ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 101, 2000-02-24 10:00

מאיר שטרית: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

מאיר שטרית: הנושא הראשון שעל סדר היום הוא הבקשה של שר התקשורת, בנימין בן אליעזר, שמבקש שנאשר היום בוועדה דחייה של שינוי בתעריפי הבזק, לאור העובדה שלא אישרנו בוועדת הכספים את שינוי התעריפים שהם הגישו.

מאיר שטרית: השינויים היו אמורים להיכנס לתוקף ב- 1 במרץ, ומאחר ולא אישרנו אותם, הוא מבקש שנדחה את השינוי לתאריך ה- 1 באפריל, בהנחה שעד אז נגיע להסדר עם בזק שאכן יאושרו התקנות.

מאיר שטרית: מאחר וקראתי את החומר מראש, ואין חברי כנסת אחרים נוכחים פה, אני מאשר את התקנות .

מאיר שטרית: הבקשה מאושרת.

מאיר שטרית: התקנה קובעת שתקנה 7 לתקנות הבזק – אופן חישוב התשלומים בעד שירותי בזק והצמדתם, השינוי ייכנס לתוקף ב- 1 לאפריל.

מאיר שטרית: מכתב שר האוצר מיום י"ג בשבט, התש"ס – 20.01.2000 סעיף 74 – חלק שני – רישום למסחר של חברה מחזיקה

מאיר שטרית: הנושא השני שעומד על סדר יומנו הוא תיקונים בתקנון הבורסה.

מאיר שטרית: אני מציע שנעבור על הצעות התיקונים, נשמע את ההסברים.

מאיר שטרית: נתחיל בעניין הראשון – רישום למסחר של חברה מחזיקה.

מאיר שטרית: אתם מציעים לבטל את סעיף 74 לתקנון הבורסה, אתם רוצים לבטל את הכללים לגבי חברה מוחזקת וחברה מחזיקה.

מאיר שטרית: אני רוצה להבין את התקנות לגבי מה שקיים היום, ומה אתם מבקשים לבטל.

רונית הראל: הכלים של הבורסה קובעים היום הגבלות על הנפקות של חברה מוחזקת או חברת בת, ומאפשרים להנפיק חברות בנות רק עד שחברת הבת עולה על גודל מסוים, וכאשר היא אינה מהווה את עיקר הפעילות של חברת האם.

רונית הראל: הכללים האלה הם ייחודיים לבורסה בתל אביב.

רונית הראל: בשום בורסה אחרת בעולם אין מגבלות על הנפקה של חברות בנות, ובחלק מהבורסות, הנפקה של חברות בנות הוא הליך מקובל.

רונית הראל: אנחנו מציעים לבטל את הכללים האלה.

מאיר שטרית: כאשר חברה מנפיקה חברת בת היא צריכה לעשות תשקיף נפרד לחברת הבת?

רונית הראל: תהליך ההנפקה של חברת הבת זהה לתהליך ההנפקה של כל חברה אחרת.

רונית הראל: בהחלט צריך להכין תשקיף.

רונית הראל: אנחנו הטלנו מגבלות לגבי יחסי הפעילות בין חברת האם לחברה הבת, ולגבי הגודל של חברת הבת.

רונית הראל: המגבלות האלה מנעו בשעתו את ההנפקה של "טלדאטה", שהיתה חברת בת של "פועלים השקעות" בבורסה בתל אביב.

רונית הראל: היא הנפיקה בנסדא"ק.

רונית הראל: גם בהקשר לרישום הכפול – יש לא מעט חברות בנות שלחברות בתל אביב, שנסחרות בנסדא"ק, ואם אנחנו רוצים לרשום אותן בתל אביב זו סיבה נוספת לבטל את הכללים האלה.

מאיר שטרית: כלומר- הנימוק המרכזי הוא שאתם חוששים שחברות בנות מפה ינפיקו בנסדא"ק או באירופה?

רונית הראל: זה בהחלט נימוק חשוב.

רונית הראל: אנחנו גם רוצים לפשט את הכללים לחברות המנפיקות בבורסה בתל אביב.

מאיר שטרית: אבל הנימוק הזה הרי לא ישכנע אף אחד לא להנפיק בנסדא"ק.

מאיר שטרית: אם חברה רוצה להנפיק בנסדא"ק, זה לא הנימוק שישכנע אותה להנפיק בארץ.

שמואל האוזר: יש נימוק נוסף מאד חשוב – חלק מהרעיון הוא שאנחנו לא רוצים לרשום חברה פעמיים, כי אם יש לך חברת בת, אתה רושם את המניה פעמיים, בעצם, ואז כשבוחנים באופן אמיתי את הכללים אנחנו רואים שאנחנו לא מגיעים לתוצאה שאנחנו רוצים.

שמואל האוזר: אנחנו בחנו את כל התרחישים האפשריים, בהתחשב במבנה השליטה בבורסה, ובעצם מצאנו, שהכלל הזה הוא די ריק מתוכן.

מאיר שטרית: כמה חברות בת יש היום בבורסה הישראלית?

שמואל האוזר: גם היום יש עשרות חברות, אבל הכלל הזה, שלכאורה אתה אוסר, הוא כלל די ריק מתוכן, משום שיש כל מיני הרכבים וחברות החזקה, וממילא זה די חסר משמעות.

מאיר שטרית: האם יש יכולת לעשות מניפולציה באמצעות חברה בת בבורסה?

מאיר שטרית: אני יכול להעביר הון מחברת האם לחברת הבת, לצורך ההנפקה, ואחרי שגמרתי את ההנפקה – אני יכול להעביר בחזרה את ההון?

אליעזר אמיר-הימל: יש כללי שימור שמחייבים את החברה כחברה, לעמוד בתנאים מסוימים, כדי שהיא תמשיך להיות רשומה למסחר בבורסה.

אליעזר אמיר-הימל: החברה לא יכולה לרדת מההון העצמי שלה, ואם היא יורדת, היא עוברת הליך של השעיה.

אליעזר אמיר-הימל: יש תנאים מאד מחמירים לכניסה ויציאה, כך שהמניפולציה הזו לא כדאית.

מאיר שטרית: יש פה שני דברים שאתם לא מעלים.

מאיר שטרית: האחד – שחוק החברות החדש משפר את התנאים ואת המצב לגבי הפיקוח על החברות הקיימות.

מאיר שטרית: אני בעד לאשר את זה, אלא אם כן יש התייחסות אחרת, או שמישהו מתנגד לעניין.

מאיר שטרית: אם לא – אני בעד לאשר.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: – התיקון, לבטל את סעיף 74 לתיקון הבורסה – אושר.

מאיר שטרית: אני מבין שבמצב הקיים היום, כאשר הבורסה נסגרת, אין סידור מיוחד שהיא יכולה להחליט על שינוי כללי המסחר.

מאיר שטרית: אתם רוצים שכאשר קורה מצב שהבורסה נסגרה, שתוכלו לקבוע כללים לקראת חידוש המסחר ביום הפתיחה?

מאיר שטרית: האם זה לגבי מניה מסוימת או לגבי כלל המניות?

יאיר אורגלר: לגבי כלל המניות.

יאיר אורגלר: למשל – שעת פתיחה.

יאיר אורגלר: אנו מקווים שלא נגיע למצב הזה, אבל – היה וסגרנו, מסיבה כלשהי, אם רוצים לקבוע את שעת הפתיחה למחרת לשעה מאוחרת יותר – היום אנחנו לא רשאים.

מאיר שטרית: נאמר פה שאתם רוצים להגביל גם את תנודת השערים במניות.

אליעזר אמיר-הימל: היום יש מגבלה בשלב הפתיחה.

אליעזר אמיר-הימל: אין מגבלה בשלב הרציף.

אליעזר אמיר-הימל: מניה יכולה לנוע במשך היום בטווחים מאד מאד גדולים.

אליעזר אמיר-הימל: אין מגבלה בתנודה, למעט שלב הפתיחה, בו יש מגבלה של 10 אחוז, לגבי כלל המניות.

אליעזר אמיר-הימל: הבקשה פה היא שהבורסה תקנה לה סמכות, ביום חריג כזה, לבחון האם יש צורך לשנות גם את התנודה, פרטנית לאותו יום, וכמובן – לרוחב.

מאיר שטרית: לגבי כל המניות?

אליעזר אמיר-הימל: ודאי.

מאיר שטרית: האם הבורסה תהיה רשאית לקבוע שער תנודה שונה בין מניה למניה?

מאיר שטרית: מה קורה כשנפסק המסחר במניה מסוימת, ומתחדש המסחר?

אליעזר אמיר-הימל: זה לא חל בתקנה הזו.

יאיר אורגלר: אני רוצה להגיד עוד דבר.

יאיר אורגלר: ועדת הכספים אישרה בשנה שעברה את האפשרות שאם אירע אירוע חריג, גם אז הוסמך הדירקטוריון לקבוע כללים.

יאיר אורגלר: מדובר לגבי כל המניות, לא לשום דבר פרטני.

יאיר אורגלר: זה פשוט מרחיב את זה לעוד סיטואציה, שהיא מאד נדירה, אך כדאי שתהיה גמישות כזו.

מאיר שטרית: אם כך אתם לא מדברים על שימוש ספציפי לגבי מניה, אתם מדברים על הגבלה כללית לשער המניות בבורסה.

יאיר אורגלר: ודאי.

ישראל כץ: מה ההבדל בדיוק בין ההרחבה הזו לבין מה שאישרנו בפעם הקודמת?

יאיר אורגלר: אומר לך מה שאישרנו בפעם הקודמת – "אירע אירוע בעל השלכות רחבות, שבעטיו שוכנע הדירקטוריון כי לא ניתן לקיים מסחר בבורסה לפי תנאי המסחר הרגילים, רשאי הוא להחליט לקיים מסחר בבורסה בהתאם לכללי מסחר שונים מהכללים הרגילים, וזאת על עוד לא ניתן לקיים את כללי המסחר הרגילים".

יאיר אורגלר: עכשיו אנחנו מעבירים את זה לסיטואציה נוספת – של סגירה.

חגית נאמן: אז זה היה לסיטואציה שלא סוגרים את הבורסה, אלא – נניח שיש השבתה, ורוצים לקיים מסחר בתנאים לא רגילים.

חגית נאמן: פה זה מוגדר לסיטואציה בה היה אירוע שבעטיו סגרו את הבורסה, ולאחר אותו אירוע רוצים להגיע למצב שאותו אישרו אז.

מאיר שטרית: התקנה הזו אומרת שאם המסחר בבורסה נפסק מסיבה כלשהי, ורוצים לחדש את המסחר בבורסה אחרי שהוא נפסק, רשאי דירקטוריון הבורסה להתכנס, ולהחליט על הגבלת תנודת השער לגבי כלל המניות, ולגבי שעת הפתיחה.

ישראל כץ: אם אתה מדבר על שעת הפתיחה, ניתן להחליט שלא לקיים מסחר, כלומר- שלא תהיה שעת פתיחה.

ישראל כץ: זאת אומרת – בקשר לנושא של מרווח השיקולים, בפעם שעברה, בניסוח הזה, לקחנו בחשבון סיטואציות שצריכות להיות עקביות.

ישראל כץ: כרגע, כאן - -

מאיר שטרית: פה לא מדובר ספציפית לגבי מנהל כלשהו.

