוג מסויים, ולהגיד: "אנו מבקשים שתתנו לזה".

אלי גולדשמידט: אני רוצה, שתבינו את העניין.

אלי גולדשמידט: אנו הולכים פה על קו דק ואיזון בין מצב של קומיסריות, שאנו לא יכולים לעשותו כי מדובר בערוץ מסחרי שצריך גם להתאזן בסופו של דבר מבחינה כלכלית, לבין הרצון שלנו לעודד ככל האפשר את היצירה הישראלית בתחומי הבימוי, העריכה, התסריט, הצילום, המשחק וכו'.

אלי גולדשמידט: זה לא פשוט, כי אף אחד לא רוצה פה להיות קומיסר ולהכתיב.

אלי גולדשמידט: אנו לא מדינה קומוניסטית, ואיננו עושים שידורים "מטעם".

אלי גולדשמידט: אנו צריכים לאפשר את מלחמת השוק או את מאבק השוק הרגיל, כדי שקודם כל הערוץ הזה יעמוד על רגליו.

אלי גולדשמידט: יש מקום, למשל, בערוץ הציבורי, שזה ערוץ השידור הממלכתי, לבוא ולבקש או לטעון - ויש עכשיו תכנית הבראה והולכים אולי לשינוי חוק רשות השידור - לתת לעניין הזה ביטוי.

ד' רוזן: יש גם טלויזיה חינוכית.

אלי גולדשמידט: יש גם טלויזיה חינוכית.

ישראל כץ: הלוואי ונצליח מחר להחיל על רשות השידור את הכללים האלה.

א' רוזנצוייג: אבל, אל תגביל אותו.

א' רוזנצוייג: כאן אתה מגביל אותו ואומר: "למעט שידורי ספורט".

אלי גולדשמידט: ההנחה שלנו היא, ששידורי הספורט, שאנו מדברים עליהם, הם שידורי הספורט הפופולריים הקלים - אלה שהציבור הרחב אוהב לצפות בהם.

אלי גולדשמידט: אנו לא רוצים, שהוא ייגרר לפתרון הקל של עוד כדורגל, עוד כדורסל, עוד כדורגל ועוד כדורסל.

אלי גולדשמידט: כאשר אנו מדברים על שידורי ספורט, אנו מתכוונים בעצם לענפים האלה, קרי לענפים שעושים את ה-RATING הגבוה, ואנו אומרים: "אל תבוא ותגיד לנו שזאת הפקת מקור.

אלי גולדשמידט: עם כל החשיבות לכדורגל, אנו רוצים גם דרמה, תעודה וגם דברים מהסוג הזה".

ש' שם-טוב: אני מסכים, שיש לעודד את הענפים הקטנים, ויש כאן בעיה שאנו נתנו עליה את הדעת.

ש' שם-טוב: הפתרון, שאנו מציעים, קיים בכללים.

ש' שם-טוב: אני מביא לידיעתכם, שבכללים שקיימים היום המנהל רשאי להכיר במגזין ספורט מיוחד שהופק בישראל כהפקה מקומית.

ש' שם-טוב: אני יכול להחליט, שהפקה מסויימת שמתעסקת במשקולות היא הפקה מקומית ולתת לזה אישור כהפקה מקומית, וגם אם תכנית מסויימת אפילו חלק ממנה היה אירועי ספורט שאינם מכוסים בדרך כלל - אני יכול לאשר אותה כהפקה מקומית.

ש' שם-טוב: זה נמצא בכללי הרשות השניה.

ש' שם-טוב: יש לנו אפשרות להכיר בחלק מהדברים האלה.

ש' שם-טוב: המנהל יכול להחליט, שזו הפקה מקומית.

ש' שם-טוב: זה לא גורר, אבל זו החלטה בכללים.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, האם ברצונך להתייחס לעניין הספורט שאיננו כדורגל או כדורסל?

ישראל כץ: לא.

א' שמש: אני אבי שמש, יושב-ראש איגוד התסריטאים.

א' שמש: רציתי להעלות תהיה לגבי חישוק הז'טנרים העליונים גם בנושא התקציב.

א' שמש: ככל שידוע לנו, היה תיקון בחוק הרשות השניה או לפחות בכללים, בו העניין הזה של שעות בלבד כמו שהוכח בעשר השנים האחרונות לא תמיד סייע להפקת תכניות איכותיות, והזכיינים תמיד מצאו את הדרכים - והמועצה היתה חסרת אונים כנגד - איך להכניס קטע דרמטי בתוך תכנית בידור ולקרוא לו "סידרה דרמטית" וכו'.

א' שמש: למשל, יש עכשיו ב"רק בישראל" שהיא תכנית בידור מצויינת איזה שהוא קטע חדש שהם עושים.

א' שמש: הם ודאי יקראו לזה דרמה מקורית, ויכול להיות שלפי החוק הם יעמדו בזה.

א' שמש: מעבר לזה, השאלה היא: איך אנו מחשקים את הנושא הזה בתקציב?

א' שמש: איך אנו מחשקים את הנושא הזה באחוזים מהכנסותיהם?

א' שמש: האם אין מקום להגדיר ש-40% מההפקה המקורית צריכים להתלוות ל-40% מההכנסות של הזכיינים?

ש' שם-טוב: העניין הזה קבוע בזכיון, כלומר קבענו בזכיון שהם צריכים גם להוציא סכום מסויים, וגם זה ייקבע בזכיון הערוץ השלישי.

ש' שם-טוב: לדעתי, בכלי הרשות זה בעייתי.

ש' שם-טוב: אותו דבר שנקבע לגבי הערוץ השני ייקבע כפוף למה שיהיה בערוץ השלישי, וייקבע לזה גם רף כספי, כמו שאנו עיגנו בערוץ השני.

ד' לחמן-מסר: אבל, האם אפשר לעגן שלא ישנו את מה שקבוע בזכיון?

א' שמש: מה שהוכח הוא, שלא עומדים בתנאים.

א' לוי: יש בתיקון שמונח על שולחן הוועדה עכשיו סעיף שקובע איך יהיה הזכיון ובעצם נועד לתמרץ בדיוק את הנקודה שעולה פה.

א' לוי: אתם החלטתם, ולדעתי כבר הצבעתם על זה, שאחד הפרמטרים יהיה הסכום כסף שיושם על הפקות מקור.

א' לוי: יבוא בעל זכיון, וזה חלק מתנאי הזכיון.

ד' לחמן-מסר: יש הסטוריה של הבטחות, ואנו עם הבטחות יכולים ללכת הביתה ולקנות עיר שלמה.

א' לוי: זו לא הבטחה.

א' לוי: זה פרמטר במכרז.

ד' לחמן-מסר: פרמטר במכרז מצויין, ולאחר מכן שהוא זכה הוא לא מבצע את זה.

ד' לחמן-מסר: אי אפשר לשלול לו.

אלי גולדשמידט: האם את מציעה להכניס זאת פנימה לחוק?

י' גרשטל: זה יכול לעבוד רק בחוק.

י' גרשטל: זה לא עובד בשום דרך אחרת.

ד' לחמן-מסר: מה הבעיה שלי?

ד' לחמן-מסר: היושב-ראש גולדשמידט, אמרתי לך שאנו יכולים לקנות עיר שלמה מרוב כסף של ההבטחות.

ד' לחמן-מסר: הבעיה היא מה קורה כשמגיע מועד המימוש.

ד' לחמן-מסר: כשמגיע מועד המימוש, מתחיל משא ומתן ושיקול דעת של המועצה, שבנסיבות מסויימות יכולה להסכים להצעות פשרה כאלה ואחרות בגינן לא תיחשב ההפרה כהפרה.

ד' לחמן-מסר: הם הבטיחו, ולא קיימו.

ד' לחמן-מסר: אז מה?

ד' לחמן-מסר: האם תבטל להם את הזכיון?! - לא.

ד' לחמן-מסר: במדינת ישראל לא מבטלים זכיונות.

ד' לחמן-מסר: בדרך כלל, מאריכים אותם.

ד' לחמן-מסר: לכן, הנקודה היא שהיעדר סנקציה על בעל הזכיון שלא עומד בהבטחותיו הוא בעיה שצריכים לחשוב איך לטפל בה.

אלי גולדשמידט: זה נכון מאד לגבי הצד הכספי.

אלי גולדשמידט: זה נכון לגבי כל הבטחה.

י' גרשטל: הכסף מדבר.

א' שמש: כסף הוא דבר שהוא בר הוכחה.

א' רותם: בואו ונראה את העובדות.

א' רותם: המכרז של ערוץ 2 והזכיון של ערוץ 2 כלל התחייבות בחוק.

ד' לחמן-מסר: דו"ח מבקר המדיה אומר, ש"רשת" לא עמדה בזכיון שלה ולא עשיתם לה שום דבר.

ד' לחמן-מסר: "רשת" לא עדה בזה, והאריכו לה.

ד' לחמן-מסר: כדאי, שנדע את העובדות.

א' רותם: נדע את העובדות, ותיכף אתייחס ל"רשת".

א' רותם: הזכיון אמר, שכמה שהזכיין הכנסותיו יותר גבוהות - כך הוא מוציא יותר סכומים להפקה מקומית.

א' רותם: לפי הנוסחא הזו, שניים מהזכיינים הוציאו יותר ממה שהיו צריכים.

א' רותם: זכיין אחד, לפי מה שהמבקר העיר, הוציא בערך 2% או 3% פחות ממה שחזה בגלל שהכנסותיו היו יותר גבוהות.

א' רותם: כלומר, הוא הוציא הרבה מעבר לתחזית הבסיסית שלו, אך הוא לא עמד בנוסחא.

א' רותם: התנאי היה, שהוא ישלים זאת בהפקות נוספות.

א' רותם: בסך-הכל, הזכיינים עומדים בסכומים שהם הבטיחו להוציא.

א' רותם: אין כאן בעיה.

ד' לחמן-מסר: השאלה היא מה היא הסנקציה שאפשר לעשות.

א' רותם: נשמח לסנקציה.

ד' לחמן-מסר: למשל, מה זו "הפרה" בחוק.

ד' לחמן-מסר: אפשר להגיד בחוק, שזו הפרה מהותית של הזכיון.

ד' לחמן-מסר: קיבלתי פתק, כנראה, לשתוק.

ד' לחמן-מסר: הבעיה שכאן מעלים היא השאלה מה הקשר בין ההבטחות לבין המימוש שלהן, וזה הכל.

ד' לחמן-מסר: זה שייך לנוסח החוק.

י' גרשטל: יש היום דיון בוועדת החינוך.

אלי גולדשמידט: הדיון על התקציב מתקיים פה.

ישראל כץ: לא אומר "איך העזתם", אך איך לא הגשתם בקשה להחיל את הרף של 40% או 200 מליון שקל מתוך תקציב הטלויזיה, נניח, עליהם לצורך הפקת יצירות מקור ושידורים בעברית.

י' גרשטל: יש את זה בחוק רשות השידור.

א' אולניק: כמה שעות דרמה מקורית עשתה רשות השידור בשנה האחרונה?

ד' לחמן-מסר: צריכים לקבוע הוראה שאי-עמידה בתנאי הזכיון תהווה הפרה- - -

ישראל כץ: מה זו "הגדרה"?

ישראל כץ: זו רשות השידור מפרה, ואנו צריכים לאשר לה?

ישראל כץ: זה תקציב שהוא בידינו והוא מידי הציבור, ולא מוציאים הגה בעניין.

א' שמש: זה לא נכון שלא מוציאים.

א' שמש: הופענו בוועדת החינוך בנושא תיפקוד רשות השידור ובוועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: בואו ולא נתחיל בזה.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, גם כך העסק מסובך.

אלי גולדשמידט: ברצוני לסיים את הקראת הסעיפים האלה.

אלי גולדשמידט: סוגיית הפרה יסודית היא סוגיה שהיא אקסטריטוריאלית לרשימה הזו, ונדון בה בנפרד.

אלי גולדשמידט: ברצוני לסיים את זה ולהצביע על זה, כי אני רוצה להתקדם.

א' שניידר: סיימנו את התוספת.

אלי גולדשמידט: אם כך, על מה אנו צריכים להצביע?

אלי גולדשמידט: יש לי בעיה, שאתם באים מאוחר.

ישראל כץ: אינני יכול להשוות ולהצביע עכשיו.

א' שניידר: הסבירו זאת.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, אין פה שום דבר דרמטי.

אלי גולדשמידט: אנו, בישיבה הקודמת ביום חמישי, הסכמנו על משהו ואומר לך מה הוא העקרון.

ישראל כץ: אנו נתנו סמכות למועצת הרשות השניה.

רחמים מלול: מדובר על חלוקה בין התכנים.

אלי גולדשמידט: אמרנו, שאנו לא מתערבים בשאלה האם הם יעשו תעודה יותר או דרמה יותר.

רחמים מלול: לגבי האחוזים, אנו כן מתערבים.

אלי גולדשמידט: האחוזים נשארים.

אלי גולדשמידט: כתוב כמה הם צריכים לשדר.

רחמים מלול: החלוקה הפנימית היא בסמכותם.

אלי גולדשמידט: החלוקה הפנימית היא בסמכותם ובסמכות הרשות השניה.

רחמים מלול: מה עם ידיעת השר?

ישראל כץ: מה יצא החוצה מתוך מה שהיה, ולא מבחינת הסמכויות שלנו שזה בסדר?

ישראל כץ: מה ירד בנוסח המצומצם ביחס למה שהיה בנוסח המורחב, מלבד התיקונים שעשינו?

אלי גולדשמידט: תנו לי לסיים את הקטע של התוספת.

אלי גולדשמידט: אני רוצה גם להתקדם.

א' אולניק: אסביר שוב.

א' אולניק: יש פה נוסח מצומצם ונוסח נרחב.

א' אולניק: השוני בין הנוסח הנרחב לבין הנוסח המצומצם הוא, שהנוסח הנרחב מציין במפורש כמה שעות יהיו נניח לתכניות תחקיר, כמה שעות יהיו לדרמה, כמה שעות יהו לתכניות מיוחדות וכמה שעות יהיו לסידרה דרמטית.

א' אולניק: לעומת זאת, הנוסח המצומצם לוקח את הסך-הכל של כל הז'אנרים העיליים האלה ואומר: "תעשו סך-הכל ככה.

א' אולניק: בעצם, המועצה מוסמכת, בכללים, להגיד מה יהיה היחס בין שעות הדרמה לשעות התחקיר".

א' אולניק: זהו ההבדל המהותי בין הנוסח הנרחב לנוסח המצומצם.

ישראל כץ: למה לא להשאיר את הנוסח הראשון עם הסמכות שאנו נתנו למועצה?

אלי גולדשמידט: לא הצבענו על זה, אבל זו היתה רוח הדברים בישיבה הקודמת.

אלי גולדשמידט: אנו אמרנו, שאותנו, כוועדת כספים, מעניין שנושא הז'אנר העילי יקבל את החלק שלו והחלוקה הפנימית בתוך הז'אנר העילי- - -

ישראל כץ: זו לא היתה רוח הדברים.

ישראל כץ: רוח הדברים היתה, שאין לנו עניין בשוטף להוציא מסמכויות הנהלת הערוץ השני, ואנו נותנים להם את שיקול הדעת.

ישראל כץ: אבל, לא לבטל את הפרמטרים שעמלנו עליהם.

ישראל כץ: אינני חושב, שמישהו עכשיו יודע אם מוציאים משהו שהוא רצה או לא מוציאים משהו שהוא רצה.

ישראל כץ: עכשיו, נאשר משהו מצומצם, ואחרי זה הוא יבוא ויגיד: "רגע, הוציאו".

אבשלום וילן: אם כל הנושאים מופיעים בנוסח המצומצם, האם עלי לקבוע מספר שעות?

ד' לחמן-מסר: יש לכם מכנה משותף.

ד' לחמן-מסר: קבעתם דרמה, תעודה ועוד משהו כז'אנר עליון.

ד' לחמן-מסר: חבר-הכנסת ישראל כץ, האם אכפת לך בתוך זה כמה שעות זה יהיה?

אלי גולדשמידט: תאמין לי, שכאשר אני מצביע על השאלה כמה שעות דרמה או כמה שעות לתעודה שזה הנוסח המורחב, אינני יודע איזה שיקול דעת אני בכלל משקיע בהצבעה הזו.

ישראל כץ: הכינו לנו נוסח אחד.

א' אולניק: זה בעקבות ההערה.

ישראל כץ: ההערה לא היתה של הוועדה.

ישראל כץ: היא היתה אולי של אנשי מועצת הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: עזוב את מה שהיה ביום חמישי.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, אני מקבל את מה שאתה אומר.

ישראל כץ: לא דנו בכלל.

ישראל כץ: מישהו העיר הערה והלך.

ישראל כץ: כך זה היה.

אלי גולדשמידט: אם כך, בוא ונחשוב על זה עוד פעם.

ישראל כץ: אנו קיבלנו את הגישה לסייג את עצמנו מסמכויות התערבות, אבל לא נכנסנו לתכנים.

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: אולי ניתחתי את מה שהיה ביום חמישי לא נכון.

אלי גולדשמידט: בוא ונחשוב שוב על השאלה האם עלינו לקבוע בחקיקה כמה שעות תהיינה לדרמה מסוג של צילומים מחוץ לאולפן וכמה שעות תהיינה לתכנית מיוחדת מין תכנית תקומה כזו.

אלי גולדשמידט: נניח, שנחוקק את זה.

ישראל כץ: אני רוצה לקרוא את הטיוטה המורחבת מול זו המצומצמת - אינני חושב, שאצליח לעשות זאת עכשיו - ולראות האם נופל כאן נושא מהותי.

ישראל כץ: אם זה אכן דבר טכני, אין לי עניין בו.

ישראל כץ: אם ייפול כאן משהו מאחד הדברים שכאן רצו לשים עליהם את הדגש, זה משהו אחר.

אלי גולדשמידט: טוב.

א' שניידר: העקרונות לא השתנו, כלומר ההבדל בין התוספת המורחבת לבין התוספת המצומצמת הוא בכך שבתוספת המצומצמת נקבע סך-הכל לכל הז'אנרים העליונים והגדרנו אותם.

א' שניידר: אמרנו: מה זה "תכניות ז'אנר עילי"?

א' שניידר: תסתכלו בעמוד 14, והדבר הזה נשאר.

א' שניידר: ואז, אמרנו, בסעיף 2 בעמוד 15, שמתוך כלל ההפקות המקומיות ישדר בעל זכיון בכל שנה תכניות מז'נר עילי בכמות שלא תפחת מ-X שעות בערוץ 2 ומ-Y שעות בערוץ השלישי.

ישראל כץ: אם זה טכני, מה היתה הבעיה?

ישראל כץ: אם זה טכני וזה לא משנה, למה לצמצם?

ישראל כץ: האם היתה בעיית נייר?

ישראל כץ: מישהו ביקש זאת, ואני מניח שלא בגלל בעיית נייר.

א' שניידר: למעשה, תוספת מהסוג הזה - מקומה, מבחינה משפטית, בכללים או בתקנות, וכלל לא בחקיקה ראשית.

א' שניידר: אני גם ביום חמישי דיברתי עם יושב-ראש הוועדה ואמרתי לו, שתוספת כזו לא צריך שתהיה בחקיקה ראשית.

ישראל כץ: האם כל זה מופיע בתקנות?

א' שניידר: כן, בודאי.

א' שניידר: העתיקו את זה.

ד' רוזן: העתיקו זאת לשם.

דוברת: בכללים.

ישראל כץ: זה מופיע בתקנות.

ישראל כץ: האם החלק הזה לא צריך להגיע לחקיקה?

ישראל כץ: האם זה נבדק?

ישראל כץ: האם את אומרת זאת?

א' שניידר: כן, בודאי.

ישראל כץ: האם אותה חלוקה מופיעה בתקנות?

א' שניידר: הכל.

א' שניידר: העתיקו זאת כמעט כלשונו, ואולי הם נזכרו בצורה אחרת.

א' שניידר: יושב-ראש הוועדה אמר לי: "אני, בכל זאת, רוצה איזו שהיא תוספת בחקיקה, כדי להעלות את הכללים בדרגה".

א' שניידר: אני אמרתי, שאם מפרים כללים יכולים להפר גם את מה שכתוב בתוספת, ומבחינה משפטית זה לא משנה.

א' שניידר: אבל, פעלתי על-פי הנחייתו, ישבתי עם חבריי מהרשות השניה ועשינו את מה שנתבקש.

א' שניידר: עשינו תוספת מצמצמת שלא פוגעת בעקרונות.

ישראל כץ: אני מקבל את החלק הזה.

ישראל כץ: אני מקבל את העקרון הזה, ורק נקודה אחת מטרידה אותי.

ישראל כץ: אינני רוצה לנהל מקצועית את הרשות השניה ורוצה להשאיר לה מקום לשיקול דעת.

ישראל כץ: האם הצימצום הזה לא הופך את הזכיינים העתידיים לתלויים יותר מדי במועצת הערוץ השני?

ישראל כץ: מדוע אני אומר זאת?

ישראל כץ: נניח,ח ששיקול הדעת שלה הוא כבר--

רחמים מלול: --רחב יותר.

ישראל כץ: יכול להיות, שכשדבר מופיע בחוק ויש לה אפשרות לשנות, זה צריך להיות בצורה סבירה.

ישראל כץ: אני אף פעם לא מתייחס למי שהם חייבים כרגע.

ישראל כץ: עד שהכללים האלה חלים, התהפוכות כאן גדולות.

ישראל כץ: ואז, אם הדברים לא מוגדרים במרחב ההגדרה והקביעה של מועצת הערוץ, גם הם קומיסרים כמוש אנו קומיסרים.

ישראל כץ: כל אחד הוא קומיסר כלפי מי שמתחתיו.

ישראל כץ: אם הם יכולים לקבל החלטות שמשנות, מבחינה כלכלית ומבחינה אחרת, מ-20% ל-80%, יש להם כוח עצום.

ישראל כץ: אני לא רוצה זכיין שכפוף כולו לקומיסרים, וגם הם לא רוצים.

ישראל כץ: לדעתי, בסופו של דבר, אם זה כך, זו סכנה לחופש הביטוי; אם השידורים לא ימצאו חן בעיני מישהו והוא יכול עכשיו לשנות את כל הכללים בצורה של אחוזים רבים ביותר ולא בשוליים - אותו זכיין לא ישדר מה שהם לא רוצים.

א' לוי: חבר-הכנסת ישראל כץ, הם לא יכולים בלי אישור הוועדה.

א' שניידר: זה נעשה באישור הוועדה.

ישראל כץ: להיפך, אני הייתי מוכן להוציא את הוועדה מאישור שוטף של דברים ולהשאיר את שיקול הדעת למועצה.

ישראל כץ: זה לא ענייננו.

דוברת: זה בדיוק מה שנעשה.

ישראל כץ: מצד שני, אינני רוצה שיותר מדי כוח יהיה לשיקול הדעת למועצה מול הזכיינים או מול האנשים המקצועיים.

ישראל כץ: עם כל הכבוד לכושר הריכוז של כל חברי הוועדה, כנראה ששלי קצת קטן יותר.

ישראל כץ: אינני יכול עכשיו לנתח כל מלה בנוסח הרחב מול הנוסח המצומצם ולראות האם בזה אני משנה גם את כללי המשחק.

ד' לחמן-מסר: חבר-הכנסת ישראל כץ, תסתכל לרגע על סעיף 2 לתוספת שבעמוד 15.

ד' לחמן-מסר: אני מנסה לראות האם צריך ללכת יותר מזה.

ד' לחמן-מסר: אני מאד מכבדת את האכפתיות.

ישראל כץ: אני רוצה לבדוק זאת.

ישראל כץ: אין לי שום בעיה אחרת, אלא רק זה.

ישראל כץ: לא בטוח שיש כאן בעיה.

ד' לחמן-מסר: זו הבעיה.

ד' לחמן-מסר: האם אתה רוצה מינימום תעודה?

ש' שם-טוב: גם סכום כספי מוגדר.

ישראל כץ: אבל, אתה מוציא את זה.

ש' שם-טוב: לא, אני לא יכול להפחית את הסכום הכספי שהם חייבים להוציא.

ש' שם-טוב: אני יכול לשחק בתוכו.

ישראל כץ: אז, פחות צפיה ופחות RATING.

ישראל כץ: לא הכל נמדד בהשקעה כספית.

ד' לחמן-מסר: אני מציעה, שהוועדה יכולה לדרוש שהרשות השניה תניח דו"ח לגבי מה שנעשה.

ישראל כץ: יכול להיות, שאין בעיה כזו.

רחמים מלול: אני הבנתי, שמועצת הרשות תהיה הקומיסר, כי שיקולי הזכיינים בדרך-כלל הם שיקולים עסקיים, שיקולים של RATING.

ישראל כץ: כשאנו בונים חוק, זה צריך להיות נכון לגבי קודם כל מועצת רשות שתהיה ולגבי כל זכיין, חוץ מדברים קיצוניים הכי גדולים.

ש' שם-טוב: מי אתה מציע שיקבע?

ד' לחמן-מסר: האם אתה רוצה דיווח אחת לשנה?

ישראל כץ: לא, אני לא רוצה.

ישראל כץ: כן.

א' רותם: בנוסח הרחב היו שני סעיפים נוספים, שהמועצה תהיה רשאית לקבוע מיכסות מינימום לתכניות מסוגים נוספים ובנוסף למיכסות הקבועות תהיה סידרה דרמטית או סידרה תיעודית יחודית ואיכותית.

א' רותם: אני חושב, שזה צריך להישאר גם בנוסח המצומצם.

א' אולניק: כמו שאמרנו, זו טעות סופר.

אלי גולדשמידט: יש פה תכנית מיוחדת.

א' שניידר: בעמוד 13 בסעיפים קטנים (ה) ו-(ו) בטעות נשארו בגירסה המורחבת ועליהם לעבור לגירסה המצומצמת.

אלי גולדשמידט: אנו הבנו.

א' שניידר: אנו נעביר אותם.

אלי גולדשמידט: בסדר.

רחמים מלול: מה עם הסעיפים של ידיעה?

אלי גולדשמידט: לגבי השידורים החוזרים, מה שאתה ביקשת נכנס.

ישראל כץ: זה לא הוא, אלא חבר-הכנסת עופר חוגי.

רחמים מלול: ידיעת השר ואישור הוועדה לגבי הסעיפים האלה - אישרתם אותם?

א' שניידר: כן.

א' שניידר: זהו סעיף 59.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: לדעתי, זה אישור הוועדה - לא?

א' שניידר: כן.

א' שניידר: זה סעיף 59.

אלי גולדשמידט: זה יותר מידיעה.

א' אולניק: זה נכנס.

אלי גולדשמידט: אם השר ירצה לשנות זאת, נניח לבטל שידורים חוזרים, הוא חייב לבוא לוועדה לקבל אישור.

א' שניידר: חבר-הכנסת מלול, תראה את פיסקה (13) בעמוד 8.

אלי גולדשמידט: טוב.

אלי גולדשמידט: אנו אישרנו זאת.

אלי גולדשמידט: אריה רוזנצוייג ושמעון ברק, אנו שמענו אתכם.

אלי גולדשמידט: נראה מה אפשר לעשות.

אלי גולדשמידט: אני מאד סקפטי אם אפשר להכניס את הנושא הזה.

א' רוזנצוייג: האם היום זו הגירסה הסופית?

אלי גולדשמידט: פחות או יותר.

א' רוזנצוייג: האם אפשר לעכב את ההחלטה?

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: אנו כבר הקראנו ואישרנו את הסעיפים המסמיכים של 59 בנוסח שנקבע בישיבה הקודמת.

א' שניידר: זו פיסקה (13) בעמוד 7 בגירסה המצומצמת.

אלי גולדשמידט: זו פיסקה (13) בעמוד 7.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, אם גם בזה יש לך איזו שהיא הסתייגות, נשאיר אותה לישיבה הבאה - בסדר?

אלי גולדשמידט: גם אלה דברים שכבר אישרנו.

אלי גולדשמידט: אם יש לך או למישהו איזו שהיא הערה, שיגיד לנו.

ישראל כץ: בסדר.

ישראל כץ: זה תואם את מה שדיברנו.

אלי גולדשמידט: אנו ממשיכים הלאה.

אלי גולדשמידט: יש לנו פה בעיה שהועלתה, ואני רק רוצה שהיא תעבור לזכיינים כי זה יחול גם על הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: יכול להיות שיש להם הערה לגבי זה, וצריך לתת להם את זכות השימוע.

א' שניידר: זה באישור הוועדה.

אלי גולדשמידט: אבל, דוידה לחמן-מסר, רק בנושאים המהותיים - רק בנושא ההפחתה.

אלי גולדשמידט: אקו"ם היו פה ופנו אלינו בנושא הדיווח לבעלי זכויות היוצרים.

אלי גולדשמידט: היתה טענה, שלמעשה, הדיווח שניתן ע"י הזכיינים לאקו"ם לגבי השמעת השירים והיצירות השונים הוא דיווח שגם ניתן באיחור וגם לוקה בחסר מבחינת השמות.

אלי גולדשמידט: התהליך זה לא מביא לכך שהיוצרים, המבצעים, המשוררים, הפיזמונאים והמלחינים יקבלו את המגיע להם במועד.

אלי גולדשמידט: יש פה הצעה להוסיף אחרי סעיף 46 לחוק את סעיף 46א, וזה בחוק המסמיך כלומר בחוק הראשי.

אלי גולדשמידט: תקשיבו לפיסקה המוצעת, ותראו אם זה מספק אתכם: "בעל הזכיון ידווח לבעלי זכויות היוצרים ביצירות על בעלי הזכויות בהן לרבות פירוט של שמות בעלי הזכויות ושמות היצירות בהן השתמש בשידור".

אלי גולדשמידט: אני חושב, שזה סביר.

ד' לחמן-מסר: בעלי זכויות היוצרים?

אלי גולדשמידט: בעלי הזכויות.

ישראל כץ: חובת דיווח למי?

אלי גולדשמידט: לאקו"ם.

ישראל כץ: מי בוחר את אקו"ם?

ד' לחמן-מסר: יש לי בעיה עם הנוסח.

ד' לחמן-מסר: זה שאקו"ם הוא בעל זכות זה נכון, אבל הסעיף איכשהו מנוסח בצורה שהוא צופה מצב שאליזבט טיילור שהיא בעל הזכות גם תקבל את הכסף בהנחה שהיא יוצרת - כן?

ישראל כץ: גם צ'רלי צ'פלין.

אלי גולדשמידט: אתם תנסחו זאת כפי שזה ראוי.

אלי גולדשמידט: האם הצד העקרוני מקובל?

דובר: זה לא רק אקו"ם.

דובר: יכול להיות שיהיו אחרים.

א' שניידר: אם העקרון מקובל, אנו ננסח זאת.

אלי גולדשמידט: בסדר.

א' אולניק: בדיון שהיה בין משרדי הממשלה, אתה הבאת בשעתו את הדבר הזה, יש הסכמה בין משרדי הממשלה לסעיף.

א' שניידר: זה רק נותן אפשרות לבעלי הזכויות לדעת שהשתמשו ביצירה שלהם בשידור.

א' אולניק: מה שאנו מבקשים לומר הוא, שאין לנו ידיעה אם הדבר הזה עושה בעיה לזכייני ערוץ 2 או לא.

אלי גולדשמידט: תעבירו להם את זה.

א' אולניק: אנו נעביר את הדבר הזה גם להתייחסות שלהם.

אלי גולדשמידט: זה נושא חדש, שלא היו מודעים לו.

ישראל כץ: דרך אגב, זכויות יוצרים פוקעות אחרי מספר שנים.

ישראל כץ: זה לא כתוב.

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: הם ינסחו זאת.

אלי גולדשמידט: אתה יודע שאת בטהובן ומוצרט אתה יכול לשדר, ואינך משלם דבר לשארי בשרם.

אלי גולדשמידט: אם כך, זה ינוסח משפטית ויובא אלינו.

א' אולניק: אנה שניידר, האם את רוצה שנתחיל מהתחלה או לפי נושאים?

א' שניידר: לפי נושאים.

א' אולניק: מציע, שנדבר עכשיו על תקופת הזכיון.

אלי גולדשמידט: האמת היא, שדיברנו על זה ואינני רוצה לפתוח פה דיונים חדשים.

א' שניידר: אבל, צריך לאשר.

אלי גולדשמידט: אינני רוצה לפתח את כל הדיון מחדש.

אלי גולדשמידט: לדעתי - וחבריי יתקנו אותי אם אני טועה - היתה נכונות בוועדה לבנות דוקא מסלול של שמונה שנים בלי נקודת ביקורת באמצע אחרי שש שנים.

אלי גולדשמידט: זו היתה רוח הדברים בוועדה.

אלי גולדשמידט: אני כבר לא זוכר את כל הנימוקים שהיו לעניין, אך אני זוכר שזו היתה רוח הדברים וזו גם ההצעה שלכם.

א' אולניק: כן.

אלי גולדשמידט: מדובר על שמונה שנים ללא נקודת ביקורת.

אלי גולדשמידט: נדמה לי, שהגברת לחמן-מסר טענה שמן הראוי כן לעשות נקודת ביקורת - "צ'ק פוינט צ'רלי".

ד' לחמן-מסר: משרד האוצר סבר, שראוי לתת תקופת זכיון אחת בלי מערכת ביקורת שממילא לא מועילה.

ד' לחמן-מסר: הרשות השניה סברה, שיש חשיבות בנקודות בדיקה.

ד' לחמן-מסר: למעשה, אנו כאן קצת קרועים בין אופק פעולה ארוך לבין היכולת לבלמים ואיזונים במהלך התקופה על בעל הזכיון, שניתנת מאיתנו כאשר אנו נותנים לו אופק פעולה ארוך.

ד' לחמן-מסר: בעצם, זו הדילמה.

ד' לחמן-מסר: אם, לעומת זאת, היינו מסכימים שנניח אי-קיום התוספת יהווה הפרה מהותית של תנאי הזכיון, אז זו עילה לביטול הזכיון.

ד' לחמן-מסר: ואז, אני לא צריכה את ה-BEAUTY CONTEST באמצע.

ד' לחמן-מסר: זו, למשל, האלטרנטיבה, כלומר לבוא ולקבוע מה היא אי-עמידה בכללים.

ד' לחמן-מסר: אתם צריכים להחליט פה איזו שהיא החלטה ערכית: מה עדיף לכם - אופק פעולה ארוך לעומת תחנת בדיקה במהלך התקופה?

אלי גולדשמידט: הבנתי.

אלי גולדשמידט: בואו וננסה להעמיד את הדילמה הזאת.

רחמים מלול: מה הם השיניים?

ד' לחמן-מסר: השיניים נפלו.

רחמים מלול: האם, בסופו של דבר, יש או אין שיניים?

א' לוי: המציאות מלמדת, שאין שיניים.

י' גרשטל: אלו שטויות?

י' גרשטל: זה שטויות מה שאתה אומר.

אלי גולדשמידט: לטענתה, לא בגלל שאישרו הארכת זכיון לאחד הזכיינים שלא עמד בתנאים בסופו של דבר.

י' גרשטל: אולי אתם רוצים לשמוע מה קורה בשטח.

י' גרשטל: אנו נשמח לומר.

אלי גולדשמידט: אני שואל את עצמנו האם יש מקום לבנות סעיף מפורש שקובע שהפרה יסודית של תנאי הזכיון תהיה עילה לביטול הזכיון.

רחמים מלול: לדעתי, כן.

ד' לחמן-מסר: יש כזה דבר.

ד' לחמן-מסר: אתה יכול להגיד, שהתוספת היא הפרה מהותית.

ד' לחמן-מסר: כלומר, אנו חיים עם הויכוח בינינו.

ד' לחמן-מסר: הם רוצים לבוא ולומר, שיש חשיבות לתחנת הבדיקה.

ד' לחמן-מסר: אני מציעה, שתשמעו אותם.

אלי גולדשמידט: שמענו.

א' שניידר: שמה?

אלי גולדשמידט: אסתכל בפרוטוקול, ואראה מה אמרתם.

אלי גולדשמידט: אבל, אנו דנו בזה.

י' גרשטל: יש לי הרגשה, שאתה לא יודע את זה.

ד' לחמן-מסר: אכפת להם, והם רוצים להגיד את מה שיש להם.

אלי גולדשמידט: האם אתם בעד הכללת התוספת במסגרת- - -?

ד' לחמן-מסר: החלת התוספת.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: אני שואל משהו אחר.

אלי גולדשמידט: אני שואל בדיוק לפי מה שאת הצעת.

א' שניידר: לא צריך להחיל את התוספת, כי התוספת היא חלק מהחוק.

א' שניידר: בסעיף 37(א)(1) כתוב, ש"המועצה רשאית לבטל זכיון, להגדילו או לצמצמו אם מצאה כי בעל הזכיון לא קיים הוראות חוק זה או התקנות או הכללים לפיו" - "וחוק זה" זה כולל התוספת - "שחומרת הפרתם מצדיקה, לדעת המועצה.

א' שניידר: ..".

אלי גולדשמידט: זה מספיק רחב.

אלי גולדשמידט: מה שאת הצעת ישנו.

ד' לחמן-מסר: אני יודעת.

ד' לחמן-מסר: אני רוצה להסביר מה היא הדילמה.

ד' לחמן-מסר: יש גוף ציבורי ומולו עומד זכיין מסחרי.

ד' לחמן-מסר: לגבי האפשרות שהוא, מיוזמתו, ילך ויבטל זכיון, אני לא מאמינה בכלל.

ד' לחמן-מסר: גם משרד התקשורת לא מאמין.

אלי גולדשמידט: מסתבר, שהוא גם לא לא מאריך זכיון.

ד' לחמן-מסר: כן, אבל מה שקורה הוא שבתחנת הבדיקה יש איזה משהו.

אלי גולדשמידט: הם שמים פודרה על הפנים.

ד' לחמן-מסר: אבל, הם מתחייבים להבא.

ד' לחמן-מסר: לכן, הפודרה היא לא רק ביום ההארכה, הצ'ק פוינט, אלא גם התחייבויות להמשך.

אלי גולדשמידט: מה היא עמדת הממשלה?

ד' לחמן-מסר: אין עמדת ממשלה.

ד' רוזן: הוגשה הצעת חוק.

ד' לחמן-מסר: אני מצטערת, אך בהצעת החוק יש תחנת בדיקה.

אלי גולדשמידט: לפני שיגידו שאני סנילי, אני רוצה ללמוד זאת.

רחמים מלול: אין תחנת בדיקה.

ישראל כץ: בלי בדיקה ועם יכולת לסנקציות.

אלי גולדשמידט: אם כך, אתה בעד שמונה שנים.

אלי גולדשמידט: אמיר לוי, העמדה שלך ידועה.

י' גרשטל: אנו רוצים לספר לכם מה קורה בשטח.

י' גרשטל: השנה, בה זכייני ערוץ 2 היו אמורים לקבל חידוש, היתה השנה הפורחת ביותר בתעשיית הקולנוע והטלויזיה בישראל, וכולנו מתגעגעים אליה.

אלי גולדשמידט: אם כך, בואו ונעשה אישור מדי שנה.

דובר: בדיוק.

אלי גולדשמידט: תחליטו.

א' שמש: בין שמונה שנים לכל שנה, בעצם, בידי המועצה יש רק אפשרות לתת עונש מוות לזכיין.

א' שמש: לעומת זאת- - -

ישראל כץ: לא נכון.

ישראל כץ: יש לו סנקציות בנושא פירסומת.

י' גרשטל: עיזבו זאת, בחייכם.

מ' שקלאר: היא צודקת.

אלי גולדשמידט: הדברים ברורים, ואשתדל לזכור אותם.

ציפי לבני: זו חד-משמעית עובדה שזה מה שקרה לפני שנה.

ד' לחמן-מסר: לגבי איזו שהיא תחנת ביניים, אני מנסה לחשוב איך לגשר בין האופק הרחב לבין הבדיקה.

ד' לחמן-מסר: יכול להיות, שיש להגיד שהזכיון יהיה שמונה שנים, אך המועצה תדון בקיום התחייבויות ע"י בעל הזכיון לאחר ארבע שנים ותבדוק אם הוא אכן מילא אותן, ובמידה והוא לא מילא היא תהיה רשאית לבטל את הזכיון.

ד' לחמן-מסר: האם אתה מבין מה שאני מנסה לעשות?

אלי גולדשמידט: זו המחלה שלנו, המשפטנים, אך זה לא משנה את המציאות.

אלי גולדשמידט: או שיש תחנת בדיקה או שאין.

א' לוי: זה גם מחליש את הסעיף, שאפשר לבטל בכל רגע.

ד' לחמן-מסר: אבל, הם לא עושים בו שימוש כל רגע.