ישראל כץ: השאלה היא אם זה קשור לסוג מסוים של שיקולים.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: מדובר פה על מצב שנפסק המסחר בבורסה מסיבה כלשהי, למשל – כאשר "בזק" השביתה את קווי הטלפון.

מאיר שטרית: זה קרה, כאשר הורדתי את תעריפי "בזק" – הבורסה הושבתה לשלושה ימים.

מאיר שטרית: המסחר התנהל באופן רציף, ולא סימולטני, והיתה השבתה של הבורסה.

מאיר שטרית: כשרוצים לחדש את המסחר, יכול לקרות אחד מן השתיים: יכול להיות שמישהו בבורסה יחשוב שמישהו יתמרן באותו יום במניות, וירצה לקבוע הגבלת תנודה של השער, שאסור שהמניות תעלנה ביותר מ – 10 אחוז, למשל.

ישראל כץ: אבל זה נותן להם סמכות לא לפתוח בכלל את הבורסה.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: אם הם לא פותחים אין בעיה.

אליעזר אמיר-הימל: הסמכות לסגור את הבורסה קיימת.

אליעזר אמיר-הימל: יש הוראה בחוק ניירות ערך, נדמה לי בסעיף 50, שמפרטת באיזה נסיבות, ומי מוסמך לסגור את הבורסה.

אליעזר אמיר-הימל: אגב, היה שימוש בזה בשנת 83.

אליעזר אמיר-הימל: יכולה להיות סיטואציה, שטופלה בפעם הקודמת, שבה, בגלל שיבושים, יש צורך בשינוי סדרי המסחר.

אליעזר אמיר-הימל: הבורסה קנתה לעצמה אז, דרך אישור בוועדה, סמכות לטפל פרטנית.

אליעזר אמיר-הימל: מה שמונח כאן על השולחן זה טיפול במצב שיום לאחר סגירה, למשל – מחמת הפעלה של אותו סעיף לחוק ניירות ערך, או מאיזושהי סיבה אחרת, של סגירה מוחלטת.

אליעזר אמיר-הימל: הבורסה מבקשת שלאחר אותו יום של סגירה, שתהיה לה דרגת חופש לקבל החלטות כלליות, החלטות רחב לגבי כלל השווקים, המניות, אגרות החוב וכיוצא באלה – באשר לשעת הפתיחה, באשר לתנודת השערים בשלב הפתיחה, כי כאמור רק שם זה רלבנטי, כי אחר כך ממילא זה לא מוגבל.

ישראל כץ: זה לא קשור לאופי האירוע שבגללו הופסק המסחר?

אליעזר אמיר –הימל: זה לא קשור לאופי האירוע, זה יום לאחר הסגירה.

אליעזר אמיר –הימל: מדובר במקרה שבו הבורסה נסגרת.

אליעזר אמיר –הימל: רוצים לפתוח את המסחר מחדש.

ישראל כץ: אני רוצה לחדד את השאלה – החוק צריך להיות מותאם גם לסיטואציות קיצוניות.

ישראל כץ: נותנים כאן שיקול דעת בלתי מוגבל להנהלת הבורסה להחליט האם לפתוח.

מאיר שטרית: נציג את זה על דרך השלילה – נניח שלא מאשרים את התקנה, ומחר נסגרת הבורסה, ונפתחת שוב בלי שוב יכולת של ההנהלה לקבוע מגבלה כלשהי של שער.

מאיר שטרית: התוצאה של המצב הקיים היום היא רעה יותר לאזרח הקטן שרוצה לקנות מניות.

מאיר שטרית: המטרה בכל השיפורים האלה היא לשפר את המצב בבורסה לטובתו של האיש שקונה מניות.

מאיר שטרית: התפקיד של הנהלת הבורסה היא לעשות את זה: להגן על כללי המסחר, כדי שלא ייפגעו המשקיעים.

ישראל כץ: האם לעצם הפתיחה בשעה מסוימת יש משמעויות כלכליות פוטנציאליות?

מאיר שטרית: אין שום משמעות כלכלית למעט דבר אחד.

מאיר שטרית: סגירת הבורסה היום מנוהלת בחוק אחר.

מאיר שטרית: הדוגמה הבולטת היא ש "בזק" החליט להשבית את הבורסה.

מאיר שטרית: היא הושבתה במשך שלושה או ארבעה ימים.

ישראל כץ: אבל כאשר "בזק" הסירה את ההשבתה, החידוש היה עניין טכני.

ישראל כץ: להנהלה יש היום סמכות להפסיק את המסחר?

מאיר שטרית: יש דוגמה קלאסית.

מאיר שטרית: יש חוק שקובע באיזה נתאים היא יכולה לעשות את זה, מי מוסמך לסגור, וכן הלאה.

מאיר שטרית: היה והבורסה נסגרה, ורוצים לחדש את המסחר, המסחר מתחדש בשעה 9 בבוקר.

מאיר שטרית: עכשיו רוצים ליצור בתקנון סמכות להנהלת הבורסה, ביום שמתחדש המסחר, להחליט על שעת פתיחת המסחר, ולהחליט על הגבלת תנודה של שער.

מאיר שטרית: מדוע צריך לעשות זאת בתקנה כזו?

מאיר שטרית: – כיוון שכאשר נפסק המסחר בבורסה, ומישהו מנסה, בזמן זה, להריץ את המניה שלו - -

ישראל כץ: אולי, אפשר, למשל - שייכתב שהשיקולים צריכים להיות כלליים?

מאיר שטרית: זו אחריות שלהם, של הנהלת הבורסה.

ישראל כץ: לדעתי צריך לקחת בחשבון שצריך לציין באילו תנאים ומגבלות – של שוויוניות, של ראייה כללית, או דברים כאלה.

ישראל כץ: צריך להבין את הקשר בין החלטה, שהיא לכאורה טכנית, לבין מרות.

ישראל כץ: יכול להיות קשר כזה.

מאיר שטרית: לא בעניין הזה.

מאיר שטרית: האחריות לניהול הבורסה היא של הנהלת הבורסה.

מאיר שטרית: ניקח את המקרה הכי קיצוני – שהנהלת הבורסה עושה מניפולציות, כדי למחוק מישהו.

מאיר שטרית: אותו גרם יוכל לתבוע אותה למשפט.

ישראל כץ: אני חשבתי על לחצים שיכולים להיות מופעלים על מי שלא מוגדר לו השדה שבו הוא צריך לפעול.

ישראל כץ: יהיה עליו לחץ לא לפתוח, למשל, שזה קשור לסיבת הסגירה, אם קרה משהו ל- 30 אחוז מהמניות וסגרו את הבורסה, תהיה קבוצה שתלחץ על הנהלת הבורסה לא לפתוח את המסחר, כי היא אישית תפסיד מהדבר הזה.

ישראל כץ: ברגע שאתה לא שם סייג מבחינה משפטית, אתה חושף אותם ללחצים.

אליעזר אמיר-הימל: דירקטוריון הבורסה זה גוף שנקבע על גוף סטטוטורי, ויש בו איזון מסוים של הדירקטורים.

אליעזר אמיר-הימל: הוא מקבל הרבה מאד החלטות, והן צריכות להיות סבירות.

אליעזר אמיר-הימל: הבורסה היא גוף שמפוקח במישרין על ידי הרשות לניירות ערך, כאשר כל המערכת הזו נמצאת תחת פיקוח של משרד האוצר.

אליעזר אמיר-הימל: מאד לא סביר שבגלל לחצים, באופן שאתה מתאר, יתקבלו החלטות.

ישראל כץ: במצב כזה יוכל לפנות מישהו ולתבוע שלא לפתוח את הבורסה.

חגית נאמן: אני רוצה להעיר הערה עובדתית לגבי החוק.

חגית נאמן: חוק ניירות ערך קובע שהנהלת הבורסה לא יכולה לסגור את הבורסה ליותר מיום אחד, מבלי אישור של שר האוצר.

חגית נאמן: היא יכולה לסגור ליום אחד, רק אם אינטרס הציבור דורש את זה, ומעבר ליום אחד – כל החלטה נתונה לשיקול שר האוצר.

אבשלום וילן: גם כל מערכת בנק יכולה להתפורר התפוררות מוזרה ולמעול בטובת לקוחותיה.

אבשלום וילן: כלומר- מבחן הסבירות הוא פה מבחן אלמנטרי.

ישראל כץ: אבל עדיין – הסיטואציות הקיצוניות צריכות להיות מעוגנות בחוק, לא מבחינת הגוף עצמו, אלא מבחינת המערכות שסביב לו.

ישראל כץ: שר האוצר גם הוא יכול להיכנע ללחצים, אם תהיה סיטואציה כזו.

יאיר אורגלר: אני לא רוצה להעיד על דירקטוריון הבורסה, כי אין הנחתום מעיד על עיסתו, אך אני רוצה לומר שכל המטרה פה היא לטובת העוסקים בשוק, ולא רק השעות – דווקא בגלל הסיבות לסגירה, שיכולות להיות סיבות שונות, תמיד המדיניות היא לנסות שלא לסגור, עד כמה שניתן – ודווקא בגלל הדברים האלה עדיף שתהיה גמישות.

יאיר אורגלר: למשל – יכול להיות, כפי שאמר חבר הכנסת מאיר שטרית, שלמחרת, ייעשה רק שלב הפתיחה, ולא ייעשה המסחר הרציף, בגלל בעיות במערכת התקשורת.

יאיר אורגלר: זה דבר שאתה רוצה שיהיה, כדי שיהיה מסחר תקין.

יאיר אורגלר: אי אפשר לצפות מראש את כל הסיטואציות.

יאיר אורגלר: אם ניתן היה – היינו מפרטים את כל הסיטואציות, אך דווקא בגלל שאי אפשר לצפות הכל מראש, כדאי לתת את הגמישות.

מאיר שטרית: אני סבור שהתקנה עומדת בכל קנה מידה בכל מה שקשור להגנה על המשקיעים.

מאיר שטרית: אני מציע לאשר את התקנה.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: תודה, התקנה אושרה.

מאיר שטרית: סעיף 4, 5ב, 6ב1 – מסחר בניירות ערך ביום ג'

מאיר שטרית: נעבור להצעה הבאה שמונחת לפנינו.

מאיר שטרית: התיקון המוצע בפנינו מבטל את ההסדר של מסחר חד שבועי בשל איחור בפרסום דו"חות כספיים, וקובע כי לאחר איחור של חודש בפרסום הדו"חות הכספיים – יושעה המסחר.

מאיר שטרית: במהלך החודש הראשון של האיחור יתקיים מסחר יומי, כנהוג כיום.

מאיר שטרית: האם תוכלו להסביר מה המצב הקיים היום, ומה התקנה משנה?

מאיר שטרית: במצב הקיים היום, כאשר מאחרים להגיש דו"חות כספיים – אתם מקיימים מסחר חד שבועי?

יאיר אורגלר: חד שבועי למשך שישה חודשים.

מאיר שטרית: מה הנימוק?

יאיר אורגלר: האמת היא שאין נימוק חזק לזה, מלבד נימוק של היסטוריה.

יאיר אורגלר: כדאי לומר שיש מעט מאד חברות כאלה.

רונית הראל: בדרך כלל, ברבעון, יש בין אפס לשתי חברות, או מקסימום שלוש – שמאחרות.

רונית הראל: נותנים חודש איחור מעבר למועד שקבוע בחוק להגשת הדו"חות הכספיים.

רונית הראל: בדרך כלל, מדובר בחברה אחת או שתיים שמאחרות.