ד' לחמן-מסר: מה ההבדל בין הארכה לבין מה שאמרתי?

ד' לחמן-מסר: בהארכה הנטל על בעל הזכיון להוכיח שהוא ימלא, והמועצה רשאית שלא.

ד' לחמן-מסר: במודל שלי תחנת הבדיקה פירושה שהיא תתבצע תמיד, אך בארבע שנים- - -

אלי גולדשמידט: הנטל יהיה על המועצה.

ד' לחמן-מסר: בדיוק.

ד' לחמן-מסר: זו האלטרנטיבה.

ד' לחמן-מסר: עליה להוכיח שהוא אכן לא מילא.

רחמים מלול: זה אומר, שלתחנת בדיקה יש גם מטרת דירבון ובדיקה עצמית.

אלי גולדשמידט: טוב.

אלי גולדשמידט: אני מנסה לצמצם.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, האם מקובל עליך שזה יהיה שש שנים?

ישראל כץ: שש שנים זה הכי גרוע.

ישראל כץ: מה זה נותן?

ישראל כץ: שש שנים לא נותנות כלום, כי בלאו הכי צריכים להיערך בשנתיים אחרי זה.

אלי גולדשמידט: את משאירה זאת לשמונה שנים.

רחמים מלול: שמונה שנים, ותחנת ביניים לאחר ארבע שנים.

ד' לחמן-מסר: תחנת ביניים, ואני עוד אנסח ונציע לכם שני נוסחים.

ד' לחמן-מסר: -המקל.

אלי גולדשמידט: --המקל שעול ההוכחה או נטל הראיה, על זה שהם לא עמדו במשימות שהוטלו עליהם, יהיה על המועצה ולא עליהם יהיה נטל הראיה להראות שהם עמדו בזה.

אלי גולדשמידט: כמה זה טוב מבחינה זו?

אלי גולדשמידט: על זה מבזבזים לפעמים שנה בפקולטה למשפטים.

מ' שקלאר: שתי האופציות משמעותיות מאד, כי אם אני מדבר בכיוון של יולי גרשטל האופציה הראשונה הרבה יותר משמעתית.

ד' לחמן-מסר: אבל, הממשלה לא הסכימה לאופציה הראשונה.

אלי גולדשמידט: מוטי שקלאר, אנו נמצאים בהצעה ממשלתית שמדברת על אוטוסטרדה של שמונה שנים.

אלי גולדשמידט: אנו נעשה מחסום דרכים באוטוסטרדה שהוצעה ע"י הממשלה.

אלי גולדשמידט: יש פה איזו שהיא פשרה שבכל זאת נותנת לכם משהו.

אלי גולדשמידט: אנו גם לא מאריכים את הזכיון לעשר שנים.

אלי גולדשמידט: בהצעת

אלי גולדשמידט: כם המקורית דובר על שש שנים פלוס ארבע שנים.

אלי גולדשמידט: פה, מצד אחד - אנו משאירים שמונה שנים, ומצד שני - תחנת הבדיקה תהיה יותר מקלה.

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: זה סוכם.

אלי גולדשמידט: כפי שאמרנו, הניסוח עליכם.

א' שניידר: זו פיסקה (4) בעמוד 3 בכפוף לתיקון.

אלי גולדשמידט: כאשר אני אומר "סוכם", זה אומר שהצבענו על זה.

ד' לחמן-מסר: אולי תראו את הנוסח .

ד' לחמן-מסר: אתם רוצים להצביע לאחר שתראו את הנוסח.

אלי גולדשמידט: זה בכפיפות לנוסח, וזה ברור.

אלי גולדשמידט: אבל, העיקרון של שמונה שנים ותחנת בדיקה לאחר ארבע שנים--

ד' לחמן-מסר: --סוכם.

א' לוי: נראה את הנוסח.

א' אולניק: הנושא הבא, שעלינו להכריע בו, הוא חברת החדשות.

רחמים מלול: מה לגבי תקופת הזכיון של הערוץ השני?

א' אולניק: תקופת הזכיון של הערוץ השני - הם קיבלו ב-1999 ארבע שנים.

אלי גולדשמידט: זה יידון.

אלי גולדשמידט: זה מה שחבר-הכנסת ישראל כץ בודק בקטע שלו.

אלי גולדשמידט: לא הגענו לזה.

אלי גולדשמידט: עזוב עתה את תקופת הזכיון.

רחמים מלול: האם זה אמור להיות חופף?

אלי גולדשמידט: יש עם זה בעיה.

ישראל כץ: זה יכול להיות חופף.

ישראל כץ: חלק מהדברים יכולים להיות קשורים בזה.

א' אולניק: זה יידון.

אלי גולדשמידט: זה יידון.

אלי גולדשמידט: הנושא הזה עומד לפתחנו.

אלי גולדשמידט: זה נושא כבד מאד.

אלי גולדשמידט: הם הציגו פה טענות שפוגעים להם בתחרות בצורה קשה מאד בשלוש השנים האחרונות.

אלי גולדשמידט: עכשיו, זה לא על סדר-היום.

ישראל כץ: דרך אגב, אפשר להכניס לתוך החוק אולי שבתום אותן שמונה שנים, ונניח ששני הערצים יאושרו כאן, בכל מקרה לא תהיה הארכת זכיון אלא יבצעו מיכרזים.

אלי גולדשמידט: אתה 'דופק' את הערוץ השלישי, כי אלה כבר פעמיים קיבלו.

א' אולניק: הסכמנו, שהדיון על זה איננו עכשיו.

ישראל כץ: תוך כדי הדיון אני חושב על רעיונות.

א' אולניק: נעבור לסעיף 63 בעמוד 9.

אלי גולדשמידט: ברצוני להציג לפני חברי-הכנסת רחמים מלול וישראל כץ את הדילמה שהוצגה לפנינו, ואני שוב מנסה לצמצם אותה לשתי אלטרנטיבות: אין ספק, שמותר יהיה- - -

ישראל כץ: ברצוני לומר הערה נוספת בנושא הקודם, שמטרידה אותי כל הזמן.

ישראל כץ: אנו באים ונותנים לכם סמכויות, כדי שיהיה לכם כוח בהקשר החיובי מול הזכיינים, ואת כל יהבכם אתם תולים רק על זה שתהיה אופציה אולי לא לחדש להם?

ישראל כץ: האם אינכם מסוגלים לעשות שום דבר?

ישראל כץ: אינכם מסוגלים לעשות שום דבר על כל הפרה, אלא בהקשר של החידוש.

ישראל כץ: אותי זה מאכזב מאד.

ש' שם-טוב: זה לא נכון.

ישראל כץ: תגידו מה אתם צריכים.

ישראל כץ: אם אינכם מסוגלים - תנו לנו את הכוח, ואנו נשב ויהיה כתוב שהוועדה תצטרך לאשר.

ש' שם-טוב: לא סתם זכייני ערוץ 2 ממלאים את הכללים.

ש' שם-טוב: זה לא בגלל שהם מתלהבים.

ש' שם-טוב: יש סמכויות.

ש' שם-טוב: אולי הן לא מספיקות.

ישראל כץ: אתם בונים רק על נושא חידוש הזכיון, ובלי זה אינכם יכולים לכפות את האינטרס הציבורי.

ש' שם-טוב: זה שוט נוסף.

אלי גולדשמידט: שמואל שם-טוב, תגיד לו אלו שבטים נוספים יש לכם.

א' רותם: תחילה, זו שיטת המקל והגזר.

א' רותם: יש לנו מקל קטן, וחידוש הזכיון הוא גזר גדול.

ישראל כץ: הגדול כנראה לא יופעל, והקטן צריך להיות- - -

א' רותם: מה שחסר לנו למקל, מה שלא היה עד היום, הוא האפשרות להפעיל סנקציות כספיות נקודתיות.

א' לוי: יש זמני פירסום, שזו הסנקציה הכי נוחה.

א' רותם: זמני פירסום הם על הפרות בשידור, וזה לא על זה שמישהו לא הפיק את מיכסת הדרמות שהוא היה צריך להפיק.

ישראל כץ: תעלה זאת.

ישראל כץ: למה אינך מעלה את זה?

ש' שם-טוב: אם תהיה הפרה, סנקציה כספית- - -

ישראל כץ: האם אנו בונים על דברים תיאורטיים שאין להם משמעות מעשית?

א' רותם: לא.

א' רותם: אבל, צריך לדעת שיש אכיפה במשך כל תקופת הזכיון.

ישראל כץ: אני רוצה, שיהיו לכם כלים אמיתיים כדי לשמור על האינטרס הציבורי.

ש' שם-טוב: הכלים שלנו הם על הפרות בשידור.

ישראל כץ: ההערה הזו, למשל, לא נשמעה עד עכשיו.

ישראל כץ: אין לכם כלים לשמור על זה.

ישראל כץ: הבנתי זאת רק בהקשר של הדבר שאתם כל כך רוצים, שיש איתו בעיה כלכלית.

א' לוי: הוא, חבר-הכנסת ישראל כץ, צודק.

א' לוי: הפתרון צריך להיות, שאם אין להם את האפשרות לעיצומים כספיים או אפשרות להטיל את יהבם על בעלי הזכיון, יכול להיות שאפשר להוסיף סעיף שנותן להם את הזכות הזו, ולא בדרך של הארכת זכיון.

ישראל כץ: זה מוריד מערך המיכרז.

א' לוי: מאותו רגע שהם האריכו את הזכיון, בעצם הם לא יכולים לעשות שום דבר.

אלי גולדשמידט: אורי אולניק, מכיון שיש פה איזה שהוא קונצנזוס בענין הזה, נסו לנסח איזה שהוא סעיף שיתן אפשרות.

ד' לחמן-מסר: זו חתיכת סעיף.

ד' לחמן-מסר: זה פרק שלם.

ד' לחמן-מסר: אנו לא יכולים לעשות זאת.

א' אולניק: זה לא דבר קטן.

א' אולניק: זה דבר מסובך.

א' אולניק: זה דבר, שהוא הטלת עיצום כספי.

א' אולניק: זה דבר שיש לו נגיעות גם לדברים אחרים.

א' אולניק: זה כמו קנסות.

א' אולניק: יש לזה נגיעה למחלקה הפלילית במשרד המשפטים.

א' אולניק: זה לא איזה שהוא דבר קל, שמחר אוכל להביא לך את כל העסק.

ד' לחמן-מסר: מה עם חילוט ערבויות?

א' שניידר: יש פרק בחוק הבזק שעשו את זה.

ש' קמפינסקי: זה סיפור.

אלי גולדשמידט: זה סיפור.

אלי גולדשמידט: נאמר לנו, שכן אפשר לעשות סנקציות בנושא פירסומות על רקע תכני שידור.

אלי גולדשמידט: אפשר להסתפק באותו סוג של סנקציות - לא עיצומים כספיים ולא קנסות - ואת אותו סוג לעשות גם על הפרות של התוספת של הענין הזה.

ד' לחמן-מסר: תן לנו להגיד למה זה יותר מסובך.

ד' לחמן-מסר: כאשר אתה גוזר, מנכה, את זמן הפירסומת שהיה תוכן שידור בהפרה, בדרך-כלל תוכן שידור בהפרה הוא נניח איזו שהיא תמונה שלא צריך להראותה.

ד' לחמן-מסר: בדרך-כלל, תמונה כזו מוקרנת שתי שניות או דקה, ואז אתה מנכה את אותה דקה בהפרה מזמן שידור הפירסומת.

ד' לחמן-מסר: מה אני אעשה?

ד' לחמן-מסר: אם הם לא שידרו תכנית דרמה של שעתיים, האם תנכו זמן פירסומת של שעתיים?

מ' שקלאר: לא.

מ' שקלאר: זה כסף.

ש' שם-טוב: זה הרבה כסף.

ישראל כץ: אולי אתם תציעו מה אתם רוצים, ותנסחו זאת.

ד' לחמן-מסר: בדרך-כלל, פרק העיצומים הכספיים, שאורי אולניק דיבר עליו, הוא פרק בו אתה מטיל עיצום כספי ואתה מזהיר, ויש זכות ערעור וכל מיני בלאגנים משפטיים כדי שהעיצום הכספי לא יהיה לא-חוקתי כי זו פגיעה בקניין.

ד' לחמן-מסר: למועצת הרשות השניה יש ערבויות להבטחת מילוי תנאי הזכיון.

ד' לחמן-מסר: את הערבויות האלה הם יכולים לחלט לשיעורים.

ד' לחמן-מסר: כך התפתחו העיצומים הכספיים.

ד' לחמן-מסר: הם יכולים לחלט אותן בשים לב לאי-קיום מחוייבות.

אלי גולדשמידט: האם זה כתוב בחוק?

ד' לחמן-מסר: זה כתוב בחוק - נכון?

א' רותם: זה לא כתוב בחוק.

א' רותם: זה כתוב בזכיון.

ד' לחמן-מסר: האם אתה רוצה שנעלה זאת לרמה זו?

א' רותם: הייתי שמח, אם היו מעלים זאת.

ד' לחמן-מסר: אם אני יכולה, זה סעיף אחד או שני סעיפים - ובסך-הכל אנו מאוחדים - אבל אנו לא יכולים לעשות פרק שלם.

אלי גולדשמידט: בידקו זאת.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ מציע, שתתנו יותר שיניים.

ישראל כץ: אני מציע, שהם יעבירו לנו הצעה מתוקנת.

אלי גולדשמידט: זה מאד מזכיר לי את תקנון הקיבוץ.

אלי גולדשמידט: בתקנון הקיבוץ על כל הפרה של התחייבויות יש סנקציה - הפסקת חברות בקיבוץ - כלומר יש גזר-דין מוות, גליוטינה.

אלי גולדשמידט: בגלל שזה כך, אף פעם לא מפעילים זאת ואין סנקציות שוטפות.

ד' לחמן-מסר: אין סנקציות מידרגיות.

אלי גולדשמידט: יש בזה הגיון מסויים, שאם הסנקציה היא כל כך כזו--

ד' לחמן-מסר: --לא משתמשים בה.

אלי גולדשמידט: --אף אחד לא משתמש בה.

ד' רוזן: אינני משפטן, ואני רוצה לשאול לגבי איזו שהיא בעיה.

ד' רוזן: בהרבה תחומים אחרים, שמשרד התקשורת עוסק בהם, יש ערבויות.

ד' רוזן: למיטב ידיעתי, באף אחד מהנושאים לא כתוב בחוק את כללי החילוט.

ד' רוזן: זה כתוב באותם כללים של המשרד במכרז הספציפי וכך הלאה.

ד' רוזן: אם כאן אנו מעלים זאת לרמת החוק, במקומות אחרים זה לא כך.

ד' רוזן: איך צריך להתייחס לזה?

י' גרשטל: יש פה הרבה כסף.

ד' לחמן-מסר: בחוק הבזק העלינו זאת לרמת חקיקה, ולא עשיתם עם זה כלום.

ד' לחמן-מסר: בחוק הבזק אפשר לחלט ערבויות של בעל הזכיון.

ד' לחמן-מסר: יש הוראה כזו, ולא עשו בה שימוש.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להפסיק את הויכוח.

ישראל כץ: הזמינו אותו לנושא חברת החדשות, וחבר-הכנסת שירי הגיע בזמן.

ויצמן שירי: חברת החדשות זה הדבר שהכי מעניין אותי.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שתבדקו את העניין, תכינו איזה שהוא סעיף ותראו לנו אותו.

אלי גולדשמידט: עתה, נעבור לנושא חברת החדשות.

ישראל כץ: מדובר על סנקציות אמיתיות בזמן אמת.

א' לוי: אבל, היושב-ראש גולדשמידט, לתקופה אחת.

אלי גולדשמידט: תכינו מה שתכינו.

ד' לחמן-מסר: לתקופה אחת עם בדיקה.

ד' לחמן-מסר: אני קיבלתי הנחיה, ואני אבצע אותה וזה הכל.

אלי גולדשמידט: ברצוני לחזור ולבדוק אם אני טועה, כדי להגדיר את גדר הויכוח בנושא חברת החדשות.

אלי גולדשמידט: מה שלא שנוי במחלוקת הם שני דברים: ראשית - מותר לערוץ השלישי להקים חברת חדשות, אם הוא רוצה, ושנית - לא כופים עליו לעשות זאת.

אלי גולדשמידט: אלה שני דברים, שהיו מוסכמים בישיבות הקודמות.

אלי גולדשמידט: מה היה שנוי במחלוקת?

אלי גולדשמידט: איפה רשאי או איפה איננו רשאי הערוץ השלישי לקנות חדשות בהנחה שהוא מחליט שלא להקים חברת חדשות?

ד' לחמן-מסר: קיבלנו את הנוסח.

ד' לחמן-מסר: אתם לא הולכים להצביע על הסעיפים עכשיו.

א' אולניק: למה לא?

ד' לחמן-מסר: אני לא ראיתי זאת.

א' אולניק: זה נשלח.

ד' לחמן-מסר: זה לא נשלח.

ה' שמיר: זה הנוסח הקודם.

ד' לחמן-מסר: זה לא הנוסח הקודם.

א' שניידר: זה בסעיף 63ב, בעמוד 9, בו כתוב ש"לעניין רכישת שידורי חדשות, לא ירכוש בעל זכיון בערוץ השלישי שידורי חדשות מחברת החדשות של ערוץ 2".

אלי גולדשמידט: יש פה גם בעיה מסויימת.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ויצמן שירי, יש פה איזו שהיא רציפות של דיונים בהם אנו מקשיבים לכל הגורמים, ומי שנמצא פה באופן עקבי מקבל תמונה, וזה קצת קשה.

אלי גולדשמידט: אני מנסה כל פעם לתמצת את הנושא כדי שהדברים יהיו ידועים.

אלי גולדשמידט: לא נמצא במחלוקת הענין שאנו לא כופים עליו, על הערוץ השלישי, להקים חברת חדשות, כי הטענה שעלתה פה היא שכתוצאה מזה אין לו היתכנות כלכלית והוא לא יכול להמריא.

אלי גולדשמידט: אבל, כמובן שאם הוא רוצה להקים חברת חדשות, מותר לו.

ד' לחמן-מסר: הילה שמיר, זה לא נכון.

ד' לחמן-מסר: זה לא עולה מהנוסח.

א' שניידר: יש את סעיף 63ב(ב).

ד' לחמן-מסר: איפה החובה להקים חברה?

אלי גולדשמידט: אין חובה.

אלי גולדשמידט: יש זכות להקים חברה.

אלי גולדשמידט: אנו מפעילים פה את טבלת הופלד.

רחמים מלול: היושב-ראש גולדשמידט, האם הלוך הרוחות בוועדה היה שלא לכפות עליהם להקים חברת חדשות?

אלי גולדשמידט: לא הצבענו, אבל בדיון היתה הבנה לכך שמבחינה עיסקית- - -

ויצמן שירי: מבחינה עיסקית, אתה נותן להם היום פוזיציה של בחירה, אך בלי שאתה תרגיש, וקרוב לודאי שזה מה שיהיה- - -

אלי גולדשמידט: יש הפרעות, ואי אפשר לדון כך.

ויצמן שירי: היושב-ראש גולדשמידט, הייתי מחבר אותם כאופציה דוקא לערוץ החדשות.

אלי גולדשמידט: עדיין לא הגעתי לזה.

אלי גולדשמידט: תחילה, העניין הזה מוסכם, ואין בינינו מי שחולק על העניין שאין חובה עליהם להקים חברת חדשות.

רחמים מלול: אני חולק.

אלי גולדשמידט: האם אתה חושב שיש לכפות זאת עליהם?

רחמים מלול: כן.

רחמים מלול: למה לתת תמיד לאותם אנשים לעשות את אותן חדשות?

רחמים מלול: יש לתת הזדמנויות ליותר אנשים.

ויצמן שירי: יש את חופש העיסוק.

ויצמן שירי: אתה רואה את העוצמה של ערוץ 2, כדוגמא קלאסית, שהוא ערוץ מסחרי.

ויצמן שירי: זה לא סוד שהוא משתמש בכוחו כתחנת חדשות, גם כאשר מדובר על אי-הסכמה עם פוליטיקאים.

ויצמן שירי: אנו צריכים לדאוג לפזר את הכוח הזה כמה שיותר.

ויצמן שירי: מה היא המשמעות?

ויצמן שירי: אם היית בא ואומר, שיכולים לקנות חדשות מהערוץ הציבורי, האמן לי שלא היתה הבעיה.

ויצמן שירי: לצורך העניין, יכול להיות שאז באיזו שהיא צורה היית מקבל מהם סובסידיה של הדבר הזה, כיסוי נוסף עם כל מה שזה.

ויצמן שירי: אבל, אין ליצור מצב שפה מדברים מצד אחד על חמש המשפחות - שאינני אוהב את המושג הזה, למרות שאין זו בושה להיות קפיטליסט מצליח- - -

ד' לחמן-מסר: שמונה משפחות.

ויצמן שירי: אני לא מדבר על הזכיינים.

ויצמן שירי: אני מדבר על כך, שייוצר מצב שבחדרי חדרים יסכמו איך תיפתח מהדורת החדשות עם כל מה שזה.

אלי גולדשמידט: אף אחד לא מדבר על זה.

ויצמן שירי: היום, במתכונת הזו שאתה נותן להם, דרך עניין החדשות שזה כלי מסחרי חזק מאד יעשו מקח ומימכר של העניין הזה.

ד' לחמן-מסר: מה אתה רוצה?

ד' לחמן-מסר: האם אתה רוצה שנאמר שהכנסת תשדר שידורי חדשות?

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: אני רק אומר שמראש מכתיבים להם שהם חייבים שתהיה להם תחנת חדשות, ואם כן לקנות חדשות - מהערוץ הממלכתי.

א' אולניק: חבר-הכנסת ויצמן שירי, תסתכל על סעיף 63ב(ב) בחוק, בעמוד 9 - ההצעה שהבאנו לוועדה.

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: תקרא מסעיף 63ב(א).

אלי גולדשמידט: ברצוני להציג את העמדה הנגדית, לאחר ששמענו את משרד התקשורת.

ויצמן שירי: האם אתה בעד העניין?

אלי גולדשמידט: ראשית, השתכנעתי שהסוגיה הזו פרובלמטית מאד בכך שאנו קובעים מראש שמגוף אחד אפשר לרכוש ומגוף אחר אי אפשר לרכוש.

אלי גולדשמידט: אני חושב, שיש פה שאלה חוקתית.

אלי גולדשמידט: שנית, וזאת ברמה העקרונית, אינני חושב שאם לא מוקמת חברת חדשות, יש מקום למנוע את הפלורליזם של רכישת חדשות בצורה חופשית בשוק.

אלי גולדשמידט: ברצוני להגיד מה יהיה השוק.

אלי גולדשמידט: השוק יהיה באותו זמן: הערוץ הראשון, שני ערוצי חדשות בכבלים וערוץ 2 - חברת החדשות של ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: למעשה, יהיו ארבעה מקורות של חדשות ישראליות, פרט אולי גם לכך שאפשר יהיה לרכוש מהכבלים, כמו שהיום גם עושים, חדשות מקומיות שנעשות בערוצים מקומיים.

אלי גולדשמידט: כלומר, המקורות יהיו יותר מגוונים.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת מלול, אני מציג את העמדה הנגדית לעמדתו של אורי אולניק.

רחמים מלול: האם אתה מצביע על זה היום?

אלי גולדשמידט: אין מספיק אנשים.

אלי גולדשמידט: אינני חושב, שנצביע על זה היום.

רחמים מלול: עלי ללכת.

רחמים מלול: אני הבעתי את עמדתי.

אלי גולדשמידט: יש פה, למשל, טענה שהושמעה בפנינו, שכאשר יקום ערוץ החדשות, ה-CNN הישראלי, הוא עובד בשיטה אחרת לגמרי מחברת חדשות.

אלי גולדשמידט: אם כך, למה מערוץ הכבלים - כן?

ישראל כץ: הוא עדיין לא קיים.

אלי גולדשמידט: ההנחה היא, שהוא יהיה קיים.

ישראל כץ: אפשרות אחרת היא, שאם אתה כבר הולך לדבר הנגדי, תגביל אותו באחוזים ברכישה כך שלא ירכוש יותר מאחוז מסויים.

ויצמן שירי: מה זה "אחוזים"?

ויצמן שירי: זו לא כמות.

אלי גולדשמידט: אם עליו להפיק מהדורת חדשות, האם הוא יעשה את החשבון כמה הוא לקח מזה וכמה הוא לקח מזה וכו'?

ישראל כץ: אסיים את ההערה.

ישראל כץ: אם אתה אומר שאין לו חברת חדשות, זה כבר דבר לא נורמלי.

ישראל כץ: איזה ערוץ זה?

ישראל כץ: לדעתי, האינטרס שלו יהיה שתהיה לו חברת חדשות.

ישראל כץ: נניח, שאין לו.

ישראל כץ: תגביל אותו כספית או כמותית ברכישה.

אלי גולדשמידט: אתה מקדים את המאוחר, כי חבר-הכנסת ויצמן שירי לא היה בדיון כאשר אנו דנו בזה במשך שעה וחצי וברצוני לתמצת את הדברים.

ויצמן שירי: לא חשוב.

ויצמן שירי: לא הייתי, אך אני מספיק מגובש.

אלי גולדשמידט: אינך יודע את הנימוקים.

אלי גולדשמידט: תדע את הנימוקים.

ישראל כץ: יש לו נימוק אחר לגיטימי.

ויצמן שירי: יש לי נימוק אחר לגמרי.

ישראל כץ: אני חושב על הצעת פשרה לגבי אפשרות שכמותית או כספית או אפילו בשנה - הפיקוח יהיה פעם בשנה - ולא שהעורך כל יום חושב, להגבילו באחוזים ברכישה מערוץ ספציפי.

אלי גולדשמידט: אינני חושב.

ישראל כץ: ואז, יש לו את כל קשת הפריסה.

ישראל כץ: יש לו את גבול ההשפעה.

מ' שקלאר: איזה סוג?

ישראל כץ: מה אכפת לך?

ישראל כץ: אם אני אחראי בערוץ השלישי על רכישת חדשות, אני יודע שבעקרון האופציה שלי לרכוש מכל ערוצי החדשות הקיימים ואז בעצם העוקץ כבר יוצא כאן כי אין כאן ערוץ אחד או שניים או ערוץ הכבלים שיכתיב ויעשה איזה שהוא קשר עסקי אחד מחייב עם הערוץ השלישי שזה מה שאנו פוחדים ממנו.

ש' שם-טוב: אתה אומר, שלא יהיה עוד מקור חדשות.

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: אני אומר, שלדעתי צריך להיות.

ויצמן שירי: בשום פנים ואופן, לא.

ש' שם-טוב: זה מה שיקרה.

ש' שם-טוב: הם לא יעשו לבד.

אלי גולדשמידט: הטענה, שהוצגה כאן, היא שפשוט לא יהיה ערוץ שלישי.

ויצמן שירי: אני לא יודע.

ויצמן שירי: למה אתה אומר זאת?

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, נגיע להצעות הפשרה לאחר שנבין את העניין.

אלי גולדשמידט: אתה שוחה בחומר, אתה נמצא בכל דקה של הישיבה.

אלי גולדשמידט: יש פה אנשים שלא נמצאים בכל דקה ובכל ישיבה.

אמנון כהן: אנו מתעדכנים.

שנקרא לו: מצד שני, הציגו תזה - וכרגע אינני מדבר על הקמת חברת חדשות, בהנחה שהוחלט שלא מחייבים אותם להקים חברת חדשות ואיך הם מביאים חדשות - האומרת כך: אם אתה אומר להם "תקנו רק מערוץ הכבלים, ה-CNN הישראלי", ערוץ הכבלים עובד בשיטה אחרת לגמרי מאשר חברת החדשות של ערוץ 2; לחברת החדשות יש ניידת שידור אחת או שתי ניידות שידור, כיון שזה גורם שעוסק בהרבה תחומים נוספים, וערוץ 2 לא עוסק רק בחדשות.

שנקרא לו: מול זה יקום לך מעין ערוץ CNN, שכל כולו יהיה ניידות שידור שירוצו לכל מיני מקומות ויעקבו במשך היום מבוקר עד לילה אחרי התפתחויות.

שנקרא לו: החשש בערוץ 2 הוא, שהאפקטיביות של החדשות, שתהיינה בערוץ השלישי, שתהיינה הפקה מתוך ערוץ הכבלים, תהיה הרבה יותר טובה, כי להם יהיו אמצעים הרבה יותר טובים מבחינת ניידות ושידור, וכתוצאה מזה הם יכו את מהדורת החדשות של ערוץ 2.

שנקרא לו: הם באים ואומרים: או שתעשו תחרות חופשית, קרי שהם יקימו חברת חדשות כמו שאתה אומר ויתמודדו, LET THE BEST WIN, אבל אם אתה כבר אומר שהם לא יקימו חברת חדשות תנו לנו להתחרות יחד עם ערוץ הכבלים, יחד עם הערוץ הראשון ויחד עם הערוצים המקומיים על כךשנמכור להם חדשות.

שנקרא לו: מי שימכור יותר טוב, יזכה בעניין.

שנקרא לו: הטענה שכנגד היתה, שבכך אנו גורמים לפגיעה בתחרותיות.

שנקרא לו: אם קונים חדשות אחד מהשני, אולי יעשו 'שירקעס' בתחומים אחרים.

ויצמן שירי: זה בטוח, ולא אולי.

אלי גולדשמידט: תראה כמה אני הוגן.

ויצמן שירי: בלי קשר לעניין, אתה הוגן.

אלי גולדשמידט: היתה תשובה לזה, שיש בעניין הזה נסיון בבריטניה שם יש ערוץ שמפיק חדשות, שזה הערוץ השלישי.

ד' לחמן-מסר: יש בבריטניה.

ד' לחמן-מסר: כאשר נהיה כמו בריטניה, אז גם- - -

ויצמן שירי: כאשר הכתבים יהיו כמו בבריטניה, הכל ייראה אחרת כמו בבריטניה.

אלי גולדשמידט: אני מגיש נגדך כתב מחאה חריף - את תמיד נגדי.

ד' לחמן-מסר: סליחה.

ויצמן שירי: היא לא נגדך.

ויצמן שירי: היא עם האמת.

ס' אלחנני: האם ראיתם את הסידרה "דם ודמים"?

ס' אלחנני: מי שבחר זאת לא ידע.

ס' אלחנני: היתה לזה כוונה פוליטית.

ס' אלחנני: המנכ"ל בסידרה התפטר.

ויצמן שירי: נחייב חברת חדשות.

אלי גולדשמידט: עמדתי היתה לאפשר תחרות חופשית, שאם הם לא מקימים - שיקנו מכל אחד: ממי שהם רוצים.

ויצמן שירי: אני אומר, שתהיה חברת חדשות כחלק מהמכרז לזכיין.

ישראל כץ: האם מחייב שתהיה חברת חדשות?

ישראל כץ: אלה השאלות שקיימות.

ויצמן שירי: ברצוני שתבין למה חבר-הכנסת שירי עומד על הדברים האלה.

ויצמן שירי: אני חבר-כנסת חדש, ואינני רוצה שוב להתחיל לדבר בנימה אישית כי זה נראה ונשמע מאד לא טוב.

ויצמן שירי: לגבי הענין של חברת החדשות, לא יעזור לאף אחד שום דבר.

ויצמן שירי: זה הכוח, שעומד מאחורי כל גוף שהוא מסחרי, חד וחלק.

ויצמן שירי: זו עוצמה.

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: אני רוצה שזה יהיה מראש, כדי ליצור תחרות ושהחדשות תהיינה חדשות אמיתיות ולא שבשעה 20:45 ישדרו בערוץ 2 משהו ובשעה 20:45 אתה מתקשר לשם ואומרים לך: "חכה כמה דקות ונחזור אליך", ובשעה 21:05 אתה מתקשר ויש שם איזה מישהו שיושב ואין עם מי לדבר.

ויצמן שירי: הפטנטים האלה נגמרו.

ד' לחמן-מסר: הביקוש שלי, כפוליטיקאי, לבמות גורם לכך שאני רוצה לדרוש שתהיה חברת חדשות.

אלי גולדשמידט: הצרה היא, שהוא לא פירט את העניין.

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: כתוצאה מהעניין הזה שאני לא מוכן להתפשר איתם על דברים מסויימים - ואני מציג זאת ההיפך - אתם לא משאירים אלטרנטיבה אחרת להכות בהם.

ויצמן שירי: הכותרת של כל חדשות היא פוליטיקה.

ויצמן שירי: אפשר שיהיה האסון הקשה ביותר, אך, בסופו של דבר, 95% ממהדורות החדשות נפתחות בעניינים פוליטיים.

ד' לחמן-מסר: חבר-הכנסת שירי, לא אכפת לי שתגיד שאתה רוצה עוד במה.

ד' לחמן-מסר: זה לגיטימי.

ויצמן שירי: לא לי.

ד' לחמן-מסר: לא לך.

ד' לחמן-מסר: אבל, אל- - -

ויצמן שירי: אני רוצה את הרגע על מנת לצעוק.

ויצמן שירי: אם מראש אני מוציא את הכוח מאותה חברה ואני נותן לה אפשרות, אני אומר לך באחריות שגוף כזה או אחר יבלע אותם, וזה עניין של זמן, בלי שאתם בכלל תדעו וזה לא יהיה כאן על השולחן.

ויצמן שירי: לעומת זאת, אם אני נותן להם את הכוח והיכולת להוריד את הידיים לחברת החדשות של ערוץ 2 וגם לרשות הציבורית, תהיה תחרות הוגנת, וראינו כאן את הגרפים של המספרים של עלויות הפירסום עם כל מה שמשתמע מזה.

ויצמן שירי: אם החדשות וחברת החדשות לא תהיה בפתיחת העניין הזה ברמת תחרות, אז ה-15 אלף דולר לחצי דקת פירסום, ואינני יודע כמה זה, ימשיכו להיות ויכול להיות שכל העניין הזה יחריף.

ויצמן שירי: אני אומר זאת מסיבה פשוטה: אנשים ועיתונאים מבינים, שכאשר יש להם כוח מותר להם לשקר.

ויצמן שירי: לפוליטיקאי אסור לשקר, כי מיד מגלים את השקר.

ויצמן שירי: אבל, להם מותר לשקר.

ויצמן שירי: אם מנהל בחברת החדשות מרשה לעצמו שאצטרך להוציא לו שלושה פאקסים וארבע שיחות טלפון והוא לא חוזר - משהו רקוב במערכת.

ויצמן שירי: לא יעזור לאף אחד כלום, אחרי שהם אומרים עלי דברים שהם שקר וכזב.

ויצמן שירי: כל אחד - שמו יקר לו.

ויצמן שירי: אם הם מרשים לעצמם לא לקבל ממני תגובה ולהגיד שזה מה שאמרתי, הרי שזו השררה שהוציאה אותם מדעתם.

ויצמן שירי: אם לי יש מלחמה עם כתב כזה או אחר כי אני אדם ישר ואינני עושה חשבון ואם אני מרגיש שמישהו בדלת האחורית עושה סיבובים על הגב שלי, זה המקום היחידי לומר את האמת.

ויצמן שירי: אינני מבקש דבר לעצמי.

ויצמן שירי: אני מבקש להוריד מהשררה, מהעוצמה האדירה, שיש להם.

ויצמן שירי: השררה והעוצמה האלה יירדו, כאשר תהיה תחרות.

ויצמן שירי: התחרות מתחילה בחדשות ולא בתכניות אקטואליות כאלה ואחרות.

ויצמן שירי: אם שלום קיטל מרשה לעצמו שארבע פעמים ארים טלפון והוא לא חוזר, זה מראה שהשררה הוציאה אותו מדעתו ושום דבר אחר לא.

ויצמן שירי: הוצאתי לו שלושה פאקסים, והיום אנו ביום שלישי והוא עדיין לא חזר.

ויצמן שירי: אני מרגיש זאת במקרה שלי, כי אני אומר את הדברים.

ויצמן שירי: חברי-כנסת מפחדים לדבר.

אמנון כהן: מי מפחד?

ויצמן שירי: חברים.

ויצמן שירי: אני תקפתי אותם ישירות.

ויצמן שירי: בכל מקרה, הם משתמשים בכוח שיש להם.

ויצמן שירי: לא יכול להיות מצב שתהיה השררה הזאת ושיחזקו אותה.

ויצמן שירי: אני לא יכול להיות בעד הדבר הזה.

רחמים מלול: האם בערוץ 2 כפית עליהם?

אלי גולדשמידט: ערוץ 2 - כפיתי עליהם, אך הם היו לבד.

ויצמן שירי: יש מראש להתנות שתהיה חברת חדשות.

ויצמן שירי: אם לא,- - -

ציפי לבני: אנו, כמובן, עוסקים פה באחד הנושאים המהותיים ביותר שהוועדה עסקה בהם בהקשר הזה.

ציפי לבני: מדובר פה לא רק על כך שהחדשות תהיינה מרוכזות, במידה שהערוץ השלישי יקח זאת מהערוץ השני, בתוך הכוח שיש היום לערוץ השני, אלא זה גם ביטול מסויים של כל מה שרציתם בעניין הבעלות הצולבת.

ציפי לבני: הבעלים של "מעריב" ו"ידיעות אחרונות" הם היום, במידה מסויימת, בעלי חברת החדשות של הערוץ השני.

ציפי לבני: על-ידי זה שתתירו לערוץ השלישי להשתמש בחדשות הללו, אתם יוצרים בעלות צולבת שכוללת בתוכה לא רק את "מעריב" ו"ידיעות", הערוץ השני, אלא גם את הערוץ השלישי, בניגוד מוחלט לכל מה שאמרתם עד הנה.

ציפי לבני: העניין הזה בעייתי מאד.

ציפי לבני: במושגים של דמוקרטיה עוסקים כל הזמן בכך שבחדשות הביצים לא תהיינה בסל אחד.

ציפי לבני: נכון שכנגד זה עומדת בעיה שגם היתה נושא מהותי מאד בדיונים שלכם.

ציפי לבני: אתם רוצים שלערוץ השלישי תהיה מספיק אפשרות לעשות הפקה ישראלית עילית שעולה הרבה כסף, ואתם רק חוששים בצדק שאם, נניח, 20 מליון דולר לשנה יילכו לחדשות, לא יהיה הכסף הזה.

ציפי לבני: לגודל הצער, לשיקול הזה צריך למצוא פתרונות שאינם כוללים בתוכם את איחוד של החדשות.

ציפי לבני: זה לא יכול לקרות בערוץ 2.

ציפי לבני: למשל, באיזו דרך אפשר לנקוט?

ציפי לבני: דיברנו בעבר על עניין הערוצים היעודיים.

ציפי לבני: לפי הצעת החוק, מדובר על שני ערוצים יעודיים של חדשות.

ציפי לבני: אפשר מראש לקבוע שלערוץ השני מותר לקנות ולערוץ השלישי - לכל אחד מהם - יהיה מותר לפנות באופן שויוני אל כל אחד משני הערוצים היעודיים האלה.

ציפי לבני: ע"י כך תהיה הוזלת של מחיר החדשות בשניהם.

ציפי לבני: ייווצר מצב של שויון בשניהם, ולא ייווצר מצב של איחוד גורמי החדשות העיקריים ע"י איחוד של שניהם.

ציפי לבני: לגודל הצער, בינתיים, העניין תיאורטי.

ציפי לבני: לא רק שאין שניים, אלא אין אפילו אחד.

ציפי לבני: על-פי ההגיון הסביר, אפשר להניח שאם שניים לא יקומו, אחד אולי כן יקום.

ציפי לבני: ניתן אולי להניח, מבחינת השויוניות בין ערוץ 2 לערוץ 3 שגם היא חשובה מאד, שהיא אלמנט בשיקולים שלנו, שלכל אחד מהשניים יהיה מותר והם יהיו חופשיים לפנות לערוץ שני ואפילו שניים.

ציפי לבני: הוא יתחלק ביניהם.

ציפי לבני: יהיה אחד?

ציפי לבני: - לכל אחד יהיה מותר, והמרבה במחיר או ב-APPEAL שלו יזכה.

ישראל כץ: מה יקרה כל עוד אין כלום?

ציפי לבני: כל עוד אין כלום, כל אחד יואיל להקים ערוץ.

ציפי לבני: בערוץ השלישי חייבת להיות חברת חדשות.

ציפי לבני: דרך אגב, זה נכון לא רק בדמוקרטיה מבחינת הצורך לא לשים את כל הביצים בסל אחד, אלא גם מבחינת עצם המהות של ערוץ.

ד' לחמן-מסר: ריפוי במות.

ציפי לבני: ערוץ שלא יהיו לו חדשות משל עצמו יהיה מראש ערוץ צולע - ערוץ בעל משקל מופחת וערוץ בעל משמעת מופחתת.