רונית הראל: היום הן נסחרות ביום ג'.

רונית הראל: ההסדר של יום ג' לא קיים במקומות אחרים בעולם.

רונית הראל: יש כאן איזושהי סתירה, כי לא ניתן לקיים מסחר בהיעדר מידע, אז אי אפשר לקיים אותו חמישה ימים בשבוע, וגם לא יום בשבוע.

מאיר שטרית: מה אתם מציעים כאן?

יאיר אורגלר: קודם כל – נותנים עוד חודש ימים של מסחר יומי, חד שבועי.

יאיר אורגלר: אחר כך עושים השעיה.

מאיר שטרית: השעיה פירושה שאתם מבטלים את המסחר בבורסה באותה מניה, באופן זמני?

יאיר אורגלר: אין מסחר כי אין למשקיעים את האינפורמציה.

יאיר אורגלר: אחר כך – אם הם מפרסמים, מתחדש המסחר אוטומטית, תוך 12 יום.

יאיר אורגלר: יש להם אפשרות תוך שנה לפרסם את הדו"חות, ואז המסחר מתחדש, מייד.

מאיר שטרית: ועד אז אתם משעים את המסחר לשנה?

יאיר אורגלר: זו ההצעה.

יאיר אורגלר: כיום ממשיכים את המסחר לחצי שנה, ביום ג'.

אבשלום וילן: אני רוצה להבין – דו"חות כספיים זה כולל מאזנים, תשקיפים?

רונית הראל: זה כולל רק דו"חות כספיים.

רונית הראל: זה לא כולל תשקיף.

מאיר שטרית: התיקון הוא הגיוני בהחלט.

מאיר שטרית: אני מתפלא איך דבר כזה היה קיים בבורסה עד היום.

מאיר שטרית: אני רוצה להעיר לגבי סעיף א 2ב: "הורתה רשות ניירות ערך לחברה להגיש דו"חות כספיים במקום אלה שהוגשו, אשר יכללו חוות דעת או סקירה של רואה חשבון אחר, תנהג הבורסה כאילו לא הגישה החברה את הדו"חות הכספיים במועד הקבוע בתקנות דו"חות תקופתיים".

מאיר שטרית: אני מבין שהתיקון בסעיף הזה הוא מחיקת שלוש השורות האחרונות, שבאות לאחר מכן.

רונית הראל: כן.

מאיר שטרית: הרשות לניירות ערך יכולה להגיד שהיא לא רוצה רואה חשבון כזה ומעדיפה אחר?

ליזה חיימוביץ: לא.

ליזה חיימוביץ: בעיקרון, הרשות לא מחליטה שום דבר כך סתם, אבל – אם מסיבה כזו או אחרת, לאחר שנבדקו הדו"חות הכספיים, הרשות הורתה להם לתקן את הדו"חות הכספיים, או הורתה להם להחליף את רואה החשבון, מסיבה זו או אחרת – עילה להחלפת רואה החשבון יכולה לנבוע מתלות של רואה החשבון.

ליזה חיימוביץ: הרשות פרסמה כללים בדבר אי תלות רואה החשבון.

ליזה חיימוביץ: ישנם כללים לגבי מי יכול להיות רואה חשבון, שאין לו איזשהו קשר עם החברה – כללים כאלה ואחרים.

ליזה חיימוביץ: ראוה החשבון צריך להיות בלתי תלוי.

ליזה חיימוביץ: הרואה חשבון שחתום, לא יכול להיות יושב ראש דירקטוריון החברה, למשל.

מאיר שטרית: זה לא נקרא אי תלות.

מאיר שטרית: הרי אותו רואה חשבון מתפרנס מהחברה הזו.

ליזה חיימוביץ: לא מדובר על סוג כזה של תלות.

ליזה חיימוביץ: מדובר על סיטואציה של ניגוד עניינים.

מאיר שטרית: מה הכללים?

נתי שילה: יש מגבלות, יש כללים לגבי קרבה משפחתית - -

מאיר שטרית: אם כך, רואי חשבון קטנים לעולם לא יכולים להיות רואי חשבון של חברה גדולה, כי אם זה מוגבל לפי היקף מחזור, רואה חשבון שרק פתח את משרדו לא יוכל לעבוד עם חברה גדולה.

נתי שילה: רואה חשבון קטן לא יוכל להיות רואה חשבון של בנק הפועלים ושל עוד חברות.

ליזה חיימוביץ: במידה ונמצא שהופרו הכללים של אי התלות, הרשות יכולה להורות על החלפת רואה החשבון.

מאיר שטרית: אני קצת תמה, כי אני חושב שצריכים להיות כללים שקובעים דברים בברור.

ליזה חיימוביץ: זה כללים למניעה של מצבים של ניגודי עניינים.

מאיר שטרית: זה לא נאמר כאן.

ליזה חיימוביץ: פה מדובר על תקנון הבורסה.

ליזה חיימוביץ: ניגודי עניינים הם או הוראות של לשכת רואי החשבון, או כללים שהרשות פרסמה.

מאיר שטרית: אבל נותנים כאן סמכות מאד מרחיקת לכת מאד.

ליזה חיימוביץ: מדובר על מצב בו אין דו"חות.

ליזה חיימוביץ: כאשר הבורסה הורתה לתקן את הדו"חות או להחליף את רואה החשבון, זאת אומרת שהדו"חות הנמצאים אינם תקינים.

ליזה חיימוביץ: בין אם הפגם הוא בדו"ח או שהפגם נובע מרואה החשבון – המשמעות היא שאין דו"חות בציבור.

מאיר שטרית: עד התיקון הזה, הרשות לניירות ערך רשאית להגיד לחברה להגיש דו"ח על ידי רואה חשבון אחר.

מאיר שטרית: ומה עושים עד אז?

מאיר שטרית: עושים מסחר חד שבועי.

מאיר שטרית: עכשיו, לפי התיקון המוצע, ברגע שהרשות מורה לחברה להחליף את רואה החשבון – הם נמחקים מהמסחר, או יותר נכון – מושעים.

אנה שניידר: הנושא של החלפת רואה החשבון לא עומד פה עכשיו בפני הוועדה לצורך התיקון.

אנה שניידר: מה שעומד לפנינו היא המחיקה של אותן שלוש שורות באותו סעיף.

אנה שניידר: אתה נכנס לסוגיה שהיא סוגיה רחבה.

מאיר שטרית: אבל ברגע שיתוקן השלב השני, שהוא יוצא מהשלב הראשון, אני מחזק את הכלל הראשון, ונותן פה סמכות מאד מוגזמת.

ליזה חיימוביץ: אם אתה מוחק את שלוש השורות, המשמעות היא שימשיך המסחר במניות של חברה, שהרשות קבעה שהדו"חות הכספיים שלה אינם תקינים.

ליזה חיימוביץ: בדרך כלל, כאשר הרשות נותנת הוראה לתיקון דו"חות - מעילה כלשהי, הרשות נותנת ארכה, בדרך כלל - -

מאיר שטרית: בכמה מקרים כאלה מדובר?

מאיר שטרית: כמה מקרים כאלה היו?

ליזה חיימוביץ: מדובר במקרים נדירים מאד.

נתי שילה: נקודת המוצא היא שאם הדו"ח הוא דו"ח טוב, או אם אין דו"ח - -

מאיר שטרית: השאלה היא מי קובע אם הדו"ח טוב או לא.

יאיר אורגלר: יש צוות של חשבונאים ברשות, וההחלטות הן של דירקטוריון הרשות.

יאיר אורגלר: ההכרעות האלה עומדות גם למבחן של ביקורת שיפוטית, וכפופות לכללי המינהל הציבורי.

מאיר שטרית: כשקורה מצב כזה – גם רואה החשבון מושעה?

ליזה חיימוביץ: זה תלוי בסיטואציה.

ליזה חיימוביץ: הסיטואציות הן שזה לא נעשה במכוון.

ליזה חיימוביץ: קורה שיש חילוקי דעות – שרואה החשבון סבר שאין תלות, והרשות סברה אחרת.

מאיר שטרית: למה אנחנו נזקקים לתיקון?

מאיר שטרית: אם אין מקרים כאלה, למה אנחנו נזקקים לתיקון?

ליזה חיימוביץ: מכיוון שלפעמים יש מקרים כאלה.

ליזה חיימוביץ: סעיף א2 ב' מתייחס בעיקרון למקרים שבהם הרשות הורתה על תיקון הדו"חות הכספיים לא מחמת ניגוד עניינים, אלא מחמת בעיה בדו"חות, או אי תקינות בהם, ללא כל קשר לשאלת רואה החשבון.

ליזה חיימוביץ: אלה מירב המקרים שאליהם מתייחס הסעיף.

ליזה חיימוביץ: במקרה כזה, כאשר הרשות מורה על תיקון הדו"חות הכספיים, היא בדרך כלל גם נותנת ארכה.

ליזה חיימוביץ: פה מדובר על מצב שמסיבה כזו או אחרת – או שחלפה הארכה, והחברה החליטה לא להגיש, או שעומדים בפני הליך משפטי.

ליזה חיימוביץ: בכל אופן – אין מידע בפני הציבור.

שמואל האוזר: החשבונות הם מאד קריאטיבים.

שמואל האוזר: אפשר להציג את הנתונים האלה בכמה צורות.

שמואל האוזר: אם לדעתם של רואי החשבון ברשת יש משהו שעלול להטעות את המשקיעים בדו"ח – הרשות מבקשת לתקן את הדו"ח.

שמואל האוזר: נותנים ארכה, וזה לא דבר בעייתי.

נתי שילה: אני רוצה להתייחס להצעה לבטל את המסחר ביום ג'.

נתי שילה: המצב היום, כפי שהוא – מדובר בחודש ארכה שנותנים לחברה, וממשיכים את המסחר, כל זאת עד שישה חודשים.

נתי שילה: זאת אומרת – אנחנו מדברים פה על תקופה של 5 חודשים, שבהם מאפשרים מסחר פעם בשבוע.

נתי שילה: כלומר, 20 ימי מסחר.

נתי שילה: אני רוצה להציג את נקודת המוצא דווקא מבחינת המשקיע, שאמרתם שדואגים לו.

נתי שילה: העובדה שמאפשרים מסחר רק פעם בשבוע, כבר נותנת איתות אזהרה למשקיעים, שמשהו פה לא בסדר, שיש פה איזושהי בעיה.

נתי שילה: באותה מידה שלא מפסיקים את המסחר חודש ימים, ונותנים אורכה, לא מפסיקים את המסחר – זה בסך הכל טוב למשקיע.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: נניח שמגלים בדו"ח רואה החשבון שהמאזן של החברה היה מזויף, שאין רווחים כפי שמצוין בו, אלא הפסדים.

מאיר שטרית: אתה מציע שימשיכו את המסחר בתנאים האלה?

נתי שילה: אני לא נגד עצם העובדה שמפסיקים את המסחר או שקובעים אותו לפעם השבוע - -

מאיר שטרית: אני חושב שמתוך הגינות, במצב הזה, צריך להפסיק את המסחר, ליידע את המשקיעים, והדרך בפניהם פתוחה לתבוע למשפט את הדירקטורים או המנהלים באותה חברה.

נתי שילה: זו אפשרות אחת.

נתי שילה: אפשרות שניה היא לתת אזהרה.

נתי שילה: כולם יודעים שיש בעיה, והמשקיע נשאר תקוע עם המניות.