ציפי לבני: נכון שלא יהיה להם כסף להתניע אותו, אבל גם נכון שעצם מהותו, דימויו ועוצמתו בפועל יהיו מסוג שונה לגמרי מאשר כאשר ברור שיש שם חדשות משל עצמו.

ישראל כץ: תשאיר זאת כחלק מהחבילה הסופית.

ציפי לבני: תיאורטית, יש עוד אפשרות אחת שמבטלת את בעיית הבעלות הצולבת עם "מעריב" ו"ידיעות".

ציפי לבני: יש ארצות בעולם, בהן חברת החדשות היא עצמאית מהערוץ.

ד' לחמן-מסר: היא קשורה למועצה.

ציפי לבני: לא אמרנו "קשורה למועצה".

ציפי לבני: היא חברה, שהבעלות שלה לא בידי גורמי הערוץ, הזכיינים, אלא בידי אחרים.

ציפי לבני: על-ידי זה אתה מפריד.

ציפי לבני: במצב כזה סיפוק של חדשות לערוץ 2 ולערוץ 3 - יש בו הקלה מסויימת.

ישראל כץ: איך היא תחזיק מעמד כלכלית?

ויצמן שירי: למה לא לאזן אותם מראש, בדיוק כמו ערוץ 2?

ציפי לבני: אני לא יודע אם עכשיו תרצו לשנות את מעמד הזכיינים לגבי חברת החדשות.

ציפי לבני: זה סיפור לא פשוט.

ציפי לבני: זה מחייב אותם למכור לגורם אחר.

ציפי לבני: זו אפשרות תיאורטית, ותשקלו אותה.

א' אולניק: אי אפשר לשנות עכשיו את חברת החדשות של ערוץ 2.

ישראל כץ: אבל, אין לה מקור כלכלי.

ישראל כץ: מי יממן את חברת החדשות?

רחמים מלול: מי מממן את חברת החדשות של ערוץ 2?

ציפי לבני: פירסומת בחדשות.

ישראל כץ: אני רוצה, שזה יהיה לחוד.

ציפי לבני: אם אני זוכר נכון, זה המצב באנגליה.

ציפי לבני: זה עניין שאתם יכולים לשקול אותו - חברת חדשות שהיא עצמאית מהזכיינים.

אלי גולדשמידט: הוא יכול לקנות מהכבלים, מערוץ 2 ומערוץ 1.

רחמים מלול: לא.

ד' לחמן-מסר: תקשיב לדברי היושב-ראש גולדשמידט.

רחמים מלול: היושב-ראש, מה אם ערוץ 2 ירצה לרכוש מחברת החדשות של ערוץ 3?

אלי גולדשמידט: כן.

אלי גולדשמידט: תשאיר זאת לתחרות חופשית.

י' גרשטל: אבל, אל תשכח שאלה חמש משפחות.

ד' לחמן-מסר: יחד עם הכבלים זה כבר שבע משפחות.

ד' לחמן-מסר: ברצוני להסביר לפני מה אנו עומדים.

ד' לחמן-מסר: הערוץ היעודי בלוויין עדיין לא יצא לדרך.

ד' לחמן-מסר: לעומת זאת, מה שהולך להיות בכבלים אנו לא יודעים אם אלה אותן משפחות או לא אותן משפחות.

ד' לחמן-מסר: תיאורטית, אנו כלל לא יודעים מה יקרה שם.

ד' לחמן-מסר: לכן, החשש להשפעה של גורמים שאינך יודע ברגע זה מי הם בשליטה על אותו 'ספוט' של חדשות בערוץ השלישי הוא חשש רלוונטי ואמיתי, כי אנו לא יודעים מי יהיה בעל ערוץ החדשות בשידורי הלוויין, ואם חברות הכבלים נניח ימשיכו ויהיו גם בעלי חברת החדשות של עצמן אז- - -

אלי גולדשמידט: אם כך, תכפו על הערוץ השלישי להקים חברת חדשות.

אלי גולדשמידט: זה חצי הריון.

אלי גולדשמידט: או שתחליטו שיש להם חברת חדשות או שכל זמן שאין להם חברת חדשות - שיקנו מכל הממעיט במחיר.

אלי גולדשמידט: יש את ערוץ 1 ואת ערוץ 2.

ד' לחמן-מסר: לכן, אני חושבת ומציעה שהממשלה תחזור ותדבר עם עצמה.

ד' לחמן-מסר: אני רוצה להגיד לך חד-משמעית, שאם לפי הסעיף הזה מחר חברות הכבלים מתמזגות ומקבלות את הכל וגם מפיקות שידורי חדשות - זה יעלה על הדעת שתהיה לו את האופציה לרכוש חדשות מחברת הכבלים?

ד' לחמן-מסר: בודאי שהמחיר שלהן יהיה הכי זול, כי הן כבר עשו כיסוי עלויות עשר פעמים על המנויים שלהם.

ויצמן שירי: המחיר לא מעניין אותי.

ויצמן שירי: מה שמפחיד אותנו זה התחרות והעוצמה האדירה שיש להם כרגע, ואסור שזה יימשך.

ד' לחמן-מסר: אנו מדברים עכשיו על משהו אחר.

ד' לחמן-מסר: מדובר גם על העוצמה של אחרים.

ויצמן שירי: זו עוצמה עתידית.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שאנו נפסיק את הדיון בשלב זה, שכן ממילא לא נכריע בו היום, ונמשיך הלאה.

אלי גולדשמידט: עוד חמש דקות נקיים רביזיה על נושא רעידות האדמה.

אלי גולדשמידט: אמרתי, שהיא תתקיים בשעה 12:00.

ישראל כץ: האם אינכם מגיעים לסעיף 19?

א' אולניק: אני הולך לפי סוגיות.

א' אולניק: אני מציע, שנסדיר עכשיו את כל הסעיפים הקשורים בדרך הפצת הערוץ.

א' אולניק: זה מופיע בעמוד 5 ומדובר על סעיף 51.

ויצמן שירי: היושב-ראש גולדשמידט, אני מבקש לקבל עידכון ספציפי, כאשר יהיו הדיון או ההצבעה לגבי עניין חברת החדשות.

ישראל כץ: תבקש רביזיה מראש.

ויצמן שירי: אינני רוצה, שייוצר מצב שאגיע ויגידו שכבר דנו בעניין.

א' אולניק: בסעיף (ו) בסעיף ההגדרות, בעמוד 2, אנו מציעים שבהגדרת "שידורי טלויזיה" בסופה יבוא: "לרבות באמצעות לוין ולמעט בשידור מוצפן...".

אלי גולדשמידט: זה לא "באמצעות לוין", אלא "באמצעות "לווין".

אלי גולדשמידט: ברצוני לשאול שאלה בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: ברצוני להגיד לנציגי הפריפריה או לאלה שהפריפריה קרובה לבם על מה אנו מדברים.

אלי גולדשמידט: אמרנו, שאנו מתנים את אישור הערוץ השלישי בכך שהוא יגיע לכל בית בישראל מהיום הראשון, ולא יהיה המצב שהיה עם שידורי הכבלים--

א' אולניק: --ושידורי ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: התשובה, שניתנה לנו, שהיא תשובה ברמה טכנית, אומרת שבעצם הערוץ הזה יוכל להיקלט גם באמצעות צלחת על הגג וגם באמצעות כבלים.

ישראל כץ: בעיקר באמצעות כבלים.

אלי גולדשמידט: בעיקר באמצעות כבלים.

אלי גולדשמידט: תהיה האופציה לקלוט אותו באמצעות צלחת או באמצעות אנטנה על הגג.

ויצמן שירי: האם מי שנמצא בפריפריה יצטרך לקנות זאת?

אלי גולדשמידט: הוא יצטרך לקנות זאת, אלא אם הוא מחובר לכבלים.

ויצמן שירי: אם נצא מתוך הנחה שהוא לא מחובר לכבלים - מגיע לו עונש כפול: פעם אחת אין לו את הכבלים, ופעם שניה עליו ללכת לקנות זאת.

ד' לחמן-מסר: זה אותו מחיר לאנטנה הרגילה.

ויצמן שירי: זה אותו מחיר של אנטנה רגילה.

ויצמן שירי: הוא צריך לקחת בחשבון שהוא צריך לסבסד את הפריפריה.

י' גרשטל: נכון.

א' אולניק: למי שלא קולט היום את שידורי הערוץ החדש יש שתי אופציות.

א' אולניק: נניח, שהוא לא מנוי כבלים ולא מנוי לווין ואפילו לא גר בישוב שיש לו איזו שהיא רשת תקשורת למרות שהרבה מאד מישובי הפריפריה יש רשתות: במושבים ובמצפים.

א' אולניק: נניח, שאין לו אף אחד משלושת הדברים האלה.

א' אולניק: יש לו שתי אופציות: בדרך אחת בה הערוץ מופץ היה עליו לקנות תורן ועליו לחבר אנטנה.

א' אולניק: בתוך משרד התקשורת נעשתה עבודה וביקשו הצעות.

א' אולניק: מחיר אנטנה ותורן על הגג הוא סביב ה-500 דולר לבית משותף או למי שרוצה לעשות זאת.

א' אולניק: לעומת זאת, מחיר צלחת שתאפשר את אותה קליטה הוא טיפה יותר נמוך והוא בסביבות 480 דולר.

ויצמן שירי: אם הוא גר בבית פרטי, באופן יחסי החלק של העלות שלו הרבה יותר גבוה מאשר בבית דירות.

ויצמן שירי: אם זה 500 דולר, אתה מכסה ארבעים משפחות.

ויצמן שירי: במושבים כולם גרים בדירות קרקע.

אלי גולדשמידט: בקיבוצים יש רשת תקשורת פנימית באמצעות צלחת אחת.

ויצמן שירי: יש את ישובי הבדואים המרוחקים ומושבים, שאין להם את זה.

אלי גולדשמידט: מה היא האלטרנטיבה?

ויצמן שירי: האלטרנטיבה - שיציע.

ד' רוזן: אין אלטרנטיבה לקלוט מהאויר.

אלי גולדשמידט: אין לו.

אלי גולדשמידט: האלטרנטיבה, שכולנו היינו רוצים בה, היא זו שהיום היא בקליטת שידורי הערוץ הראשון, כאשר באמצעות אנטנה פנימית אתה קולט את השידורים.

א' אולניק: זה לא נכון.

א' אולניק: במעט מאד מקומות אפשרי לקלוט עם אנטנה פנימית.

ויצמן שירי: עם כל הכבוד, הערוץ הראשון זה פאסה.

ס' אלחנני: מי אמר זאת?

אלי גולדשמידט: עתה, נעשה הפסקה בדיון לשם עריכת רביזיה בנושא אחר.

אלי גולדשמידט: שינויים בתקציב לשנת ‏‏2000

אלי גולדשמידט: עתה, נצביע על הרביזיה שביקשתי, לאחר שנפלה הבקשה התקציבית להקצות 550 אלף ש"ח לנושא הקמת צוות ההיגוי לטיפול בנושא רעידות האדמה.

אלי גולדשמידט: מה מספר הבקשה?

א' לוי: 32א'.

אלי גולדשמידט: מדובר בבקשה מספר 32א', לפי נציג שר האוצר עלי אדמות.

אלי גולדשמידט: מי שיצביע בעד הרביזיה למעשה יצביע בעד הבקשה.

אלי גולדשמידט: הרביזיה, לגבי פניה מס' 32א', התקבלה.

אלי גולדשמידט: אושרה הרביזיה.

אלי גולדשמידט: מי בעד בקשה מספר 32א'?

אלי גולדשמידט: ה צ ב ע ה פניה מס' 32א' התקבלה.

אלי גולדשמידט: הפניה אושרה פה אחד.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת מוסי רז הוא חבר-כנסת חדש.

אלי גולדשמידט: תודה לכולם.

אלי גולדשמידט: חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2000), התש"ס-1999

אלי גולדשמידט: אנו חוזרים לדיון הקודם.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ יחליף אותי לכמה דקות.

אלי גולדשמידט: (יו"ר הוועדה, חה"כ א' גולדשמידט, יוצא מחדר הישיבות.

אלי גולדשמידט: )

ויצמן שירי: כל הצעה שתעלה לתושב הפריפריה יותר מאשר לתושב ירושלים או תל-אביב לא תהיה מקובלת, כי דיברנו על עניין השיקלול והיתה החלטה על הדבר הזה.

ישראל כץ: תחילה, נשמע את ההסבר, מה הם מציעים ומה זה אומר.

ד' רוזן: ברצוני להזכיר שמדקת השידור הראשונה של הערוץ הוא נשמע בכל הארץ כולל הפריפריה.

ישראל כץ: וזאת, לא כמו הכבלים.

ד' רוזן: זה לא כמו ערוץ 2, שלקח שנים רבות להגיע לכיסוי כל המדינה.

ד' רוזן: זו נקודה ראשונה, וזו אכסיומה, ויש לעמוד בדרישה הזאת.

ד' רוזן: כדי לקלוט, מישהו צריך לשדר בטכניקה, ומישהו צריך לשים אנטנה כדי לקלוט.

ד' רוזן: אנטנה עולה כסף.

ד' רוזן: צריך כסף כדי לשים אנטנה עם מקלט ולחבר.

ד' רוזן: אם מישהו רוצה לקלוט את שידור הערוץ הראשון, את שידור הערוץ השני, את שידור הערוץ השלישי או את כולם אנטנה, עליו להקים אנטנה.

ד' רוזן: אם מישהו גר לבד, הוא מוציא את הכסף לבד.

ד' רוזן: אם גרים בבית עם שני דיירים, האנטנה מתחלקת לשני דיירים.

ד' רוזן: אם גרים שמונה דיירים, זה מתחלק בין שמונה דיירים.

ד' רוזן: אם גרים בקיבוץ שלם עם מאתיים משפחות, צריכה להיות הנחה גדולה לכל הקיבוץ.

ד' רוזן: זו מתמטיקה.

ויצמן שירי: מה קורה אם גרים במושב ללא תשתית?

ד' רוזן: יש מושבים שהקימו מיתקן למושב, ויש כמה עשרות רבות כאלה, ואז צריך אנטנה אחת לכל המושב, ויש שלא הקימו זאת.

ד' רוזן: כאשר הם הקימו זאת, שילמו כסף בשביל זה וזה לא חינם.

ד' רוזן: יש הרבה דרכים לעשות.

ד' רוזן: בכל מקרה, צריך זאת.

ד' רוזן: אי אפשר לשנות את המתמטיקה של הפיזיקה האלמנטרית הזאת.

ד' רוזן: הפצה לויינית לערוץ השלישי עולה כמו אנטנה קרקעית.

ד' רוזן: יש לנו הצעות מחיר.

ד' רוזן: ראינו שבמחירים של היום בהפצה לויינית או בהפצה קרקעית עלות האנטנה אותו הדבר.

ישראל כץ: האם מי שיהיה מנוי על הלוויין ויתקין צלחת יקלוט גם את הערוץ השלישי?

א' אולניק: כל מי שהוא מנוי כבלים או מנוי DBS יקבל את הערוץ הזה.

ד' רוזן: איכות השידור בלוויין יותר טובה.

א' אולניק: כיום, מדינת ישראל היא מדינה יוצאת דופן מבחינת כמות האחוזים שמנויים בטלויזיה בכבלים או אם יבוא עכשיו ה-DBS.

א' אולניק: יש פה אחוז יוצא דופן, בהשוואה למדינות אחרות בעולם, של אנשים.

ישראל כץ: גם ברור לך למה.

א' אולניק: זה ברור.

א' אולניק: זה נתון, ולא משנה למה.

א' אולניק: תן לי להשלים את דבריי.

ישראל כץ: אני מנהל את הישיבה, ויש לי פריבלגיות.

ישראל כץ: אנו טוענים כלפי הערוץ הראשון, ומדברים על תכנים וכו', שיש פלחים באוכלוסיה שמחפשים דרך הכבלים את היכולת שלהם בכלל להסתכל בטלויזיה.

ישראל כץ: דיברתי על השפה הרוסית, ודיברנו על שפות אחרות.

ישראל כץ: לא במקרה האחוז כאן כל כך גבוה.

א' אולניק: אינני נכנס לסיבות, ואני שם זאת כנתון.

א' אולניק: דרך הפצת הערוץ הזאת היא באמצעות לווין, ולדעתי, יכולה בעתיד הקרוב לבוא מהפכה אמיתית בעניין הזה שהרבה יותר אנשים יעדיפו להיות לא מנויים של הכבלים ולא מנויים של הלווין מהסיבה הפשוטה שאותה אנטנה מאפשרת לקלוט שמונה ערוצים - ערוץ 1, ערוץ 33, ערוץ 2 וגם הערוץ המסחרי החדש - וכולם יוכלו להיות נקלטים בתוך אותה אנטנה, ואני חושב שציבורים מסויימים באוכלוסיה יגידו: "די לנו בכך.

א' אולניק: איננו מעוניינים עוד" למרות שיש פה CAPACITY לעוד ארבעה ערוצים.

א' אולניק: אני חושב, שבעניין הזה יש מהפכה של ממש, כי היום יש הרבה מאד אנשים שהם מנויי כבלים בגלל שאינם יכולים לקלוט את ערוץ 1 או את ערוץ 2 כמו שצריך.

ד' לחמן-מסר: אין להם ברירה.

ישראל כץ: חבר-הכנסת שירי, תחדד את שאלתך.

ישראל כץ: תשאל שאלה פרקטית, ואל תמחה על המצב הקיים שעובדה שלא שינו אותו גם כלפי הכבלים; עם כל הלחץ, לא הצליחו להביאם לפריפריה.

ויצמן שירי: אנו נמצאים ערב הוצאת הזכיון, ולכן אנו יושבים כאן.

ויצמן שירי: אני אומר זאת בשפת העם:

ויצמן שירי: במה אשם אותו אדם שגר ברהט ואין לו שום תשתית והמצב הסוציואקונומי הוא מסויים?

ויצמן שירי: אתה מדבר על 400 דולר, ואני אומר לך שכאשר אתה אומר לו "400 דולר" זה כמו שאתה היית אומר למישהו אחר "400 אלף דולר".

ויצמן שירי: אתה בא ואומר: אנו מוציאים עכשיו את המיכרז, ולמעשה מה שהיה הוא שיהיה, כי גם היום לאותם אנשים אין תשתית לכבלים ובחלק מהמקומות עדיין בנגב המרוחק לא קולטים ערוץ 2 ולא קולטים במקומות מסויימים ובתנאים מסויימים ערוץ 1.

ויצמן שירי: איך אתה יכול ליצור מצב של הזדמנות שווה?

ויצמן שירי: לא יכול להיות מצב שמי שנמצא ברדיוס של איזור המרכז פלוס לא יצטרך להשקיע שקל אחד חוץ מהעניין הזה של להיות מנוי כזה או אחר.

ויצמן שירי: אני אומר, שמישהו יקח בחשבון שאותם האנשים, הגופים האלה, שלא היו מחוברים לכבלים - אני רוצה מראש שהם יסבסדו להם את הסיפור הזה.

ישראל כץ: אתה מעלה כאן את הבעיה במלוא חומרתה, אך מה היא ההצעה שלך?

ויצמן שירי: צריך, שהזכיין יישא באנטנה הזו.

ויצמן שירי: כשהוא הולך לעשות את הכלכולציה, שיעשה את החשבון כמה זה עולה לו לחבר אותם.

ישראל כץ: מה קורה אם אדם מנוי בכבלים?

ויצמן שירי: אגיד לך מה קורה ומה העניין כאן.

ויצמן שירי: בזמנו, היה פה השר ואמר: "מה היא הסיבה האמיתית לכך שצריך ערוץ נוסף?

ויצמן שירי: - להוזיל את עלויות הפירסום עם כל מה שזה".

א' אולניק: זו לא הסיבה היחידה.

ויצמן שירי: אם איזור מרוחק - הכוח הכלכלי שלו אפס, אתה יוצר מצב שמה שהיה ממשיך להיות.

ישראל כץ: תציע פתרון.

ויצמן שירי: אותו זכיין יקח מראש לממן למי שלא יכול ואין לו תשתית כבלים.

ויצמן שירי: לצורך העניין, עכשיו המדינה מוציאה את המכרז.

ויצמן שירי: אותו זכיין יקח בחשבון לממן את הקליטה, והוא אחר כך ימכור את העלות לחברות הכבלים.

ישראל כץ: ההצעה ברורה.

ישראל כץ: מה תגובת משרד התקשורת לעניין?

א' אולניק: אני רוצה להגיד משהו על תושבי הפריפריה.

א' אולניק: אני חושב, שהרציונל של ההצעה הזו יכול להביא אותנו לכך שהזכיין יצטרך גם לקנות את הטלויזיות.

ויצמן שירי: אתה ציני.

ויצמן שירי: למה מגיע עונש לאנשים שגרים יותר רחוק?

ויצמן שירי: יקנה טלויזיה, אם צריך.

ישראל כץ: יש בעיה אחת עם ההצעה שלך.

ישראל כץ: אם הלווין יוצא, אנשים צריכים לשקול האם לקנות צלחת או לווין וההצעה הזו תתקבל, הם לא יקנו.

ישראל כץ: הם יקבלו את הצלחת לערוץ השלישי ויקלטו גם ערוץ שני.

ויצמן שירי: אם רוצים מחר בבוקר להתחבר ללוויין, שהם ישלמו להם ויעשו ביניהם את החישוב.

ויצמן שירי: נניח, שמדובר בתל-שבע, ואני נותן בכוונה כדוגמא ישובים שעכשיו הולכים להיות ישובים.

מ' שקלאר: כמה אתה יכול להטיל על הזכיינים?

ויצמן שירי: אנשים כבר עשר שנים רואים כבלים, ונכון להיום, עדיין עשר שנים אחרי, יש כאלה שלא.

ישראל כץ: איך אתה פותר את בעיית הלווין?

ויצמן שירי: חוץ מזה, דיברנו על השיקלול.

ישראל כץ: לגבי הכבלים, מה שהוא מציע זה לא מי שמחובר אלא מי שאין לו תשתית.

ויצמן שירי: מי שמחובר - אין בעיה איתו.

א' אולניק: בעיית הפריפריה היא בעיה כואבת מאד, ושר התקשורת חייב את חברות הכבלים לחבר את הפריפריה.

א' אולניק: היינו לפני שבועיים בשתולה ובזרעית, וראינו שם כבר כבלים.

א' אולניק: מתחילים שינויים בעניין הזה.

ישראל כץ: הלחץ עזר קצת.

אבשלום וילן: האם ראית תכנית של חיבור כולם עד סוף שנות 2000?

אבשלום וילן: האם ראית תכניות?

ד' לחמן-מסר: ודאי שהם יעשו עכשיו, כי הם רוצים הארכה.

ד' רוזן: הוגשה לנו תכנית לחבר עד סוף הרבעון הראשון של שנת 2001, והתכנית מפורטת.

ד' רוזן: יש לנו ויכוח עם חברות הכבלים.

ד' לחמן-מסר: כן, אבל יש את העלות הכלכלית של זה.

ד' לחמן-מסר: אתה מחייב את האדם להיות מנוי של חברת הכבלים בגלל שהוא רוצה לראות ערוץ 3.

ד' רוזן: איתרנו בתכנית הזו כל מיני בעיות והחזרנו אותה להשלמות.

ד' רוזן: למשל: יש בעיות עם הגדרות ושמות הישובים.

ד' רוזן: לדעתנו, הם לא כללו את כל הישובים.

ד' רוזן: הם ביקשו כל מיני דברים שאנו חושבים שזה לא נכון שהם יקבלו אותם.

ד' רוזן: יש שלוש חברות, ואינני רוצה לנקוב בשמות, כאשר חברה אחת לא מעניין אותה כלום והיא הולכת ומתקינה ושתי חברות עוד מתווכחות.

א' אולניק: מעבר לכך, החל מהחודשים הקרובים, גם במקומות בהם אין רשת כבלים, למרות שהיא תהיה ארצית כי זו המדיניות, מי שירצה להיות מנוי של ה-DBS גם יוכל לראות ופה לא צריך תשתית.

א' אולניק: הוא קונה את הצלחת של ה-DBS וקולט את הערוץ.

א' אולניק: בעניין זה, דין התושב בתל-אביב שהוא לא מנוי כבלים ולא מנוי לוויין אינו שונה מדין תושב תל-שבע.

ויצמן שירי: ההבדל הוא, שבתל-אביב זה עניין של בחירה שלו ופה אינך משאיר לו אפשרות לבחירה.

א' אולניק: הוא יכול להיות מנוי של DBS.

א' אולניק: כולם יכולים ליהות מנויי DBS.

ויצמן שירי: בשביל הכסף שלו, אינך יוצר שויון הזדמנויות.

ויצמן שירי: אתה אומר לו: "תהיה מנוי, אך תשלם".

ויצמן שירי: לצורך העניין, עליכם לקחת בחשבון את אותו מסכן שאין לו את ה-400 דולר וגם לא את ה-100 דולר, והוא צריך להנות באותה מידה, ולראות את החדשות, וצריך שגם החברות החדשות, שדיברנו עליהן קודם, יתייחסו לאיזורים שלמים גם אם אין RATING באיזורים האלה.

ויצמן שירי: זה שם המשחק.

ויצמן שירי: מה לעשות?

ויצמן שירי: צריך, שמישהו יקח ויסבסד את העניין הזה.

ויצמן שירי: עכשיו, רוצים להקים חמישה ישובי קבע נוספים לבדואים.

ויצמן שירי: אני אומר לך, שבשביל ישוב שיהיו בו 2,000 תושבים- - -

ישראל כץ: תהיה שם תשתית לכבלים.

ישראל כץ: האם הבעיה כספית?

ישראל כץ: אין פתרון טכנולוגי.

ישראל כץ: מה הפתרון?

ויצמן שירי: צריך שימצאו פתרון.

א' לוי: יש פתרון.

א' לוי: יותר מסובך לקלוט את ערוץ 1.

ד' לחמן-מסר: אורי אולניק, הוא מדבר על אדם שאין לו תשתית ואין לו אמצעים, וזה הפרמטר.

ישראל כץ: הוא אמר, שאין לו תשתית.

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: אם אין תשתית, אין בעיה בעניין האמצעים.

ויצמן שירי: על ה-DBS הוא צריך לשלם.

ויצמן שירי: למה הוא צריך לשלם?

ויצמן שירי: הוא לא רוצה להיות מנוי.

ויצמן שירי: האם אתה רוצה להכריחו להיות מנוי DBS?

א' לוי: למה?

א' לוי: גם אני לא רוצה כבלים ו-DBS.

ויצמן שירי: היה סיכום, שכאשר הזכיין ילך למכרז, יש את השיקלול את הפריפריה והוא יעשה זאת.

ישראל כץ: חבר-הכנסת שירי, בוא ונתקדם בעניין הזה.

ישראל כץ: האם יש פתרונות טכנולוגיים לבעיה הזו?

ויצמן שירי: ודאי שיש.

ויצמן שירי: זה כסף.

ויצמן שירי: הזכיין יקח מראש וימכור את זה אחר כך לכבלים.

א' אולניק: חבר-הכנסת שירי, אני חושב, שלוקחים בחשבון את העובדה שבתוך ההתחלה והכניסה לתוך מסלול ההפצה הלווייני של הערוצים האלה על סך-הכל תושבי מדינת ישראל אנו בסך-הכל יוצרים מפה אפשרות להתנתקות של אנשים שמשלמים היום הרבה מאד כסף וצופים במעט מאד ערוצים על מה שהם משלמים.

א' אולניק: אני חושב, שבסך-הכל יש את עניין הרווחה פה.

א' אולניק: למעשה, אתה מבקש פה מהזכיין: "בוא ותסבסד זאת".

א' אולניק: למי?

א' אולניק: לכל תושבי מדינת ישראל?

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: לאלה שאין להם תשתית.

א' רותם: ללוויין לא צריך תשתית.

ד' לחמן-מסר: אבל, הוא צריך מנוי.

א' רותם: מה ההבדל בין כבלים ל-DBS?

א' אולניק: גם למי שרוצה יהיה כסף לקנות אנטנה.

א' אולניק: גם באנגליה עולה כסף לקנות אנטנה.

ויצמן שירי: כשרוצים באנגליה לשלוח מישהו לגור על גבעה- - -

ויצמן שירי: אז, אתה אומר במלים אחרות, שה'פריירים' ימשיכו להיות 'פריירים'.

ויצמן שירי: אתה מסתכל על זה מבחינה מסחרית, ואני מסתכל על העניין הזה מבחינת שויון הזדמנויות.

ד' לחמן-מסר: אורי אולניק, האם אתה רוצה לקבוע שיסבסד- - -?

א' אולניק: בשום פנים, לא.

ישראל כץ: האם יש פתרון טכנולוגי לאותם ישובים שאין להם תשתית לכבלים?

ישראל כץ: מה הפתרון?

ויצמן שירי: אפשר להחליט, שממספר מסויים הם יהיו חייבים?

ויצמן שירי: או-או, ואין מה לעשות.

ישראל כץ: ממספר מסויים.

ויצמן שירי: ממספר מסויים להחליט, כדי שלא ייווצר מצב, כמו שהוא אומר, שלכל גבעה יהיה צריך להגיע.

ישראל כץ: המספרים האלה מצטברים.

ויצמן שירי: אי אפשר להשאיר את המצב שמה שהיה הוא שיהיה.

ויצמן שירי: זה מה שיהיה.

ויצמן שירי: יש להעניש את חברת הכבלים.

ויצמן שירי: הם התחייבו לחבר את כולם.

א' אולניק: יכול להיות שאתה צודק, אבל מה זה קשור כרגע?

ויצמן שירי: כל דבר לא קשור, בסופו של דבר השורה האחרונה של העניין היא התוצאה הסופית.

ויצמן שירי: התוצאה הסופית היא שאותו אחד לא קולט.

ויצמן שירי: (יו"ר הוועדה, חה"כ א' גולדשמידט, חוזר לחדר הישיבות.

ויצמן שירי: )

ישראל כץ: חבר-הכנסת שירי, עלי להעביר ליושב-הראש אלי גולדשמידט את ניהול הישיבה.

ישראל כץ: מה היא ההצעה?

ישראל כץ: תסביר את כל הסעיף.

ויצמן שירי: אני מציע, שיעלה להם כסף.

ישראל כץ: זו המציאות עם הערוץ הזה.

ויצמן שירי: אז, זה לא יכול להיות כך.

דובר: אבל, חבר-הכנסת שירי, גם לערוץ 1 אין כסף.

ד' רוזן: הלכתי לבאר-שבע וקיבלתי הצעות מחיר.

ישראל כץ: אלה שאין להם כבלים והם בפריפריה יצטרכו לקנות צלחת ללוויין.

ישראל כץ: מצד אחד, זה ישפר את מצבם שלפחות תהיה להם אופציה.

ישראל כץ: מצד שני, הוא אומר שזה יעלה כסף דוקא לאלה שאין להם זכות בחירה כי אין להם תשתית לכבלים.

ישראל כץ: אינני רואה, שיש כאן פתרון לעניין הזה, אלא אם כן המדינה או הזכיין יקנו אנטנה לכל מי שאין לו תשתית לכבלים.

ישראל כץ: ואז, יש לך בעיה עם הלוויין.

ויצמן שירי: יחייבו את הכבלים.

ויצמן שירי: המדינה תקנה ותסבסד ויחייבו, כי הם לא עמדו בהסכם.

ס' אלחנני: לגבי כבלים, צריך לשלם כל חודש, וזה עולה יותר.

א' אולניק: מה ההבדל בין תושב תל-אביב דל אמצעים לבין תושב פריפריה דל אמצעים לעניין הנושא שצריך לשלם?

א' לוי: צריך אנטנה גם לערוץ 1.

ויצמן שירי: תמורת עשרה שקלים הוא קולט ערוץ 1.

ישראל כץ: אין פתרון לעניין.

ויצמן שירי: אם אין פתרון, אז צריך להסכים לזה?

ויצמן שירי: יש פתרון, אלא שזה עולה כסף.

ד' לחמן-מסר: הכבלים הם לא פתרון לדלי אמצעים.

ישראל כץ: מה היא ההצעה?

ישראל כץ: האם הזכיין יקנה אנטנה?

ד' לחמן-מסר: אני לא יכולה להציע.

ויצמן שירי: נקבע, שזה יהיה לגבי מי שאין לו הכנסה ומי שיש לו הכנסה מתחת לשכר המינימום.

א' אולניק: האם כל פעם שיכנסו הביתה יבדקו את ההכנסה שלו?

ס' אלחנני: מי שיש לו כבלים ישלם המון כסף.

משה פלד: אבל, עכשיו, יש לווין.

אלי גולדשמידט: גם נושא החיבור לכבלים לפריפריה - אף אחד לא אמר שהוא ייעשה בחינם.

אלי גולדשמידט: הטענה כלפי חברות הכבלים היא, שהן אפילו לא נתנו לפריפריה את האופציה בתשלום להתחבר.

אלי גולדשמידט: לא מדובר על חינם.

אלי גולדשמידט: זה נכון שמי שמחובר לכבלים ייהנה מהערוץ הזה במסגרת דמי המנוי שהוא משלם לכבלים.

אלי גולדשמידט: מי שלא מחובר לכבלים לא נהנה מהיתרון הזה.

א' אולניק: גם ל-DBS.

אלי גולדשמידט: גם ל-DBS.

אלי גולדשמידט: עדיין אנו מעמידים לכל תושב במדינת ישראל את האפשרות לקנות זאת.

אלי גולדשמידט: נכון, שהוא צריך להשקיע בזה איזה שהוא סכום של כסף.

מיקי לוי: אני מבקש להעיר הערה.

ויצמן שירי: הכבלים לא עמדו בהסכם, ומישהו צריך לשלם את הנזק הזה.

ויצמן שירי: האם את מסכימה איתי?

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת מקסים לוי ברשות דיבור.

מיקי לוי: נושא התשתיות - האזרח לא שילם.

מיקי לוי: רשתות הכבלים היו מחוייבות לרשת את כל הארץ, את האיזורים שלהן, בנושא התשתיות.

מיקי לוי: אז, כאן אין שום בעיה.

מיקי לוי: אלא מה?

מיקי לוי: הן לא עמדו בכך שהיה כדאי לרשת איזורים מסויימים בפריפריה.

מיקי לוי: עכשיו, בכלל זה לא שייך אם הן ישלמו.

מיקי לוי: אם הם יתחברו, האדם ישלם.

מיקי לוי: על מה אתם מדברים?

דובר: לא.

דובר: מדברים על הלווין.

א' אולניק: לא מדברים על הכבלים.

אלי גולדשמידט: מדברים על השידור.

מיקי לוי: האם רשתות הכבלים היו צריכות להניח תשתיות?

א' אולניק: לא מדברים על הכבלים.

ישראל כץ: מדברים על צלחות הלווין כדי לקלוט את הערוץ השלישי.

ישראל כץ: הוא ישדר דרך כבלים או דרך לוויין.

ויצמן שירי: כמה נכון להיום באחוזים, אחרי שמחברים עכשיו בריצת האמוק שלהם, לא מחוברים לכבלים או לערוץ 2?

א' אולניק: משהו כמו 20%, ובתוך ה-20% יש אוכלוסיות מאד גדולות שלא מעוניינות כלל.

ויצמן שירי: אינני מדבר על מקומות בהם יש תשתית.

ויצמן שירי: אני מדבר על מקומות בהם אין תשתית וזה לא היה תלוי באיזור.

ויצמן שירי: האם הבנת למה אני מתכוון?

ויצמן שירי: כמה באחוזים?

א' אולניק: אחוזים מהאוכלוסיה?

א' אולניק: - מעט מאד.

א' אולניק: האם אתה שואל על אחוזים מהאוכלוסיה או על מספר ישובים?

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: מספר ישובים.

ויצמן שירי: כמה זה יוצא מבחינת המספר באוכלוסיה?

אלי גולדשמידט: יש מאות רבות של ישובים.

אלי גולדשמידט: יש 900 ישובים כפריים.

א' אולניק: זה בטל בששים.

ויצמן שירי: כמה זה?

ויצמן שירי: האם זה 3%?

ישראל כץ: אלה בערך 650 ישובים.

ד' לחמן-מסר: כמה עולה צלחת?

אלי גולדשמידט: 480 דולר.

ד' לחמן-מסר: יש לנו בעיה.

ד' לחמן-מסר: האם זה עולה 480 דולר לצלחת קטנה?

א' לוי: כל הדיירים יקנו.

ויצמן שירי: כאשר יש בניין ובו דיירים, אין בעיה וקרוב לודאי שיש גם תשתית.

ישראל כץ: ההצעה של חבר-הכנסת שירי היא לחייב את חברות הכבלים לממן אנטנות לכל מי שלא הניחו לו תשתית.

ישראל כץ: האם יש לנו סמכות?

אלי גולדשמידט: בית-המשפט העליון יזרוק אותנו מכל המדרגות.

ויצמן שירי: למה?

ויצמן שירי: הן לא עמדו בהסכם.

אלי גולדשמידט: אינך יכול לעשות זאת דרך זה.

אלי גולדשמידט: זה לא שייך לעניין הכבלים.

אלי גולדשמידט: אורי אולניק, כמה עולה צלחת בבית פרטי?

ד' רוזן: ההתקנה עולה לשמונה בתים עם ההתקנה והצורך להגיע לכל דירה 480 דולר.

ד' רוזן: כאשר אתה מתקין זאת לבית בודד, ההתקנה יותר זולה בקצת.

ד' רוזן: זה לא מהותי.

ד' רוזן: זה סדר גודל של אותו מחיר.

ד' לחמן-מסר: מוסכם עלינו, שכדי לקלוט את ערוץ 2 ורשות השידור צריך אנטנה.

ד' רוזן: את יודעת כמה היא עולה?

ד' רוזן: 615 דולר, ויש לי הצעות מחיר.

ד' לחמן-מסר: אני לא יודעת.

אלי גולדשמידט: האם עם אותה אנטנה שאתה קולט את ערוץ 1 ואת ערוץ 2 אתה יכול גם לקלוט את זה?

ד' רוזן: לא.

ד' רוזן: צריך אנטנה של ערוץ 3.

ד' רוזן: לא.

ד' רוזן: האנטנה שהוא צריך להתקין עולה--

אלי גולדשמידט: של ערוץ 1 וערוץ 2.

ד' רוזן: --עולה לו 600 דולר, ויש לי הצעות מחיר.

ד' רוזן: הוא צריך להקים תורן.

מיקי לוי: העסק הזה מרגיז.

מיקי לוי: המחוייבות שלהם היא להניח תשתית.

מיקי לוי: אתם לא מבינים.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, אי אפשר כך.

אלי גולדשמידט: תנו לי לשאול שאלות, ואחרי זה נוציא מסקנות.

אלי גולדשמידט: כדי לקלוט ערוץ 1 וערוץ 2 בבית פרטי שלא מחובר לכבלים, האם הוא צריך אנטנה?

א' אולניק: כן.

אלי גולדשמידט: היום, במצב הנוכחי, הוא צריך אנטנה.

אלי גולדשמידט: כדי לקלוט את הערוץ השלישי, לאחר שיש לו אנטנה לערוץ 1 ולערוץ 2, מה עליו לעשות?

אלי גולדשמידט: הוא צריך להוסיף משהו על מוט האנטנה.

ד' רוזן: זה לא כל כך פשוט.

ד' רוזן: עקרונית, יש להוסיף עוד אנטנה לעמוד, ויש להוסיף עוד פילטר על הכבל.

ד' רוזן: בדרך כלל, אם עמד דבר בחוץ יותר משנה או שנתיים, אתה מגלה שעליך להחליף את כל העמוד הקיים זה, וזה ערוץ 1 ו-2, והדבר הזה עולה 600 דולר.

ס' אלחנני: האם זה עולה כולל את ערוץ 3?

ס' אלחנני: הוא לא ענה על שאלתי.

אלי גולדשמידט: באנו ואמרנו בתחילת הדרך, בישיבה הראשונה על הערוץ השלישי עוד לפני התקציב, שאנו רוצים להשוות את הנושא של הערוץ השלישי, את יכולת הקליטה שלו, ע"י תושבי מדינת ישראל לערוץ 1 ולערוץ 2.

אלי גולדשמידט: מסתבר לנו, שבתים לא מחוברים שרוצים לקלוט את ערוץ 1 וערוץ 2 צריכים להשקיע את אותה השקעה כמו כדי לקלוט את הערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: לכן, אין שום סיבה לא לאפשר את השידור בדרך הזו שהם יקלטו כמו שהם קולטים את ערוץ 1 ואת ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: הם לא מופלים לרעה מול ערוץ 1 וערוץ 2.