נתי שילה: נותנים לו כמה ימי מסחר כדי לנסות ולצאת מהעניין הזה.

מאיר שטרית: אני מצטער, אבל אני לא מסכים אתך בנקודה הזו.

נתי שילה: במדינות אחרות, בארצות הברית, למשל, ברגע שמפסיקים מסחר בבורסה, יש במות אחרות ששם ניתן לנהל עסקאות באותן ניירות ערך, בלי לתקוע את המשקיע.

מאיר שטרית: ברגע שהבורסה עולה על זיוף רציני - -

נתי שילה: אבל לא כל מקרה הוא זיוף רציני.

נתי שילה: זו לא הסיטואציה היחידה.

נתי שילה: הסיטואציה הנוספת היא שיש עיכוב בפרסום דו"חות כספיים של החברה מעבר לזמן.

מאיר שטרית: זה לא צריך להיות.

מאיר שטרית: חברה צריכה לתת דו"חות בזמן.

רונית הראל: אבל המנגנון של יום ג' לא גורם לחברה להזדרז.

מאיר שטרית: אבל אם רואה החשבון לא מגיש דו"ח בזמן – למה אני צריך לתת זמן, מבחינת המשקיע הקטן?

מאיר שטרית: אני לא רואה לכך שום סיבה הגיונית.

מאיר שטרית: עבור המשקיע, הדבר הטוב ביותר הוא לדעת מה הנתונים האמיתיים של החברה, ואז הוא יוכל להחליט בהתאם.

מאיר שטרית: אני מציע לאשר את התקנה בסעיף 3.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: אם כן, אנו מאשרים את התקנה, כפי שהיא מוצעת פה, בפנינו.

מאיר שטרית: שינויים בתקציב לשנת 2000

מאיר שטרית: מונחת בפנינו בקשת שר האוצר להעביר סכום של 550 אלפי שקלים מהרזרבה הכללית למשרד התקשורת.

מאיר שטרית: המטרה היא – טיפול בתקצוב העסקת יושב ראש ועדת ההיגוי לעניין ההיערכות לטיפול ברעידות אדמה, בהתאם להחלטות הממשלה, וכן עוזר ליושב-ראש הוועדה.

מאיר שטרית: יש לי שתי תמיהות.

מאיר שטרית: האחת – מדוע העניין בתחום משרד התקשורת?

מאיר שטרית: ממתי משרד התקשורת מטפל ברעידות אדמה.

מאיר שטרית: שנית, כאשר מדברים בימים אלה, על הפקעות שכר בשירות הציבורי, אולי מישהו יכול להסביר לי את פשר גודלו של הסכום?

מאיר שטרית: אני מציע לדחות את הבקשה הזו.

אמנון כהן: ההעברה המבוקשת היא מהרזרבה הכללית של המדינה?

סמדר אלחנני: כן.

סמדר אלחנני: וראית כמה שהיא מצומקת?

אלכס ויסמן: לעניין השאלה מדוע העניין הוא בטיפול משרד התקשורת – ועדת השרים הטילה על שר התקשורת להיות ממונה על העניין.

אלכס ויסמן: זו הסיבה.

אלכס ויסמן: שר התקשורת טיפל בסוגיית רעידות האדמה כאשר היה שר השיכון.

אלכס ויסמן: על רקע זה הוקמה מינהלה, שיושבת במשרד התקשורת - -

מאיר שטרית: למה שלא תוקם המנהלה הזו במשרד התשתיות?

מאיר שטרית: דבר שני – מה פתאום, בתקופה בה מדברים על חריגות בשכר, עלות העסקתם של יושב ראש הוועדה ועוזרו – 550 אלף שקלים?

מיכל פלד: מדובר באדם שמטפל בנושא ביום-יום, ומרכז את כל הפעילות של צוות ההיגוי, שמונה על ידי ועדת השרים.

מיכל פלד: הוא קורא דו"חות, הוא עוסק בקבלת חומר, וכן הלאה.

אורי אולניק: בעקבות רעש האדמה שהיה בטורקיה הוקמה ועדה, והוחלט על הקמת צוות ההיגוי.

אורי אולניק: רוצים לעשות את זה בצורה רצינית.

מאיר שטרית: מי בעד אישור הבקשה?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: הבקשה לא אושרה.

מאיר שטרית: חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2000), התש"ס – 1999 סעיף 30 – תיקון חוק הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו

אלי גולדשמידט: אנחנו מחדשים את הדיון בנושא הערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: היום אני מתכוון שלא לעסוק בסוגיות הכבדות, הקשות, שעלו בהרחבה בישיבה הקודמת, אלא לנסות ולהתקדם בנושאים שהם פחות שנויים במחלוקת, ובראש ובראשונה – הפרמטרים שאנו רוצים לקבוע לגבי הדברים שישודרו בערוץ השלישי.

אנה שניידר: אנחנו נמצאים בפסקה 21, אחרי סעיף 142.

אורי אולניק: אנשי מועצת הרשות השניה ומנכ"ל הרשות השנייה, שעיינו בהוראות התוספת, מצאו שהיא בעצם מייתרת את פעולתה של מועצת הרשות השנייה, כי הכל נקבע כבר מראש, ולא מאפשר לרשות השנייה לשלוט, לכוון, או להיות גמישה בהתאם למה שיצטרכו.

אורי אולניק: אנחנו קיבלנו ממועצת הרשות השנייה נוסח הצעה לתוספת, שהוא מעודן יותר.

אורי אולניק: ואנחנו מגישים היום נוסח של התוספת, ומייד אצביע על העקרונות שלו.

אורי אולניק: הנוסח עדיין שומר על העיקרון שהתוספת קובעת את המכסות של הז'אנרים העליונים, דהיינו – תוכניות התרבות, הדרמה, התחקיר, והסדרות הדרמטיות.

אורי אולניק: התוספת הזו עדיין מקבעת מכסות מסוימות.

אורי אולניק: עדיין יש בתוך התוספת הזו סעיף שקובע שכל התוכניות האלה, של הז'אנרים העליונים ישודרו בשעות הפריים-טיים, אבל גרענו מהנוסח מספר סעיפים כלליים, והתייחסות לסוגי משדרים שאינם אותם סוגי ז'אנרים עליונים.

אורי אולניק: הנוסח שיחולק לכם עוסק בהגדרות.

אלי גולדשמידט: אנחנו נעבור על הנוסח החדש, ונראה איזה סעיפים הושמטו ממנו.

אלי גולדשמידט: אנחנו מאד רוצים לשמור על העצמאות של הרשות השנייה, ואנחנו גם סומכים עליה, אבל מצד שני אנחנו רוצים לעגן, כמה שאפשר את הרצון שלנו לשמור על רמה נאותה של ערוץ.

אלי גולדשמידט: אנחנו נצטרך לשמור על האיזון בין השניים.

אנה שניידר: סעיף 59 בחוק, כפי שהוא היום, אומר שכשליש לפחות מכלל שידורי הטלוויזיה יהיה בהפקות מקומיות, אולם הרשות תפעל להרחבת חלקם של שידורי טלוויזיה מהפקות מקומיות.

אנה שניידר: כך אומר החוק הקיים.

אנה שניידר: התיקון הוא כך: "(11) בסעיף 59 – (א) במקום "שליש" יבוא "ארבעים אחוזים"; כלומר – מגדילים את הנתח של הפקות מקוריות ל- 40 אחוזים, משליש.

אנה שניידר: תיקון נוסף – מוסיפים לתוך הסעיף את סעיף קטן (ב) שאומר: "מתוך כלל ההפקות המקומיות ובנוסף לחובות שתקבע המועצה בזיכיון או בכללים, ישדר בעל זיכיון בכל שנה תכניות כפי שיוגדרו בתוספת, ובכמות שלא תפחת מן המכסות השנתיות הקבועות בתוספת"; תיקון נוסף – סעיפים ג', ד', ו- ה' החדשים: "(ג) השר רשאי, על פי המלצת המועצה ובידיעת הוועדה, לשנות את הוראות התוספת; " הוועדה היא ועדת החינוך, לפי מיטב זכרוני.

אורי אולניק: הסוגיה היא מסובכת, אנחנו לא בטוחים איזו ועדה.

אורי אולניק: בשעתו היתה ועדה מיוחדת.

אלי גולדשמידט: בממשלה העניין הזה מפוצל למשרדים שונים – ובעניין הזה קטונו מלעסוק.

אלי גולדשמידט: בכנסת – עצם זה שהעניין מגיע לוועדה זה משמעותי.

אלי גולדשמידט: הממשלה גם יכולה להשתכנע מדיון בוועדה.

אלי גולדשמידט: זה בעייתי.

מאיר שטרית: אני מסכים שהדיון הזה, מלכתחילה, לא היה צריך להגיע לוועדת הכספים, אלא לוועדה הרלבנטית, למשל – ועדת הכלכלה, אבל, מכיוון ואנו דנים בחוק, ואנו קובעים פה כללים, מחר השר יכול להגיש תקנות באישור ועדה אחרת, שבכלל לא דנה בחוק ולא תהיה מודעת לכל הפנים של העניין.

מאיר שטרית: לכן, הגיוני שאם דנו בחוק הזה פה, הוועדה תהיה ועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: אני לא בעד פיצול בין שתי ועדות.

עדנה הראל: נדמה לי, בכל זאת, שיש חשיבות לזה שבסוגיות של תוכן תהיה ועדה אחרת מלבד ועדת הכספים.

עדנה הראל: צריך שתהיה ועדה שמתעסקת בסוגיות כאלה.

אלי גולדשמידט: יש פה דילמה עניינית.

אלי גולדשמידט: אף אחד לא מנסה לחטוף פה סמכויות.

אלי גולדשמידט: יש פה שאלה עקרונית.

אלי גולדשמידט: אם מלכתחילה זו לא בעיה בוועדת הכספים, ואנחנו לא מכינים את החוק – אז את צודקת.

אלי גולדשמידט: אבל אנחנו הם אלה שבונים את כל המבנה הזה, מן המסד ועד הטפחות, ואחרי זה, הפיקוח על כך שעומדים במבנה הזה, מועבר לוועדה אחרת שכלל לא היתה מודעת לדברים.

מאיר שטרית: הגיוני בעיניי שתקנות תובאנה גם בפני ועדת הכספים, כי זה יחייב את הכנסת להתייחס לעניין, ולקבוע אחת ולתמיד היכן ידונו בדברים.

אלי גולדשמידט: ענייני רשות השידור נדונים בוועדת החינוך.

עדנה הראל: לגבי הערוץ השני, יש סעיף אחרון בחוק הרשות השניה שהסמיך את הוועדה המיוחדת שהכנסת הקימה, מלכתחילה, ועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת החינוך.

עדנה הראל: אותו סעיף קובע שבכנסת שלאחר מכן תטפל בכך, הכנסת ה- 13, תטפל בכך ועדת החינוך, ולגבי הכנסת שאחר כך החוק לא קובע.

אלי גולדשמידט: אפשר להציע ועדה משותפת של ועדת החינוך וועדת הכספים בראשות יושב ראש ועדת הכספים?

ישראל כץ: זה חוק.

ישראל כץ: בלאו הכי זה צריך לזכות ברוב במליאה.

מאיר שטרית: אני מוכן להתחייב ליזום דיון, בוועדת הכנסת, כדי לגרום לכך, שכל נושא השידורים יידון בוועדה אחת.