אלי גולדשמידט: יש להם בעיה כוללת, שכאשר הם לא מחוברים לכבלים עליהם לשים אנטנה גם בשביל ערוץ 1 וערוץ 2.

אלי גולדשמידט: עכשיו, הם ישימו גם לערוץ 3.

אלי גולדשמידט: אתה מחבר פה שני דברים.

ויצמן שירי: האם אתה שם לב מה אתה אמר?

ויצמן שירי: אני לא מחבר דבר.

אלי גולדשמידט: או שתהיה להם צלחת.

ד' לחמן-מסר: לא.

ד' לחמן-מסר: שידורי הלווין זה מנוי, וכבלים זה מנוי.

אלי גולדשמידט: לגבי ה-DBS, זה יהיה מוצפן.

ד' לחמן-מסר: זה 150 ש"ח לחודש.

א' אולניק: חבילה בסיסית צרה.

אלי גולדשמידט: פה מדובר על שידור לא מוצפן.

אלי גולדשמידט: אני עדיין לא יודע אם יש DBS.

אלי גולדשמידט: עיזבו אותי עכשיו מה-DBS.

אלי גולדשמידט: זה סיפור.

ישראל כץ: אני מודיע לכם, שהעלות, לפי חישוב שלי, אם חברת הכבלים צריכה לממן את כל החיבור בפריפריה, היא20 מליון דולר, ואני מבטיח לך שהיא מוכנה לעשות זאת היום ושיירדו ממנה.

ישראל כץ: אבל, העיסקה גרועה מאד.

א' אולניק: רוצים, שיחברו את הפריפריה.

ויצמן שירי: האינך מבין זאת?

ויצמן שירי: הם לא עושים טובה.

ויצמן שירי: הם היו חייבים לעשות זאת מזמן.

ישראל כץ: הם מוכנים לעשות זאת ושתרד מהם.

אלי גולדשמידט: אני נפגע אישית מספר אחד לעניין הזה, שכן עברתי לירושלים ואני מכיר זאת קצת.

אלי גולדשמידט: זו השאלה: אנו לא יכולים לחייב את חברות הכבלים.

אלי גולדשמידט: אתה מציע להתנות את העלאת הערוץ השלישי לאויר כאשר לכל בית במדינת ישראל תהיה אופציה להתחבר לכבלים.

ד' לחמן-מסר: זה מקדם מכירות לשידורי הכבלים.

ד' לחמן-מסר: תראה מה אתה עושה.

ד' לחמן-מסר: אתה עושה קידום מכירות לשידורי הכבלים.

ד' לחמן-מסר: זה לא יעלה על הדעת.

אלי גולדשמידט: אין לך הצעה אחרת, אלא אם אתה אומר להשית עליהן תשלום, כך שישלמו 500 דולר לכל אחד.

אלי גולדשמידט: לדעתי, זה לא עומד מבחינה משפטית.

ויצמן שירי: הערוץ הזה לא צריך לשלם את הקנס של הפשע של חברות הכבלים.

ויצמן שירי: כדי להקל על הענין וכדי שתראה שאני גם מוכן להתפשר על העניין הזה, צריך להכניס לתוך העניין הזה את מי שמתחבר.

ויצמן שירי: בסופו של דבר, יגיע הרגע שחברות הכבלים יצטרכו, ולא תהיה להן ברירה, לחבר את כולם.

ד' לחמן-מסר: וזאת, תמורת כסף.

ויצמן שירי: תמורת הקטע הזה שמי שישלם על הענין הזה- - -

ישראל כץ: האם ברהט ישלמו 40 דולר לחודש לחברת הכבלים?

ד' לחמן-מסר: האם זה בסדר?

ד' לחמן-מסר: תראה מה אתה אומר?

ויצמן שירי: לא.

ויצמן שירי: ישלמו כמו כולם.

ד' לחמן-מסר: אתה סותר את עצמך.

ע' הראל: מה יקרה אם לא יתחבר למנוי?

ויצמן שירי: לא נותנים לי לדבר.

ישראל כץ: היא אומרת, שזו לא חוכמה תמורת תשלום.

ישראל כץ: לא רצינו זאת עם הכבלים או בלוויין לקבל את האפשרות לצפות.

ישראל כץ: לכן, ההצעה שלך יכולה להיות רק אחת:

ישראל כץ: שחברות הכבלים יסכימו לממן צלחות לכל אלה שלא הניחו להם תשתית.

ישראל כץ: לדעתי, הן יסכימו.

ישראל כץ: זה יעלה להן 20 מליון דולר, ויזרקו אותם מהראש.

ישראל כץ: לדעתי, בהקשר של הכבלים, אתה מפספס.

ויצמן שירי: אבל, זה לא קשור לזה.

ישראל כץ: אבל, כל הצעה אחרת שאתה מציע אין בה הגיון.

ישראל כץ: אם ברהט חברות הכבלים יניחו תשתית, כל אחד יצטרך לשלם 45 דולר לחודש ובשנה זה יעלה לו הרבה יותר מהאנטנה שאתה מדבר עליה.

ישראל כץ: לכבלים.

ויצמן שירי: בסוף, יגיע הרגע שחברות הכבלים יצטרכו לחבר את כולם - נכון?

ישראל כץ: לא.

ויצמן שירי: אין דבר כזה "לא".

ויצמן שירי: אדם ילך מחר בבוקר לבג"ץ.

ישראל כץ: יש מליון בג"צים.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, מה ההצעה שלך?

ויצמן שירי: כל הזמן מענישים את מי שלא קרוב לצלחת.

ויצמן שירי: במקרה הזה, הוא צריך לקנות את הצלחת.

ויצמן שירי: במקרה הזה, הוא צריך גם לשלם על הצלחת, למרות שעשר שנים הוא לא נהנה משום דבר.

ס' אלחנני: אבל, יהיה לו אחר כך SERVICE.

ויצמן שירי: אני מציע, שבמידה ולאותו אחד בישוב מרוחק אין שום תשתית וירכוש וישלם את ה-500 או את ה-400 דולר כדי לקלוט לא משנה מה, היות וחברות הכבלים יגיעו לישובים מסויימים בסוף, והן יסחבו עוד שנה או עוד שנתיים אך תוך חמש שנים יגיעו חברות הכבלים ותהיה לו האופציה להתחבר אליהן, חברות הכבלים יצטרכו לשלם על העוול שהם עשו לו עשר שנים.

ישראל כץ: אתה יוצר תמריץ שלילי לא לחבר אותך.

ישראל כץ: זה מה שאתה אומר.

ויצמן שירי: אין דבר כזה.

ויצמן שירי: לא יעזור להן שום דבר.

ויצמן שירי: יחזירו לו את העונש שנותנים לו בלי ריבית, אך אחרי כמה שנים.

ישראל כץ: מראש, ראיתי מה הבעיה.

ישראל כץ: אני נאבק כבר ארבע שנים על נושא הפריפריה ועל הישובים הקטנים באמת.

ויצמן שירי: אני נאבק ארבעה חודשים.

ישראל כץ: מה שאנו למדנו בכל הבג"צים וכל הסיפורים הוא, שיש לחץ על חברות הכבלים להרחיב את היקף הפריסה שלהן, והלחץ הזה מתבצע.

ישראל כץ: מציעים כאן להרחיב את העוגה דרך נושא הצלחות, ולדעתי זה עוד פלח שיכנס לתוך התמונה.

ויצמן שירי: מי ישלם?

ישראל כץ: עזוב את ה"מי ישלם?

ישראל כץ: " הזה.

ישראל כץ: אני מכיר ישובים קטנים מאד בצפון שצלחת הם כן שמו.

ד' לחמן-מסר: חבר-הכנסת שירי, הגישה חברתית, אך יש שתי בעיות בטיעון שלך.

ד' לחמן-מסר: בעיה אחת היא, שאתה אומר שמי שהתחבר ללווין או לכבלים מעמדו עדיף על מי שאין לו תשתית.

ד' לחמן-מסר: אנו חשבנו שערוץ שלישי, וזה מה שמנסים להגיד לך, הוא אלטרנטיבה למנוי הזה.

ד' לחמן-מסר: אינני רוצה להיות מנויה של הכבלים, כי אינני רוצה את התכניות שלהם.

ד' לחמן-מסר: אינני רוצה שילדיי יראו מהבוקר עד הערב טלויזיה.

ד' רוזן: או שאת לא רוצה לשלם.

ד' לחמן-מסר: גם אם התשתית מגיעה אלי הביתה, אני רוצה לקנות צלחת - וזה שווה לי.

ד' לחמן-מסר: זו השקעה חד-פעמית - ולקבל ערוצים חינם.

ד' לחמן-מסר: זו השקעה לאורך זמן תמורת ערוצים כאלה.

אלי גולדשמידט: זה ערוץ אחד חינם.

אלי גולדשמידט: רבותי, אני רוצה להגיע להחלטה.

ד' לחמן-מסר: משפטית, אי אפשר עם ההצעה שלך.

ישראל כץ: האם אפשר באמצעות הצלחת הזו אפשר לקלוט את ערוץ 1 וערוץ 2?

א' אולניק: נכון, וגם את ערוץ 33.

ד' לחמן-מסר: זה מוצר מתחרה לכבלים וללווין.

אלי גולדשמידט: עלינו להגיע להכרעה.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, הכוונה שלך טובה וההצעה שאתה מציע איננה עומדת ולא מחזיקה מים.

ויצמן שירי: האם היא לא מחזיקה מים?

ויצמן שירי: שמשרד התקשורת, ויושב כאן המנכ"ל, ילחץ את חברות הכבלים.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, אפשר לא להקים את הערוץ השלישי.

ד' לחמן-מסר: חבר-הכנסת שירי, חברות הכבלים ישמחו לעשות כל דבר תמורת הארכת הזכיון.

ישראל כץ: חבר-הכנסת שירי, אתה טועה בעניין.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להצביע.

אלי גולדשמידט: הדברים הובהרו.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, אני חושב שאתה טועה.

ויצמן שירי: אתה אומר, שאני צודק אך אין מי שיצדיק אותי.

אלי גולדשמידט: מי בעד הסעיף הזה, כפי שהוקרא פה?

ויצמן שירי: זו הצבעה אנטי חברתית.

ישראל כץ: אנו לא דנו בצד העיקרי של המנויים בתשלום בנושא השידור המוצפן.

ישראל כץ: יש את כל המהומה הזאת בנושא "שידור מוצפן שקליטתו מותנית בתשלום" בסעיף (ו) בעמוד 2.

ישראל כץ: מה כאן הצופן?

ד' רוזן: שידור טלויזיה זה שידור בלווין בלתי מוצפן.

ד' רוזן: כל אחד יכול לקלוט אותו עם אנטנה.

ד' רוזן: ה-DBS, למשל, מוצפן, ואינך יכול לקלוט אותו בלי לשלם.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, אין לך פתרון.

אלי גולדשמידט: כתוצאה מזה, הם לא יחברו את הישובים לכבלים.

אלי גולדשמידט: אתה יכול לומר שיהיה קנס 500 דולר על כל חיבור, והם לא יחברו.

אלי גולדשמידט: בשם הצדק בסוף הם לא יחברו.

ויצמן שירי: התוצאה היא, שמי שלא היה לו - לא יהיה לו.

ס' אלחנני: בכבלים אתה משלם המון כסף.

אלי גולדשמידט: הובהר פה, שהצלחת הזו יכולה לקלוט, נכון לרגע זה, ארבעה ערוצים כפי שאנו מכירים היום באופן חופשי--

א' אולניק: אנו מניחים, שזה יהיה יותר.

ס' אלחנני: אני מציעה, שהוועדה לא תיכנס פה לפרטים טכנולוגיים.

ישראל כץ: לא ערוץ 33, אלא ערוץ 3.

ס' אלחנני: הוא אומר לי שלא, כלומר שהצלחת עדיין לא מעבירה את ערוצים 1 ו-2.

ס' אלחנני: זו היתה שאלתי.

ד' רוזן: השידור המינימלי הוא מספר ערוצים.

ד' רוזן: ברור, שאנו נעביר את ערוץ 2 ואת ערוץ 3.

ד' רוזן: אני משוכנע, שנגיע להסדר עם רשות השידור.

ד' רוזן: אנו סגרנו זאת, שנעביר גם את ערוץ 1 ו-33 כי זה לא עולה כסף.

ס' אלחנני: זה לא מוסדר.

ויצמן שירי: הם חייבים, כי אם יהיו להם טלויזיות ויחייבו את האנשים אגרה.

ויצמן שירי: מה זאת אומרת שלא יתנו להם לראות ערוצים 1 ו-33?

ד' לחמן-מסר: לא ע"י צלחת.

אלי גולדשמידט: תדברו עם אורי פורת.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת ישראל כץ, מה מטריד אותך בסעיף השני לגבי העניין המוצפן?

ישראל כץ: הוא הסביר זאת.

א' שניידר: אתם צריכים להצביע על הגדרה (ו) בעמוד 2 בנוסף לפיסקה (9) בעמוד 5.

אלי גולדשמידט: מי בעד?

אלי גולדשמידט: ה צ ב ע ה הגדרה (ו) בעמוד 2 ופיסקה (9) בעמוד 5 התקבלו.

אלי גולדשמידט: רבותי, זה אושר.

ישראל כץ: תזכור, שהצבעת נגד הפריפריה.

ישראל כץ: אתה לא נותן פתרון.

ויצמן שירי: אתה יודע, שאני לא טועה.

ויצמן שירי: יש פתרון.

ויצמן שירי: אל תגיד שאני טועה.

ויצמן שירי: תגיד שאין פתרון.

ישראל כץ: אין פתרון.

ויצמן שירי: אם כך, אני לא טועה.

אלי גולדשמידט: הנושא תם.

א' אולניק: ברצוני להעלות נושא נוסף, המצוי בסעיף (23) בעמוד 10 בנוסח שמונח לפניכם, הקשור לסוגיית הפיצויים.

א' אולניק: סעיף זה אומר: "בסעיף 106, בסופו יבוא 'בערוץ 2'".

א' אולניק: למעשה, משמעות התיקון היא שכתוצאה מכניסת הערוץ המסחרי החדש לא יצטרכו לשלם פיצויים להתאחדות בתי-הקולנוע כפי שהיה עם הערוץ המסחרי הקודם.

א' אולניק: הנושא עלה בוועדה בעבר.

אלי גולדשמידט: תסביר את הרקע.

אלי גולדשמידט: בהתחלה, פיצו את בתי-הקולנוע וגופים גדולים.

א' אולניק: הרקע היה, שבחוק של הערוץ המסחרי הקיים ניתן מענק שהוגבל לשלוש שנים לשני גופים שחששו מהפגיעה שתיגרם להם מכניסת הערוץ המסחרי הראשון, ואלה בתי-הקולנוע ועיתונים יומיים שלא זכו במכרז של ערוץ 2.

א' אולניק: למיטב הבנתנו, שני הענפים האלה כיום לא זקוקים לפיצוי.

אלי גולדשמידט: האם בתי-הקולנוע יודעים על הכוונה הזה?

א' אולניק: בתי-הקולנוע לא יודעים על זה.

א' רותם: ברצוני להגיד, שגם בערוץ 2 הם לא נפגעו, ורק פיצו אותם על זה- - -

אלי גולדשמידט: יש לנו פה בעיה.

אלי גולדשמידט: אנו הולכים לפגוע באיזו שהיא זכות שמופיעה בחוק לטובת בתי-הקולנוע בלי שהם יודעים מזה.

א' אולניק: הזכות מופיעה לגבי ערוץ 2.

א' אולניק: אין זכות קנויה.

א' לוי: אין להם זכות היום בערוץ 3, אלא בערוץ 2.

אלי גולדשמידט: נניח, שאנו נשאיר זאת לעיתונים ולא ניתן זאת לבתי-הקולנוע.

ד' לחמן-מסר: לא.

ד' לחמן-מסר: רוצים לבטל זאת לכולם.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: היה פה דיון.

אלי גולדשמידט: חבר-הכנסת שירי, אי אפשר כך לנהל דיון.

אלי גולדשמידט: אני יושב פה מהשעה 10:00 ומנסה להשליט סדר.

אלי גולדשמידט: כשהיה פה עמוס שוקן, הוא דיבר על העניין שיימשך הפיצוי - נכון?

א' אולניק: לא.

א' אולניק: נוני מוזס ביקש זאת.

אלי גולדשמידט: אני מבקש לשלוח את ההצעה לבעלי בתי-הקולנוע, לאיזה שהוא גוף שמאגד אותם, וכנ"ל לגבי העיתונים, כדי שיביעו את עמדתם בכתב, ואנו נצביע על העמדה הזאת רק לאחר שזה יובא לפנינו.

אלי גולדשמידט: אינני רוצה שיהיה מצב, שמישהו יגיד שהוא לא נשמע בוועדה.

א' אולניק: בסדר.

אלי גולדשמידט: למעשה, סיכמנו זאת.

א' שניידר: זה מופיע בעמוד 10 למעלה, וזה מתייחס לסעיף 104 בחוק.

א' אולניק: סליחה, אך טעיתי במיקום.

א' אולניק: הילה שמיר, היכן זה מופיע?

ה' שמיר: זו פיסקה (11) בעמוד 6.

ישראל כץ: לגבי השעות, לא התכוונו לכל כך הרבה כשהצענו זאת.

ישראל כץ: היושב-ראש אלי גולדשמידט, הצעת איזו שהיא הגדלה, אך לדעתי לא בדקת זאת מתמטית.

ישראל כץ: בדקתי לאחר מכן את המשמעות.

ישראל כץ: במקום 18 שעות, זה מקפיץ את זה ל-25 שעות במקום ל-20 או 22 שעות.

אלי גולדשמידט: בשני הערוצים.

ישראל כץ: הכוונה היתה לשמור על אותה מסגרת עם טיפה העלאה מ-18 שעות ל-20 שעות, ואז לחלק בין שני הערוצים.

אלי גולדשמידט: אתה וחבר-הכנסת מלול הצעתם לקחת את אותה הקצאה שיש היום לטלויזיה הלימודית בערוץ ולחלק בשניים.

אלי גולדשמידט: באו אנשי הטלויזיה הלימודית ואמרו: "זה לא בסדר וכו'.

אלי גולדשמידט: אנו רוצים כמות שווה.

אלי גולדשמידט: זה אומר, שאת הכמות שיש לנו בערוץ 2 נקבל גם בערוץ השלישי".

אלי גולדשמידט: באתי עם הצעת פשרה ואמרתי: "בואו ונחתוך זאת.

אלי גולדשמידט: היום זה שביעית בערוץ 2"- - -

ישראל כץ: הממשלה הציעה לתת להם אפס בערוץ 3.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: הממשלה חלוקה בתוכה.

אלי גולדשמידט: הממשלה השאירה זאת לנו.

א' לוי: בפעם הקודמת הממשלה הציעה לתת אפס בערוץ 3.

אלי גולדשמידט: לא נכון.

אלי גולדשמידט: אמיר לוי, היו דיון או שיחה בין שר החינוך ושר התקשורת, וזה סוכם.

אלי גולדשמידט: אינכם יכולים לבוא לפה עם 17 קולות.

אלי גולדשמידט: סוכם, שעמדת הממשלה היא להשאיר זאת להכרעת הוועדה.

אלי גולדשמידט: כך נמסר לי.

אלי גולדשמידט: למה אתה מחזיר אותי עכשיו למה שהיה לפני זה?

אלי גולדשמידט: יוסי שריד לא מסכים עם העמדה שאתה מציג, וזה לא נדון בממשלה.

אלי גולדשמידט: לכן, השאירו זאת להחלטתנו.

א' לוי: אני רוצה לומר מה שהיה בדיון הקודם.

א' לוי: יש שתי נקודות: נקודה ראשונה קשורה למי זו הטלויזיה החינוכית ומה המעמד שלה ועל זה יש גם דו"ח מבקר מדינה די טרי שזה גוף שהוא יחידה ממשלתית, והשאלה היא האם הממשלה צריכה שיהיו לה ערוצי טלויזיה, גם אם זה חינוכית וגם זה לימודית, הם לבטח עושים עוד דברים אחרים מעבר לזה.

ד' לחמן-מסר: זה ממילא עד תום ההארכה - זה עוד שנתיים.

אלי גולדשמידט: אתה יודע מה מפריע לי?

אלי גולדשמידט: אני אומר זאת גם לחברים.

אלי גולדשמידט: יש הרבה דעות.