עדנה הראל: יכול להיות מצב שכל החוק בסופו של דבר יהיה בסמכות ועדת החינוך, ורק הסעיף שדן בתוספת, שעניינה תוכן, יהיה בסמכות ועדת הכספים.

עדנה הראל: זה מצב מוזר.

מאיר שטרית: לא ביקשנו מהממשלה להעביר את החוק הזה אלינו, לוועדת הכספים.

מאיר שטרית: מאחר והעבירו, הם כבולים בהתחייבות הזו, ולא עולה על דעתי להעביר את הדיון בהמשך החוק הזה לוועדת החינוך.

מאיר שטרית: לכן אני מציע להשאיר את העניין בוועדת הכספים.

מאיר שטרית: זה הדבר הנכון לעשות.

אנה שניידר: בחוק עצמו, כפי שעדנה ארבל ציינה, ישנה הוראת מעבר, בסעיף 141 שאומרת שחוק זה יהיה בתחום ענייניה של הוועדה המיוחדת בעניין חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, שהקימה הכנסת ה- 13, ולה תהיינה נתונות הסמכויות של ועדת החינוך והתרבות של הכנסת לפי חוק זה, עד תום תקופת כהונתה של הכנסת ה- 13.

אנה שניידר: אני מציע לתקן את הסעיף הזה ולומר שחוק זה יהיה בתחום ענייניה של ועדה משותפת לוועדת החינוך וועדת הכספים.

רחמים מלול: בראשותו של מי?

אנה שניידר: לא צריך לקבוע מראש.

רחמים מלול: בראשותו של יושב ראש הוועדה שם הכינו את החוק.

אלי גולדשמידט: אני מתרשם שרוב חברי הוועדה שנוכחים כאן רוצים שזה יהיה בוועדת הכספים, אז נשאיר את זה בוועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: אני לא שלם עם זה, אני לא מתלהב מזה, אך כך זה יהיה בכל החוק.

מאיר שטרית: אני רוצה להבין – כאשר מדובר על 40 אחוז הפקות מקוריות, האם טוק שואו נחשבת להפקה מקורית?

אורי אולניק: התשובה היא – כן.

אנה שניידר: "(ד) המועצה רשאית , באישור השר והוועדה, להפחית מהמכסות הקבועות בתוספת לתקופה שתיקבע ואשר לא תעלה על שנה, אם נוכחה כי התקיימו נסיבות מיוחדות המצדיקות את ההפחתה, וכן רשאית המועצה כאמור להפחית מהמכסות לתקופה נוספת שלא תעלה על שנה, אם נוכחה כי התקיימו נסיבות מיוחדות לכך".

רחמים מלול: מה הן הנסיבות?

מאיר שטרית: בסעיף (ג) – תיקון במליאת הוועדה יהיה באישור הוועדה, לא בידיעת הוועדה.

אלי גולדשמידט: נדון בכך מייד.

אנה שניידר: "(ה) על אף האמור בסעיף קטן (ד), לעניין השנתיים הראשונות מיום תחילת השידורים בידי בעל זכיון בערוץ השלישי, רשאית המועצה, באישור השר, להתיר הפחתת היקף השידורים הקבועים בתוספת בהם מחויב בעל זיכיון בערוץ השלישי, ובלבד שלא יקטן ממחצית".

אלי גולדשמידט: מישהו יכול להסביר את ההבדלים ואת הסיבות לכך שבסעיף (ג) זה בידיעת הוועדה ובסעיף (ד) זה באישורה, ובסעיף (ה) זה בכלל בלי ועדה?

אלי גולדשמידט: מה ההגיון שעומד מאחורי ההבחנה הזו?

ישראל כץ: כל דבר צריך להיות באישור הוועדה.

איל רותם: זה מבטיח שמצד אחד קביעת התכנים נקבעת בדרך פחות - - ופחות ניתנת לשינויים אחר כך, ומצד שני, משאירה גמישות כאשר עולה ערוץ חדש לאוויר, ואנחנו לא יודעים איך זה ייראה ומה תהינה ההחלטות.

איל רותם: לכן קבענו שלושה מדרגים: האחד – מסמיכים את השר לפי המלצת המועצה ובידיעת הוועדה לשנות את הוראות התוספת, זאת אומרת , להוסיף ולגרוע ז'אנרים נוספים.

אלי גולדשמידט: ולמה בזה לא צריך את אישור הוועדה?

אלי גולדשמידט: למה בהפחתה במכסות צריך את אישורה?

אלי גולדשמידט: מה ההגיון?

אורי אולניק: בפעילות השוטפת של מועצת הרשות השניה, אם היא החליטה, למשל, שמן הראוי להעלות ז'אנר איכותי, למשל – תוכנית תחקיר עומק, שלא קיימת היום, זה בדיוק מסוג הדברים שמועצת הרשות השנייה מופקדת עליהם, והוועדה לא צריכה, בתחום מומחיותה, להגיד אם מן הראוי להוסיף ז'אנר או לא להוסיף.

ישראל כץ: אבל אתם רוצים להסמיך את שר התקשורת לשנות חוק של הכנסת, בלי אישור הכנסת?

ישראל כץ: זה חלק מחוק של הכנסת.

מאיר שטרית: אפשר לגשת אל העניין באחת משתי צורות.

מאיר שטרית: את הוועדה מעניין דבר אחד.

מאיר שטרית: אתם קובעים הפקות מקור של 40 אחוז?

מאיר שטרית: – שתהיינה הפקות מקור של 40 אחוז, ותנו עבודה למפיקים ובמאים בארץ, ושיינתן ביטוי לתרבות הישראלית.

מאיר שטרית: זה מה שמעניין אותי, וזה אני רוצה שייקבע בחוק, וכל שינוי בסעיף הזה יובא לכאן.

מאיר שטרית: אני לא רוצה להיכנס לתוך העניין.

מאיר שטרית: יש מועצה מקצועית שמוסמכת לקבוע את נהלי השידור.

מאיר שטרית: תוציאו את זה מהחוק.

מאיר שטרית: תנו למועצה את הסמכויות, ושהיא תעשה מה שהיא רוצה.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים להבטיח שאותם אינטרסים שאנחנו רוצים לעמוד אליהם יישמרו.

ישראל כץ: אבל מה שאתה רוצה להוציא מהחוק זה גם את האינטרסים.

מאיר שטרית: לא

ישראל כץ: הם פרי דיונים רבים וארוכים שהיו פה.

ישראל כץ: אתם לא מבינים את ההפרדה כאן, בין שני הדברים.

ישראל כץ: יש את מישור היחסים בין הממשלה לכנסת, והם לא עניינה של מועצת הרשות השנייה בכל מקרה.

ישראל כץ: לא עניינה האיזון והמינון – האם שר יוכל לשנות בעצמו חוק של כנסת.

ישראל כץ: ויש את העניין של מי שעוסק בזה.

ישראל כץ: מי שיוזם כל דבר כזה, מטבע הדברים, זה רק אתם.

ישראל כץ: אתם פונים לשר, השר פונה לוועדה, וצריך רק את האישור שלה, כמו בכל דבר הזה.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת ישראל כץ אומר שאיפה שנדרש אישור השר צריך להוסיף גם את אישור הוועדה.

שמואל שם-טוב: אני רוצה שתבינו – האינטרס של מועצת הרשות השנייה הוא בדיוק האינטרס שמציגים כאן.

שמואל שם-טוב: בשביל זה מועצת הרשות השנייה קיימת – כדי להגן על היצירה המקומית, כדי לחייב את הזכיינים בז'אנרים מסוימים.

שמואל שם-טוב: זה תפקידה.

מאיר שטרית: אתה מרוצה מרמת ההפקה המקורית בערוץ השני?

שמואל שם –טוב: זה מעל ומעבר לכל מה שנעשה בכל תחום טלוויזיה אחר בארץ, בגלל הרשות השנייה.

שמואל שם –טוב: הם עומדים בכל התנאים שנקבעו להם בחוק.

מאיר שטרית: אם כל כך טוב, מה כל כך רע?

מאיר שטרית: למה כולם צועקים?

שמואל שם-טוב: אני יכול לומר שהם עומדים יפה במכסות.

שמואל שם-טוב: אנחנו מפקחים על כך.

שמואל שם-טוב: עכשיו מכניסים כך שבז'אנרים האלה, שנקראים "העליונים", זה לא רק יהיה טוק שואו, אלא שתהיה איכות גדולה יותר.

שמואל שם-טוב: מה שאני רוצה לומר הוא – ככל שתעבירו אליכם יותר סמכויות בחוק הזה, אי אפשר יהיה לעשות שום דבר.

ישראל כץ: אתה טועה בעניין הסמכויות.

ישראל כץ: החוק יכול להגדיר את הדברים, אבל הוא לא אומר שאנחנו הם אלה שמעורבים בביצוע של זה.

ישראל כץ: אתם קובעים את החוק, לא אנחנו.

ישראל כץ: שיהיה ברור – מי שצריך לייצג פה את הציבור, על כל גווניו וכן הלאה, מבלי להתערב אחר כך בעשייה – זו הוועדה הזו.

יצחק לבני: אין דבר יותר טבעי מאשר הרצון של הוועדה לסגור את הברגים עד תום, ולהרגיש שליטה על העניין.

יצחק לבני: אלא מאי?

יצחק לבני: – אני קראתי כ- 40 חוקים של כ- 40 גופים מהסוג הזה בעולם.

יצחק לבני: כולם הוקמו על ידי ועדות פרלמנט.

יצחק לבני: אין אחת שנכנסה למידה כזו של ספסיפיקציה.

יצחק לבני: הטובות שבהן, כלומר- האירופאיות, הולכות על שלוב בין האינטרס של חברות פרטיות, בין שוק חופשי לרשות ציבורית, ואת האחריות הם מטילים על הרשות הציבורית ולא על החוק.

יצחק לבני: מה הם עושים בחוק?

יצחק לבני: – הם קובים בו הוראות לרשות הציבורית.

יצחק לבני: מה זה אומר?

יצחק לבני: זה לא מספרים בדרך כלל.

יצחק לבני: זה קביעות של מהויות.

יצחק לבני: הם יכולים בהחלט לקבוע מספר.

יצחק לבני: מספר של הפקה מקורית- 40 אחוז.

יצחק לבני: זה כן.

יצחק לבני: היתר צריך להיות לא במספרים.

יצחק לבני: צריך לקבוע בחוק שחובת הרשות השנייה היא שאחוז גבוה יהיה מיועד למה שרוצים, ולהשאיר להם לקבוע כמה בדיוק.

יואל נווה: הבענו את עמדתנו גם כן, שנכון להשאיר את הפירוט הרחב ביותר.

יואל נווה: אני חושב שאפשר לעשות פה צעד אחד נוסף מעבר לכך.

יואל נווה: מה שהטריד את חברי הוועדה, בעיקר, חוץ מאמירות כלליות, שמקובלות על חברי הכנסת, על הביטוי הרחב של כלל הציבור – אפשר להגיד משהו על רמה אחת מתחת להפקות מקור.

יואל נווה: אפשר להשאיר הוראה שהיא איכותית מעיקרה, ולא כמותית.

יואל נווה: מעבר לזה אני מציע שהרשות הציבורית תבוא לוועדה, עם דו"ח מפורט על היקף ההפקות, תציג את העניין ואז תהיה יכולת לוועדה לעשות ביקורת על רמת הביצוע.

אלי גולדשמידט: ה- 40 אחוז מעוגן במסגרת החוק.