אלי גולדשמידט: היית נוכח בדיון הקודם ביום חמישי.

אלי גולדשמידט: היה סיכום ברבע השעה או בעשרים הדקות האחרונות.

אלי גולדשמידט: זה לא איזה שהוא נושא עקרוני.

אלי גולדשמידט: אמרנו כך: בין הדרישה המכסימליסטית של שביעית ושביעית בשניהם, בשני הערוצים, אנו הסכמנו לעשירית והאנשים היו מרוצים.

אלי גולדשמידט: למה אתה פותח את זה עכשיו מחדש?

אלי גולדשמידט: הצגת את הנושא בפעם הקודמת.

א' לוי: לא הצגתי עד הסוף.

אלי גולדשמידט: תציג כמה שאתה רוצה.

אלי גולדשמידט: יש לך זמן להציג מעכשיו עד סוף הישיבה.

א' לוי: חבר-הכנסת ישראל כץ, הנקודה השניה שהעלית קשורה לחוסר השויוניות שיש.

א' לוי: אי אפשר להטיל רק על ערוץ 2 ולא על ערוץ 3.

א' לוי: צריך לזכור שהחוק הקיים לא בהכרח מטיל על ערוץ 2 לקחת את הטלויזיה החינוכית.

א' לוי: יש סמכות למועצה, והיתה פרשנות על זה.

א' לוי: הצעת החוק שיש כאן באה ואומרת בעצם שעכשיו גם ערוץ 2 וגם ערוץ 3 ישדרו.

ישראל כץ: מעבר לכמות.

אלי גולדשמידט: החלטנו על זה בישיבה הקודמת.

אלי גולדשמידט: למה לפתוח זאת מחדש?

ישראל כץ: אני הצעתי את ההצעה עם חבר-הכנסת רחמים מלול, משום שמעבר לויכוח על הכמות יש נושא של הלגיטימיות של הערוץ לשדר אפילו לערוץ 2.

ישראל כץ: גם זה שנוי במחלוקת, וידעתי זאת.

ישראל כץ: נדמה לי, שיש הסדר שזה בינתיים לשנה.

א' אולניק: רק לשנה.

ישראל כץ: בזה שהצענו לחלק אפילו את אותן שעות, אנו נתנו להם פריסה וקשת האזנה יותר רחבה.

ישראל כץ: הצעתם 'מערוף' - להגדיל להם טיפה את השעות.

ישראל כץ: בדקתי אחרי זה את המשמעות.

אלי גולדשמידט: להקטין את החלק בערוץ 2.

ישראל כץ: אין להם מעמד בחוק.

אלי גולדשמידט: יש מעמד היום בחוק - שביעית.

א' לוי: לא.

א' לוי: זה לא מעמד שהוא חד-משמעי, ויש על זה מחלוקת.

אלי גולדשמידט: אורי אולניק, תבוא בטענות לאוצר ולא אלי שהחוק לא נגמר.

ישראל כץ: כשמישהו אמר כאן "עשירית או חמישית", לדעתי לא בדקו את המשמעות מבחינת שעות.

ישראל כץ: בדקתי זאת אחרי זה, ונדמה לי שמדובר ב-18 שעות שמשדרים היום בערוץ 2.

ישראל כץ: בואו ונגדיל זאת ל-20 שעות בשני הערוצים ונחלק זאת בין שניהם - וזו הכוונה - כך שיהיו בכל ערוץ 10 שעות במקום 18 שעות רק בערוץ 2.

אלי גולדשמידט: אבל, התפשרנו על עשירית.

אלי גולדשמידט: אתה רצית לתת 1/14 לכל אחד.

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: רציתי את הקיים.

אלי גולדשמידט: אתה רצית לתת 1/14, וביחד 2/14 זה שביעית.

אלי גולדשמידט: אמרנו: במקום 1/14 לכל אחד, ניתן 1/10 לכל אחד.

ישראל כץ: לא הבנו את המשמעות.

ישראל כץ: אתה מעלה זאת עד 25 שעות.

ישראל כץ: לדעתי, זה הרבה.

ישראל כץ: דרך אגב, הם גם מרויחים מפירסומת - 20 מליון דולר.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שנצביע על זה.

ע' הראל: לטלויזיה הלימודית יש זכיון לשדר בתקופת הזכיון הראשונה פלוס אפשרות להארכה בתקופת הזכיון הראשונה ותו לא.

ע' הראל: לאחר מכן, היא נעלמת מהמסך במכרז הבא.

ע' הראל: מה שבאים פה ואומרים הוא, שבתקופה בה יש לה הארכה עד תום תקופת הזכיון של בעלי הזכיון הנוכחיים בערוץ השני יהיה לה אותו דבר פלוס עשירית אחר כך.

ע' הראל: העשירית הזו תהיה רק בערוץ השלישי.

ע' הראל: נדמה לי, שלא זו היתה כוונת הוועדה.

אלי גולדשמידט: כמה בערוץ השני?

ד' לחמן-מסר: היא קיבלה הארכה לשנה.

ד' לחמן-מסר: בסך-הכל, היתה להם הארכה לארבע שנים.

ד' לחמן-מסר: לדעתי, הם נמצאים היום חצי שנה אחרי תחילת ההארכה.

ד' לחמן-מסר: יש להם עוד שלוש וחצי שנים.

ע' הראל: זה בשיקול דעת של המועצה.

ד' לחמן-מסר: בינתיים, היא קיבלה רק שנה.

ד' לחמן-מסר: אם, נניח, יאריכו לה, ויכול להיות שגם לא--

אלי גולדשמידט: --יאריכו לה על שביעית.

ד' לחמן-מסר: --יאריכו לה על עשירית.

ע' הראל: --יאריכו לה על שביעית.

ד' לחמן-מסר: מה היא תעשה בינתיים?

ע' הראל: אבל, יש פה הוראת מעבר שהעשירית הזו תיכנס לתוקף רק כשייגמר לה מה שיש לה היום.

ד' לחמן-מסר: וזה לא נכון.

דוברת: מה שיש לה ביום שעולה הערוץ השלישי.

ד' לחמן-מסר: לא.

ד' לחמן-מסר: זה מסובך יותר.

ד' לחמן-מסר: ביום שעולה ערוץ 3, אם היא קיבלה הארכה, היא יורדת במספר השעות.

ד' לחמן-מסר: כל עוד ערוץ 3 לא עלה, היא נשארת בגודל היחידה כפי שהיה בחוק המקורי בכפוף לשיקול הדעת של המועצה.

אלי גולדשמידט: אני מבקש, שתכתבו לנו פתרון.

אלי גולדשמידט: להגיד לך אם אני יכול להיבחן על מה שאת אמרת עכשיו?

אלי גולדשמידט: - אינני בטוח שאוציא ציון טוב.

ע' הראל: עד תום תקופת הזכיון הראשונה שלו, ואז- - -

ד' לחמן-מסר: זה לא בסדר.

א' רותם: גם אם בערוץ 2 לא יהיה לה.

אלי גולדשמידט: מה יהיה בערוץ 2?

א' רותם: לא יהיה.

ד' לחמן-מסר: היא כבר גמרה את הזכיון.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: יהיה לה בשני הערוצים.

ד' לחמן-מסר: לא.

ד' לחמן-מסר: היא גמרה.

ד' לחמן-מסר: יש לך בעיה של זמן.

ד' לחמן-מסר: היא קיבלה הארכה על בסיס זכיון שניתן לה קודם לעוד שנה, ונניח אפילו לעוד ארבע שנים.

ד' לחמן-מסר: בפוג ארבע השנים הללו אין לה יותר זכויות.

ד' לחמן-מסר: הבעיה היא, שכאשר ערוץ 3 נכנס, היא כבר תהיה באמצע ארבע השנים האלה.

ד' לחמן-מסר: לכן, השאלה היא כמה ייוותרו לה.

ד' לחמן-מסר: עוד שנתיים?

ד' לחמן-מסר: עוד ארבע שנים?

ד' לחמן-מסר: לא דנו בשאלה הזו.

אלי גולדשמידט: איך הכנתם חוק בלי לדון בזה?

ד' לחמן-מסר: מי זה "אנחנו"?

ד' לחמן-מסר: ג'ירפה ואריה?

ד' לחמן-מסר: גם אתה היית פה.

אלי גולדשמידט: האם אתם לא הגשתם חוק?

ד' לחמן-מסר: לא דנו.

ד' לחמן-מסר: הטלויזיה הלימודית היתה OUT.

ד' לחמן-מסר: אתם הכנסתם אותה.

ד' לחמן-מסר: את הבעיה כולנו הבנו, והשאלה היא מה הפתרון.

ד' לחמן-מסר: אנו צריכים לשבת ולהחליט מה יהיה הפתרון.

אלי גולדשמידט: תחליטו.

ד' לחמן-מסר: אבל, מה היא ההנחיה שלכם?

אלי גולדשמידט: אמר לי מישהו, ואני כבר לא זוכר מי אמר בישיבה הקודמת: "איך אתה פוגע בטלויזיה החינוכית, כאשר הרצון שלך...", ואני מודה שפגעו בי בבטן הרכה.

ד' לחמן-מסר: תחזיר.

אלי גולדשמידט: לא.

ד' לחמן-מסר: יש לך החזרה, בגלל שאתה שמת כאלה ז'אנרים עליונים לגבי ערוץ 2, שאתה לא בהכרח צריך את הלימודית.

ס' אלחנני: אבל, זה לא ז'אנר עליון.

ד' לחמן-מסר: הבעיה שלי היא, שזה הופך להיות מזוזה, שאחרי שהיא תגמור את זמן השידור שלה בערוץ 2 לפתע יקום לה זמן שידור בערוץ 3.

ד' לחמן-מסר: אני לא יודעת מה לעשות עם זה.

אלי גולדשמידט: תלכי ליוסי שריד ותגידי לו את זה.

ציפי לבני: ועדת הכספים לא דנה על עתיד הטלויזיה הלימודית.

ד' לחמן-מסר: זה לא יידון לעולם.

ציפי לבני: אין שום ספק, שכאשר יידון העניין הזה, לא יתברר שעתיד הטלויזיה הלימודית מתפזר על פני ארבעה ערוצים ובכל מקום יש טלאי קטן.

ציפי לבני: יתברר, שוועדות הציעו, כולל הוועדה שהייתי יושב-ראש שלה ודוידה לחמן-מסר היתה חברה בה, לרכז הכל בערוץ אחד ותשדר גם בלילה ושיהיו תפקידים דומים לאלה של "ארטא" ו-BBC2.

ד' רוזן: ערוץ 23.

ציפי לבני: ואז, בניגוד למה שהאוצר כל הזמן מרמז, יתברר שזה במימון מדינה במידה רבה מאד.

ציפי לבני: ערוץ מהסוג הזה מול כל מליון הערוצים המסחריים דוקא כן יהיה במימון מדינה וזה יותר מימון מדינה ממה שיש היום.

ציפי לבני: אבל, זה יהיה בבוא הזמן.

ציפי לבני: בינתיים, יוסי שריד הוא שר חדש.

ציפי לבני: אני מניח, שהוא רוצה בינתיים לא להפסיד את הנחלאות שיש לו.

ציפי לבני: פירושו: הנחלאות הפוטנציאליות שיש לו בערוץ השלישי.

ציפי לבני: אנו צריכים לשמור על העניין הזה, כי הדיון העתידי על עתיד הערוץ הטלויזיה הלימודית יבוסס במידה רבה גם על הנחלאות שישנן.

ציפי לבני: זה מה שקורה בחיים.

ציפי לבני: לכן, לדעתי, שויון פירושו שבערוץ השלישי ישדרו עד סיום השידור בערוץ השני.

ד' לחמן-מסר: זה לא יהיה בחיים.

ציפי לבני: כלומר, עד תום שלוש וחצי שנים מהיום.

ציפי לבני: איך מנסחים זאת?

ציפי לבני: אפשר למצוא דרך לנסח זאת.

אלי גולדשמידט: מה?

אלי גולדשמידט: עשירית-עשירית?

ציפי לבני: אני כן בעד עשירית בנוסח שחבר-הכנסת אלי גולדשמידט הציע.

ציפי לבני: צריך לקוות שבשנים האלה יוסי יתעשת ויגיש הצעת חוק לכנסת איך פותרים בכלל את בעיית הטלויזיה הלימודית שהיא בעיה מהותית מאד ומאד דרושה מבחינת הספקטרום של השידור בארץ.

ציפי לבני: כרגע, זה עדיין לא קורה.

ציפי לבני: בינתיים, יש עוד טלאי אחד, אבל זה צריך להיות שויוני עם התנאים האחרים.

ד' לחמן-מסר: אם אנו עושים את מה שיצחק לבני אומר, אנו מיישמים את ההחלטה של שבוע שעבר באופן מדוייק.

ד' לחמן-מסר: כלומר, אנו לא מוסיפים ולא מורידים.

אלי גולדשמידט: רק עד סוף הזכיון.

ד' לחמן-מסר: עד סוף תקופת ההארכה, שהיא רשאית לקבל אותה.

ד' לחמן-מסר: הבעיה שלי היא מה יקרה אם המועצה לא תאריך להם זאת לארבע שנים.

ד' לחמן-מסר: האם יהיה להם אפס?

אלי גולדשמידט: אנו דיברנו גם שזה עד סוף הזכיון של הערוץ שלישי.

אלי גולדשמידט: אולי נעשה זאת אחרת?

אלי גולדשמידט: אם תחליט מועצת הרשות להאריך- - -

ישראל כץ: אנו דיברנו על כך שזה לכל התקופה.

ד' לחמן-מסר: אבל, זה יכול להישאר באפס.

אלי גולדשמידט: יכול להיות.

אלי גולדשמידט: אם את רוצה להשאיר בידי מועצת הרשות השניה, ואינני רוצה לפגוע בסמכויות מועצת הרשות השניה- - -

ד' לחמן-מסר: מי אמר שיש להם בכלל?

ד' לחמן-מסר: השנה היא לא פשוטה כל כך מבחינה משפטית.

א' רותם: לא, אבל, לשיטתנו, בכלל אי אפשר היה להאריך.

ד' לחמן-מסר: בוא ונדבר עם מר שקלאר.

ד' לחמן-מסר: תשמעו מה היה.

אלי גולדשמידט: נציגי הרשות הלכו.

ד' לחמן-מסר: הטלויזיה החינוכית מאיימת בחצי בג"ץ.

ד' לחמן-מסר: אתם יכולים לגמור זאת פה ולהגיד שתהיה הארכה לארבע שנים ובתקופת ההארכה הם ישדרו את ההיקף שלהם בערוץ 2, וכשיעלה לערוץ 3 יחלקו לאותה תקופה ולא לתוספת תקופה, ליתרת התקופה, את- - -

ישראל כץ: מה זה "לאותה תקופה"?

ד' לחמן-מסר: של ארבע השנים.

ד' לחמן-מסר: הם לא יהיו במסכים מעל ארבע שנים.

ישראל כץ: אבל, אנו התכוונו לתת להם לכל אורך התקופה.

ד' לחמן-מסר: אבל, חבר-הכנסת ישראל כץ, זה לא נכון.

ד' לחמן-מסר: לא היתה להם זכות.

ע' הראל: בערוץ 2 היתה להם זכות מכסימלית להוריד, לפי החוק.

ישראל כץ: עד שיקימו ועדה ועד שיחוקקו- - -

ציפי לבני: מבחינה ציבורית, יש פה אפשרות.

ציפי לבני: כאשר בעוד שנה או חצי שנה נדון בהארכת התוקף או הפסקת התוקף בעוד שנה, אם יפסיקו להם הם ירצו מהם תמורה.

ציפי לבני: הם יגידו לערוץ השני, לזכיינים: "תנו לנו בתמורה תכניות אקוויולנטיות שאתם תפיקו".

ציפי לבני: הטלויזיה הלימודית הרי באה מתוך הנחה- - -

ישראל כץ: זה טלאי, ועוד טלאי ועוד טלאי והרבה דברים.

ציפי לבני: הרי הם משדרים תכניות רציניות לא ב-PRIME TIME.

ציפי לבני: הדרישה עכשיו לשידורים מיוחדים ולשידורי איכות יעודיים היא ב-PRIME TIME.

ציפי לבני: אם אנו נבטל או נניח המועצה תבטל את הטלויזיה הלימודית--

ד' לחמן-מסר: לא תאריך.

ציפי לבני: --ולא תאריך, זה מאד ישמח גם את הזכיינים.

ציפי לבני: אבל, תואילו אתם להתחייב על כמות X, Y, ו-Z של תכניות איכות לא ב-PRIME TIME.

אלי גולדשמידט: איך מנסחים את מה שאתה מציע?

אלי גולדשמידט: הבנתי את מה שאתה אומר:

אלי גולדשמידט: בתום שנה תהיה רשאית ובלבד--

ציפי לבני: --ובלבד שהמועצה תקבע כללים להפקה- - -

ד' לחמן-מסר: אי אפשר.

ד' לחמן-מסר: כל פעם אתם נותנים לנו הוראות אחרות.

ד' לחמן-מסר: חבר-הכנסת ישראל כץ מחר ירצה שהטלויזיה הלימודית תהיה בערוץ 2 ובערוץ 3 לנצח.

ישראל כץ: נכון.

ד' לחמן-מסר: ליצחק לבני, שאני מזכירה לכם שהוא יועץ לענייני תכניות של מועצת הרשות השניה, יש אינטרס.

ד' לחמן-מסר: כלומר, הוא מציג לנו מבנה בו לרשות השניה יהיה כוח במשא ומתן עם הזכיינים תמורת סילוק הטלויזיה החינוכית, שזו בכלל לא היתה האופרה של חבר-הכנסת ישראל כץ.

ד' לחמן-מסר: תחליטו מה אתם רוצים מאיתנו.

ד' לחמן-מסר: יהיה לנו נורא קל לנסח כל חלום שלכם.

ישראל כץ: לדעתי, מה שאנו חשבנו שאנו מחליטים לפחות זה שהם יהיו בשני הערוצים.

ישראל כץ: לכן, גם אמרתי שזה היתרון שנותנים להם את האפשרות הזו, ובנושא השעות אנו לא התכוונו לתת להם להשתלט על נפח כל כך גדול.

ישראל כץ: חשובה לך עוד שעה או פחות שעה - זו לא הנקודה העיקרית.

ישראל כץ: זה ההישג הגדול שלהם.

ישראל כץ: לדעתי, אפשר לעשות זאת גם בערוץ 3 וגם בערוץ 2.

ישראל כץ: דעתי ידועה, שזה הזמן להסדיר את כל הדברים.

אלי גולדשמידט: אני מבקש, שתבואו בדברים עם נציגי משרד החינוך.

ד' לחמן-מסר: אנו - לא.

ד' לחמן-מסר: הם.

א' אולניק: בסדר.

אלי גולדשמידט: אתם תבואו בדברים.

אלי גולדשמידט: תעמידו את הדברים, שהועלו כאן על הפרק.

אלי גולדשמידט: למעשה, יש פה שלוש אופציות.

אלי גולדשמידט: אופציית לבני היא: בתום השנה להאריך, כאשר ישנה אפשרות לזכייניםTO BUY THEM OUT, כלומר לרכוש אותם.

אלי גולדשמידט: אופציה שניה היא, שהזכיון של הטלויזיה הלימודית יימשך עד סוף תקופת הזכיון של הערוץ השני בלבד, ואז הוא יפקע.

אלי גולדשמידט: אופציה שלישית היא, שהזכיון של הטלויזיה הלימודית ימשיך עד תום תקופת הזכיון של הערוץ השלישי, וכמובן ירוץ במקביל בשני הערוצים.

אלי גולדשמידט: כתוצאה מזה, יש פה בקשה לחזור למסלול, אם תתקבל האופציה השניה או האופציה השלישית - שאנו ניקח את ההקצבה הנוכחית שיש לטלויזיה הלימודית בערוץ השני ונחלק אותה בשניים עם תוספת של משהו קטן.

ישראל כץ: 20 שעות במקום 18 שעות.

ד' רוזן: אבל, הם הסכימו בדיון הקודם לשלוש.

ד' רוזן: זה מה שהם רצו.

ד' רוזן: זו היתה הפשרה.

דובר: מה יש לחזור אליהם?

אלי גולדשמידט: מכיון שאני רוצה שתחזרו אליהם.

אלי גולדשמידט: אתם באים הנה כממשלה, ולא רק כמשרד התקשורת.

אלי גולדשמידט: אני נועל את הישיבה.

אלי גולדשמידט: תודה לכולם.