אלי גולדשמידט: את זה השר לא יכול לשנות.

אלי גולדשמידט: אבל, למשל – העברת ז'אנר עליון מפריים טיים לזמן אחר, זה דבר שיהיה ניתן לביצוע, לפי הסעיף הראשון, נכון?

ישראל כץ: אני רוצה לומר בצורה מסודרת.

ישראל כץ: יש שתי גישות בסיסיות: הגישה העסקית, שיואל נווה איתר אותה מייד, וחיזק אותה.

ישראל כץ: הגישה השנייה היא הגישה הערכית.

ישראל כץ: שתי גישות אלה צריכות לבוא לידי ביטוי.

ישראל כץ: ברור שעסקית, שווה לזכיין לשלם יותר.

ישראל כץ: אם תהיינה 100 אחוז של מגבלות ערכיות, הזכיין ישלם אפס.

ישראל כץ: אני חושב שהרוח הכללית של הוועדה צריכה להישמר.

ישראל כץ: מי שמתרגם את הדברים האלה, לפי בקשת חברי הוועדה, זה אנשי משרד התקשורת.

ישראל כץ: היתה דרישה של רוב חברי הוועדה לנסות לכמת ערכים, ומשרד התקשורת ניסה לתרגם את זה.

ישראל כץ: מה שחבר הכנסת מאיר שטרית אמר זו הקצנה של הגישה העסקית.

ישראל כץ: לדעתי היא לא מבטאת גם את דעתו האישית.

מאיר שטרית: כאשר אנחנו מדברים על הפקה מקורית, אני מניח שהרצון של רוב חברי הוועדה הוא לראות יותר אחוזים לז'אנרים העליונים, ושלא יותר טוק שואו.

עופר חוגי: אני חושב שבנושא התוכניות חייבים לקבוע מסמרות, עם אחוז מסוים של גמישות למועצה.

עופר חוגי: כיום, אנו רואים שיש אפילו מלחמה בין המנכ"ל לבין המועצה.

עופר חוגי: נעשה את הניסיון הזה, של קביעת המסמרות בעניין השידורים, וניתן לכם אחוז מסוים של חופש, שתוכלו לקבוע בו.

עופר חוגי: אחרי חצי שנה אפשר לבדוק את המצב, ולהביא את העניין לדיון בוועדה.

אלי גולדשמידט: כלומר, אתה בעד להגביר את סמכות הוועדה בעניין הזה.

עופר חוגי: כן, בטח.

אלי גולדשמידט: אני מציע שנתקדם.

אלי גולדשמידט: אנחנו נמצאים כרגע בדיון על השאלה – האם אנחנו דורשים את אישור הוועדה גם לשינוי בתוספת.

אלי גולדשמידט: זו השאלה.

עופר חוגי: צריך לקבוע במפורש שעות ותוכניות, לתת למועצה מרווח מסוים של חופש.

עופר חוגי: בעוד חצי שנה ניתן יהיה לבדוק את הדברים.

אלי גולדשמידט: אנחנו נמצאים כעת בסעיף 59, (ג), (ד) ו- (ה).

אלי גולדשמידט: בסעיף (ד) נדרש אישור של ועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: בסעיף (ג) – רק בידיעת ועדת הכספים, ובסעיף (ה) אין בכלל.

אלי גולדשמידט: אני מבקש שתתייחסו ותביעו את עמדתכם לגבי זה.

אלי גולדשמידט: קיבלתי תשובה שהשינוי בתוספת יכול להיות, למשל, העברת ז'אנר מקורי, עליון, משעת הפריים טיים לשעה 12 בצוהריים, וזו סמכותו של השר מבלי לבקש אישור מהוועדה.

אלי גולדשמידט: אני מבקש התייחסות לשאלה – איזו סמכות אנחנו נותנים בלי שנדרש אישור מהוועדה.

אלי גולדשמידט: ומה אם היא רוצה להעביר מפריים טיים לשעות רגילות?

אורי אולניק: לפי איך שזה מוגש כרגע – היא רק צריכה להודיע.

אורי אולניק: לגבי סעיף (ה)- יש פה סעיף ספציפי, שנוגע רק לערוץ המסחרי החדש.

אורי אולניק: שני הסעיפים הקודמים מתייחסים לשני הערוצים.

אורי אולניק: בסעיף הזה, אנחנו משאירים למועצה שיקול דעת לשקול עד כמה המצב של הערוץ המסחרי הוא כזה קריטי, שהיא רואה לנכון להמליץ, ובנסיבות מיוחדות, ואז השר יכול לאשר.

אורי אולניק: זה מוגבל לשנתיים בלבד.

אורי אולניק: זה היחס בין סעיפים (ג), (ד) ו- (ה).

עופר חוגי: למה שלא נעשה את זה הפוך?

עופר חוגי: נקבע היום, וניתן למועצה אחוז מסוים של מרווח של שינויים במהלך השידורים.

אלי גולדשמידט: מה זה אחוז מסוים?

אלי גולדשמידט: אחוז של מה מתוך מה?

דני רוזן: אם תהיה הפקה נהדרת, שלא משודרת בשעות הפריים טיים, אתה רוצה למנוע את זה?

מאיר שטרית: לפעמים האויב של הטוב ביותר זה המצוין.

מאיר שטרית: גם אני, באופן טבעי, כפוליטיקאי – יש לי רצון להיות מעורב ולדעת על כל פרט מראש.

מאיר שטרית: אבל, נדמה לי שאם אנחנו קובעים את העקרונות, והדוגמה הטובה היא עניין ההפקה המקורית, עליו אין ויכוח בוועדה.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים ש- 40 אחוז יהיו הפקות מקוריות, ומתוך סך ההפקה המקורית אנחנו רוצים שאחוז גבוה יהיה תוכניות מהז'אנרים העליונים ולא טוק שואו.

מאיר שטרית: אם קובעים את שני העקרונות הבסיסיים הללו, אז יוצרים כלל שאם מישהו רוצה לסטות ממנו הוא צריך לחזור לוועדה.

מאיר שטרית: על כך אין לי ויכוח, ואני חושב שזה מכסה 90 אחוז מהשטח.

מאיר שטרית: יכול להיות שביתרה המועצה רוצה לשנות הרכב תוכניות, למשל, ואני לא חושב שאנחנו צריכים להיכנס לזה.

מאיר שטרית: לכן, השאלה היא מה העקרונות שאנו רוצים לעמוד עליהם.

ישראל כץ: כל מה שאמרת עד עכשיו מקובל עלי.

ישראל כץ: אני האחרון שרוצה להיכנס לעבודת הערוץ, אבל את הכמויות, במידה מסוימת, הוועדה צריכה לקבוע, פעם אחת.

מאיר שטרית: לכן, לדעתי, הדיון העקרוני הוא לא פחות חשוב מהפרטים.

רחמים מלול: אם בסמכותה של הוועדה להעביר תוכנית מפריים טיים לזמן אחר, זה כמובן נובע מתוך שיקול עסקי של רייטינג.

דני רוזן: לאו דווקא.

דני רוזן: אתן לך דוגמה.

דני רוזן: יכול להיות שיעשו תוכנית תעודה יוצאת מן הכלל, אך היא כל כך טובה, שרוצים לשדר אותה בזמן של תוכניות שמוקדשות לצפייה של ילדים, דווקא.

רחמים מלול: ואז השיקול העסקי נכנס לתוך המסגרת הערכית שנמצאת בתוך התוספת.

אלי גולדשמידט: אני מציע שנעבור לתוספת עצמה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להבין – מה זה "תוכניות בענייני היום"?

אלי גולדשמידט: האם התוכנית של רפי רשף היא תוכנית בענייני היום?

שמואל שם-טוב: אבל נאמר שזה 40 אחוז כולל תוכניות טוק שואו.

שמואל שם-טוב: אז זה לא כולל טוק שואו.

שמואל שם-טוב: פה כתוב "למעט".

שמואל שם-טוב: כאשר אתה מגביל הפקה מקורית, שאמרת שאתה רוצה שתהיה 40 אחוז, ואתה אומר שזה למעט תוכניות בענייני היום, אם רפי רשף זה תוכנית בענייני היום, אז זה למעט רפי רשף.

שמואל שם-טוב: זו בדיוק התסבוכת שמסתבכים בה.

שמואל שם-טוב: יש ספר של כללים שקבעו אנשי מקצוע ברשות השנייה.

שמואל שם-טוב: אני כבר קורא אותם מזה חודש, ולא מבין אותם בדיוק.

שמואל שם-טוב: כל זה כאשר הרצון של הרשות השנייה הוא שתהיה כמה שיותר הפקה מקורית ישראלית.

אילן רותם: התוכנית של דודו טופז, למשל, שהיא תוכנית בידור, היא נחשבת להפקה מקורית, לפי כל ההגדרות.

אילן רותם: רפי רשף בתוכנית שלו, שהיא מה שנקרא טוק שאו, היא תוכנית מעורבת, שיש בה אלמנטים של בידור ואלמנטים של ענייני היום.

אילן רותם: כאשר אנו רוצים לבדוק עד כמה זה באמת יש הפקה מקורית, אנחנו לוקחים רצף של תוכניות, עושים חישוב – כמה דקות יש מכל דבר.

מאיר שטרית: אני חושב שבעניין הזה הדבר הטוב ביותר הוא שננסח.

מאיר שטרית: שנכניס בחוק ניסוח פשוט שימקד את העניין בצורה הכי טובה.

מאיר שטרית: אני מציע לכתוב בתוספת שמעבר לעניין שיהיו 40 אחוז הפקות מקור, שייאמר שמתוך הפקות המקור, 70 אחוז יהיו מסוג הז'אנרים העליונים, וכל היתר אינם מעניינינו.

אלי גולדשמידט: עוד לא הגענו לזה.

אלי גולדשמידט: אני חושב שהדברים ברורים.

אלי גולדשמידט: כאשר אנחנו מגדירים 40 אחוז תוכניות מקור, אנחנו מתכוונים לכל התוכניות, למעט תוכניות חדשות, תוכניות ספורט, והחלקים בענייני מקור מתוך אותם תוכניות שמערבבות בידור ותוכניות בענייני היום.

אלי גולדשמידט: למה ערוץ 2 נקרא כך והערוץ השלישי הוא לא ערוץ 3?

שמואל שם-טוב: יש ערוץ 3 בכבלים.

שמואל שם-טוב: הוא סימן מסחר רשום.

אנה שניידר: "שידור חוזר" – שידור מחדש בערוץ השידור של תכנית שאיננה מהפקה מקומית ששודרה בו קודם לכן או של תכניות בהפקה מקורית ששודרה קודם לכן בערוץ כלל ארצי בישראל, לרבות תכנית שנערכה מחדש, אך זהה במהותה, לדעת הרשות, לתכנית ששודרה בעבר";

מאיר שטרית: זאת אומרת, שאם ערוץ 2 עשה הפקה מקורית, והוא מעביר אותה לערוץ השלישי, והיא משודרת שם, זה נחשב לשידור חוזר, לא להפקה מקורית.

אלי גולדשמידט: כן.

אלי גולדשמידט: אגב, ערוץ כלל ארצי זה לעולם לא יהיה ערוץ כבלים, נכון?

אנה שניידר: "שנה – שנה על פי הלוח הגריגוריאני; "שעה" – במכסת התוכניות הקבועה בחצאי שעות, הכוונה ל- 48 דקות תכנית לפחות; "

מאיר שטרית: כאשר הקימו את הערוץ השני, הגדירו שהפרסומת המותרת היא 6 דקות.

מאיר שטרית: בפועל זה הוכפל, כי הזכיינים לוחצים, בגלל הצורך שלהם לגבות יותר כסף על הפרסומים.

שמואל שם=טוב: זה לא נכון.

שמואל שם=טוב: אתה ליברל של שוק חופשי.

שמואל שם=טוב: אתה הולך לקראת הקמת ערוץ שלישי.

שמואל שם=טוב: לא צריך להגביל את זמן הפרסום.

שמואל שם=טוב: הם יתחרו, וזמן הפרסום יתייצב.

שמואל שם=טוב: התרנו להם בחוק פחות מ- 12 דקות.

מאיר שטרית: בגלל לחצים שהערוץ השני לחץ, המועצה נכנעה, ושינתה את זמני הפרסומות.

מאיר שטרית: אני מציע לקבוע מה הם העקרונות שחשובים לנו.

אלי גולדשמידט: אבל אתה צריך להתייחס לאפשרות של השר לשנות את העקרונות הללו.

אלי גולדשמידט: נגיע לזה בסוף.

אנה שניידר: "חצי שעה – במכסת תכניות הקבועה בחצאי שעות, הכוונה ל- 24 דקות תכנית לפחות; "תכנית " – יחידת שידורים בסיסית בעלת תוכן והיקף ידועים ומגודרים במתכונת הערוכה לשידור בטלוויזיה, הכוללת רצף של תמונות וקול; "תוכניות תעודה" – תכניות העוסקות בתיעוד של תופעות חברתיות, תרבותיות או פוליטיות, או בתיעוד תופעות או תגליות בטבע או במדע ואינן תכניות בענייני היום; "סרט תעודה" – תכנית תעודה המצולמת כולה מחוץ לאולפן, עשויה לשלב חומר ארכיוני ואורכה 24 דקות לפחות; "תוכניות דרמה" – תוכניות המגוללות סיפור עלילה בעל אופי קומי, דרמטי, מלודרמטי או טראגי, הכוללות, בין השאר, סוגים אלה: (1) דרמה בודדת – דרמה בהיקף של פרק אחד המשודרת במלואה במהלך שידור אחד, או מהווה חלק מסדרה קצרה (Mini Series) ומשלבת בתוכה בדרך כלל צילומי אולפן עם צילומים מחוץ לאולפן ואורכה 50 דקות לפחות.

אנה שניידר: (2) דרמה תיעודית (דוקודרמה) – דרמה העוסקת בדמויות או באירועים אמיתיים והחותרת לשחזר דמויות ואירועים אלה, מתוך נאמנות מירבית לעדויות ולמסמכים המתארים אותם ; "סדרה דרמטית" – סדרת דרמה שבה מספר פרקים, שאורך כל אחד מהם 24 דקות לפחות, כשמספר הפרקים יכול להיות רב או מועט; "סרט טלווייזיה" – תוכנית במתכונת הדומה לדרמה בודדת אך מתאפיינת, בדר כלל, באורך של 80 דקות לפחות ובתסריט המחייב צילומים מחוץ לאולפן on location.

אנה שניידר: "תוכניות מיוחדות" – תוכניות במתכונת מקורית ובעלות ערך מיוחד, אשר הוכח להנחת דעתה של הרשות כי הן באיכות כתיבה תסריטית, משחק ובימוי יוצא דופן, העונות לאחד מהסוגים האלה: (1) תוכניות מערכונים איכותיות המופקות ברמת הפקה גבוהה באורך של רבע שעה לפחות; (2) תוכניות במתכונת מקורית וחדשנית, באורך של רבע שעה לפחות (3) דרמה בודדת, דרמה תיעודית (דוקודרמה), מיני סדרה וסדרה דרמטית – כל אלו באורך של חצי שעה לפחות.

אנה שניידר: אופי השידורים.

אנה שניידר: 2.

אנה שניידר: בעל זיכיון – (1) ישדר תכניות במגוון רחב, ככל האפשר, של סוגים ונושאים, ולקהלי יעד מגוונים, תוך התחשבות בהרגלי הצפייה של קהלי היעד השונים, ותוך ניסיון להגיע למירב הצופים; (2) ישדר תוכניות בתחומים שונים לרבות בתחומי הלימוד, החינוך הבידור, התרבות, האמנות והפולקלור, וכן מידע בנושאי מדיניות, חברה, כלכלה, משק תרבות, מדע, אמנות ספורט, פולקלור, דת, היסטוריה וכיוצא באלה; (3) יתן ביטוי בשידוריו למירקם התרבותי המגוון של ישראל לתחומי העניין של כל תושבי ישראל בכל אזורי הארץ ובכל צורות ההתיישבות, בנושאים יחודיים באזורי הארץ השונים, לרבות שילוב תוכניות המשודרות מאזורים אלה, למגוון סגנונות החיים, רמת החיים, ההשכלה, התעסוקה, התרבות והאמונות הדתיות של תושבי ישראל, וכן יביא לידי ביטוי את מגמות הרשות המנויות בסעיף 5 (ב) לחוק - -

מאיר שטרית: יש סתירה בין (3) ובין (1).

מאיר שטרית: אם יש כוונה להגיע למירב הצופים – חלק גדול מהתוכניות שמציינים פה לעולם לא יגיעו למירב הצופים.

מאיר שטרית: אני טוען שאסור להתעסק עם זה בכלל.

מאיר שטרית: זה רחב מידי.

אלי גולדשמידט: מה זה 5 (ב)?

רחמים מלול: אפשר לקבל דוגמה לתוכנית דת המשודרת בערוץ 2?

מאיר שטרית: יש תוכניות של הרב גפני, שמשודרות אחר הצוהריים.

עופר חוגי: חייבים לעגן את זה, שבאמת יהיו שידורי דת ולא שידורי בדיחה.

עופר חוגי: לרשות השידור יש זמן מסוים שבו צריכים לשדר שידורי דת, ומה שקורה הוא שהם משדרים את המיסה של חג המולד, עוד כמה קונצרטים של הנצרות, ואלה נחשבים לשידורי הדת.

עופר חוגי: אם רוצים באמת להתייחס לציבור רחב, שמונה כיום 25 אחוז מהאוכלוסייה, חייבים לעגן את זה, שיהיו שידורי דת ברמה.

עופר חוגי: ניתן להפיק שידורי דת ברמה.

עופר חוגי: היום זה מסתכם בראיונות.

עופר חוגי: העניין בכלל לא ממוצה.

שמואל שם-טוב: יש שתי אסכולות לגבי השאלה מה הן תוכניות דת.

שמואל שם-טוב: יש אסכולה אחת, של ערוץ 1 – מורשת ישראל, שרואים את התוכניות מעט אנשים, ומי שרואה זה בדרך כלל מקרב הציבור הדתי, כי הציבור החרדי לא רואה טלוויזיה.

שמואל שם-טוב: יש תוכניות בערוץ 2, שלא עוסקות בנושא הדתי במובן הצר של המילה, אלא בכל מה שקשור לתרבות היהודית – יהודים וחילונים, רב אורתודוקסי שמדבר על נושאים שונים, כאשר המגמה היא להבהיר שתרבות יהודית היא רלבנטית גם לגבי ציבור שאינו חובש כיפות.

שמואל שם-טוב: זו המגמה.

שמואל שם-טוב: הכוונה היא לא לשדר תוכניות מגירה, שדוחות את רוב הציבור, ואין בהן כמעט צפייה.

שמואל שם-טוב: המגמה שלנו היא לעשות תוכניות לאו דווקא דתיות, אלא שעוסקות בנושאים יהודיים.

עופר חוגי: סליחה, מי זה הגוף שמורה איזה תוכניות לעשות ואיך לעשות תוכניות?

עופר חוגי: היום היהדות מוצגת בצורה הזוועתית ביותר.

שמואל שם-טוב: מועצת הרשות השנייה לא יכולה לקבוע בדיוק את תוכן השידור.

שמואל שם-טוב: יש ז'אנר שנקרא "מסורת ישראל".

שמואל שם-טוב: הזכיינים מחויבים לפי שעות.

שמואל שם-טוב: זה לא שאני יכול להורות להם מה לעשות.

ישראל כץ: יש ערוץ לוויני חדש שנקרא "רגלי המבשר".

ישראל כץ: יש לו צרכנים, והוא משדר תוכניות טלוויזיה.

ישראל כץ: מדוע קיים הערוץ הזה, שהוא ערוץ פיראטי?

ישראל כץ: כי הם לא מוצאים את הביטוי בכלים הקיימים.

ישראל כץ: אני לא בטוח שאפשר לפתור את הבעיה.

אלי גולדשמידט: מה זה סעיף 5 (ב)?

אנה שניידר: 5 (ב) כפי שהוא קיים היום אומר שבמילוי תפקידיה תפעל הרשות במגמה לקידום היצירה העברית הישראלית, טיפוח - - , חיזוק ערכי הדמוקרטיה, מתן ביטוי למורשת היהדות ולערכי הציונות, מתן ביטוי לתרבות העמים ליצירה האנושית ולערכי הציוויליזציה לדורותיה, לקיום שידורים בשפה הערבית לצרכיה של האוכלוסייה הדוברת ערבית ולקידום ההבנה והשלום עם המדינות השכנות, בהתאם למגמות היסוד של המדינה".

אנה שניידר: בפסקה 6 כתוב: "ומתן ביטוי מתאים למגוון התרבותי של החברה הישראלית ולהשקפות השונות הרווחות בה".

ישראל כץ: אני חושב שאני אגיש בעניין הזה הסתייגות.

ישראל כץ: אין שום סיבה שלא לכלול כאן את נושא השידורים בשפה הרוסית.

ישראל כץ: מדובר כאן על שידורים בשפה הערבית.

ישראל כץ: זה אותו גודל של אוכלוסייה.

ישראל כץ: אלה הם הכללים שאני מדבר עליהם.

אנה שניידר: בסעיף 5 (ב) (9) לחוק הקיים, כתוב שבין יתר הדברים, שהרשות תפעל לקיום שידורים בשפות זרות לעולים חדשים ולתיירים.

ישראל כץ: זה כללי.

ישראל כץ: אני באופן עקבי, כמעט בכל ישיבה, מציע לכלול שידורים בשפה הרוסית, היכן שכתוב שידורים בשפה הערבית.

ישראל כץ: אני הולך על דבר מציאותי שקיים.

אלי גולדשמידט: עברית וערבית הן שפות רשמיות במדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: חייבים לשדר בהן.

ישראל כץ: אגב, לא מפריע לי שנושא השידור בשפות לעולים יוגבל במספר שנים.

אלי גולדשמידט: גם הזיכיון מוגבל בשנים.

אלי גולדשמידט: עוד נגיע לזה.

רחמים מלול: המילה "מבוגרים" מיותרת כאן, לדעתי.

אנה שניידר: גם אני חושבת כך.

אלי גולדשמידט: זה מופיע כאן במשמעות של ההפך מילדים.

אלי גולדשמידט: אם כך – נשמיט את המילה.

ישראל כץ: כן.

אנה שניידר: "...

אנה שניידר: או מתורגמות לערבית ורוסית רהוטות באמצעות כתוביות תרגום או דיבוב בשפות הערבית והרוסית.

אנה שניידר: ." - -

אלי גולדשמידט: איך אפשר לדבב בשתי שפות בו זמנית, זה לא ברור לי.

ישראל כץ: כל הנושא הוא מה שבא לאחר מכן – כמות השעות.

אלי גולדשמידט: לדעתי הדיבוב מעכב לימוד של עברית על ידי העולים.

אלי גולדשמידט: בתקופת המעבר, עד שהם שולטים בעברית, הם יכולים לקרוא את הכתוביות.

אלי גולדשמידט: השאלה היא אם לא עדיף לעודד את לימוד העברית על ידי כתוביות של תרגום ולא על ידי דיבוב.

אנה שניידר: "(ב) בעל זיכיון בערוץ השני ישדר תכניות תרבות בהיקף של 26 שעות לפחות בשנה, אשר יכללו תכניות העוסקות במגוון ענפי תרבות או בענף תרבותי מסוים מידי פעם או ביוצרים בתחום התרבות; מחצית מתכניות אלה לפחות תשודר לפני חצות.

אנה שניידר: (ג) בעל זיכיון בערוץ השלישי ישדר תכניות תרבות בהיקף של 39 שעות לפחות בשנה, אשר יכללו תכניות העוסקות במגוון ענפי תרבות או בענף תרבותי מסוים מדי פעם או ביוצרים בתחום התרבות; מחצית מתכניות אלה לפחות תשודר לפני חצות;".

ישראל כץ: לגבי הסעיף הקודם - אם לא רוצים להגביל בזמן, לי לא מפריע שיהיה כתוב שהחובה הזו, במקביל לערבית, תהיה לגבי השפה שממנה הגיעה העלייה העיקרית בשנים שקדמו לתחילת השידורים.

אלי גולדשמידט: מה זה, מ- 14 לרדת ל- 6 בתנאי שזה איכותי?

אנה שניידר: לא, מדובר על המרה.

אלי גולדשמידט: אם כך, הניסוח כאן בעייתי.

נילי בורנשטיין: " (2) 26 שעות סדרות דרמטיות.

נילי בורנשטיין: (3) 21 שעות סרטי תעודה, שמתוכן רשאי בעל זכיון לשדר עד 13 שעות אשר מחציתן יוכרו במסגרת מכסת סרטי התעודה, של תכניות תעודה שמשלבות אולפן וכתבות תחקיר בנושא נבחר אחד, ובלבד שכתבות התחקיר יהיו בארוך של לפחות מחצית מזמן התכנית; "

אלי גולדשמידט: האם אנשי המועצה מבינים את הסעיף הזה?

ישראל כץ: איך החלק הזה נכנס, האם הוא נכנס בהתייעצות עם הרשות השנייה?

אורי אולניק: אלה הכללים של הרשות השנייה.

אורי אולניק: היתה טענה, שנשמעה בפני הוועדה, שבתקופת הזכיון הראשונה, לא אכפה מועצת הרשות השנייה את הכללים.

אורי אולניק: רוצים שהדברים יהיו מעוגנים, שלא ניתן יהיה להתחמק מהם.

אורי אולניק: זה על פי דרישת הוועדה.

אורי אולניק: אם הוועדה סבורה היום שניתן להסתפק בכיוון הערתו של חבר הכנסת מאיר שטרית - -

ישראל כץ: הוא כבר נסוג בו מהצעתו.

אלי גולדשמידט: גם אם הוא לא נסוג – הוא יהיה במיעוט.

אני ממשיכה: (ג) מתוך כלל ההפקות המקומיות ישדר בעל זכיון בערוץ השלישי בכל שנה תכניות בכמות שלא תפחת מהמכסות השנתיות שלהלן, ולעניין זה, לא יבואו במניין שידורים חוזרים: (1) 21 שעות רמות בודדות, דרמות תיעודיות או סרטי טלוויזיה; המנהל רשאי לאשר המרה של עד 9 שעות בסדרה דרמטית איכותית.

אני ממשיכה: (2) 39 שעות סדרות דרמטיות; (3) 31.5 שעות סרטי תעודה, שמתוכן רשאי בעל הזכיון לשדר עד 19 שעות אשר מחציתן יוכרו במסגרת מכסת סרטי התעודה, של תוכניות תעודה שמשלבות אולפן וכתבות תחקיר בנושא נבחר אחד, ובלבד שכתבות התחקיר תהיינה באורך של לפחות מחצית מזמן התוכנית;".

אנה שניידר: סעיף (4) נמחק.

עופר חוגי: זה אחרי הגידול ל- 40 אחוז?

אורי אולניק: לאחר שהאריכו לזכייני הערוץ השני את תקופת הזכיון הם עלו ל- 40 אחוז.

אורי אולניק: זה לא היה בחוק.

עופר חוגי: אם הם עומדים כיום על 40 אחוז, והפירוט של התוכניות האלה הם גם 40 אחוז - -

אלי גולדשמידט: - - אם אין הסכמה זה יישאר על שליש, כי הם הלכו לזכיון על בסיס של שליש.

אלי גולדשמידט: אני אומר שצריך לבוא אתם בדברים בנושא זה, כי הם בטח לא מודעים לדברים.

אלי גולדשמידט: צריך שלא להפתיע אותם מבחינה משפטית.

אלי גולדשמידט: אם הם מסכימים, אז בכלל אין בעיה.

אלי גולדשמידט: אם הם לא מסכימים, צריך להיות רגישים לנקודה הזו, כי אנחנו דנים בערוץ השלישי, לא השני.

ישראל כץ: יש נקודה אחת, שמועצת הערוץ השני, אם היא צריכה מרחב גמישות, שהיא תוכל לתמרן במסגרת הכללים.

ישראל כץ: היום זה בכללים, אז יש לה גמישות, אך מהרגע שזה בחוק, אין לה גמישות, כביכול.

אלי גולדשמידט: בשביל זה באים סעיפים (ג), (ד) ו- (ה).

אלי גולדשמידט: זה יכולת השינויים שיש להם.

אלי גולדשמידט: נמשיך הלאה, לסעיף (ד), שהוא לדעתי הכי חשוב.

נילי בורנשטיין: "(ד) כל התוכניות המפורטות בסעיפים קטנים (ב) ו- (ג) ישובצו בין השעות 19:00 ל- 24:00 בימי חול, ואולם רשאי המנהל לאשר שיבוצם גם בשעות אחרות בשבתות, חגים ומועדים מיוחדים".

עופר חוגי: אני לא מסכים לסעיף הזה.

עופר חוגי: האם בגלל שאדם הוא שומר שבת הוא לא יוכל לראות את הסרטים האלה?

עופר חוגי: מה פתאום?

רחמים מלול: יש לי שאלה – תוכניות מקוריות מיוחדות, המשודרות בערבי שבת ובערבי חגים, האם הם משודרים בשידור חוזר בימי חול?

שמואל שם-טוב: כן.

שמואל שם-טוב: אולי לא בפריים טיים, אך הם משודרים בשידור חוזר.

אלי גולדשמידט: אתם מוכנים להכניס את השידור החוזר כאן?

שמואל שם-טוב: זה ממילא באינטרס של הזכיין.

אלי גולדשמידט: הנקודה העקרונית מבחינתו היא שאותן תוכניות איכות תשודרנה בשידור חוזר, לציבור שאינו יכול לצפות בהן בזמן השידור המקורי.

אלי גולדשמידט: נאמר כאן שכמעט תמיד יש שידורים חוזרים במהלך השבוע.

אלי גולדשמידט: אני מניח שהתוכניות הטובות משודרות שוב.

נילי בורנשטיין: "(ה) המועצה תהיה רשאית לקבוע מכסות מינימום לתכניות מסוגים נוספים.

נילי בורנשטיין: (ו) בנוסף למכסות הקבועות בסעיף קטן (ב), בעל זכיון בערוץ 2 ישדר פעם אחת במשך תקופת הזכיון סדרה דרמטית או סדרה תיעודית, יחודית, יוקרתית ואיכותית, בהשקעה שלא תפחת מסכומים שתחליט עליהם המועצה:"

עופר חוגי: הייתי רוצה שבסעיף (ד) נוסיף סעיף קטן, שבמידת האפשר יהיה אפשר לשדר, גם בימי חול, בין השעות 19:00 ל- 24:00.

אלי גולדשמידט: המילים "במידת האפשר" נותנות לזכיין אפשרות גם לא לעשות את זה.

אלי גולדשמידט: אז בואו ננסח את הדרישה הזו, עם דגש על "מידת האפשר".

יצחק לבני: בהמשך למה שהציע חבר הכנסת מאיר שטרית –הוא קבע את המשחק של 70 אחוז, בנוסף ל- 40 אחוז הפקה ישראלית.

יצחק לבני: נדמה לי שהוא קבע את המספר הזה בלי בדיקה.

יצחק לבני: אם המספרים האלה נראים לכם, באופן בסיסי, אני מציע לחבר אותם יחד, זה לזה, ולהפוך אותם לסעיף אחד, שנותן את המספר הכולל.

יצחק לבני: המספרים האלה הרי אינם מקריים.

יצחק לבני: אלה מספרים שהיום, הערוץ ה- 2 הולך עליהם, בתקופת הזיכיון השנייה.

יצחק לבני: צריך לחבר את מספרי הדרמה, הדרמה הבודדת, השידור הדוקומנטרי, התוכניות התרבותיות והמיוחדות – יחד, לבדוק איזה אחוז זה, ולרשום אותו.

יצחק לבני: מה יהיה המשחק הפנימי?

יצחק לבני: – את זה תשאירו לנו.

אלי גולדשמידט: אני חושב שצריך להשאיר למועצה את האפשרות למשחק הפנימי בין דרמה מקורית, תעודה, דוקו-דרמה, וכן הלאה, להסמיך אותם לעשות את זה, ללא צורך באישור של ועדה או שר.

אלי גולדשמידט: יהיו קווים מנחים, ואם תרצו לסטות מהם – תסטו, ובלבד שתישארו במסגרת האחוז הכולל.

אלי גולדשמידט: תנסו לנסח משהו ברוח זו, ולהביא בפנינו.

ישראל כץ: אני חושב שהמגבלות הן לטובת הזכיינים.

ישראל כץ: אם המגבלה היא רק לשנה, אז חופש הפעולה של הזכיין גדול יותר.

ישראל כץ: אי אפשר להגביל אותו כל כך הרבה.

ישראל כץ: אני מקבל את העיקרון הזה שכמה שיותר דברים צריכים להיות נתונים להפעלת המועצה, במהלך השוטף של העניינים.

ישראל כץ: העיקרון השני הוא – מה שהשר רשאי לאשר, גם הוועדה רשאית.

ישראל כץ: לא יכול להיות שהרשות המבצעת תקבל סמכות לשנות חוק של כנסת בלי אישור של ועדה.

ישראל כץ: היום יש שר שאין לנו בעיה אתו, אך לא ניתן לדעת מי יהיה השר בעתיד.

ישראל כץ: אם כך, לגבי עצם האוטונומיה בהפעלה – אני בעד.

ישראל כץ: יש כאן מגבלות שניסחתם לטובת הזכיינים.

ישראל כץ: את המגבלות האלה לא כדאי להסיר כל כך מהר.

סמדר אלחנני: האם העניין של ממוצע משוקלל עלה פה?

סמדר אלחנני: כי העניין הזה של ממוצע הוא קצת פשטני מידי.

עדנה הראל: יש פה חיבור, אין פה ממוצעים.

סמדר אלחנני: אז יש משקלות שונים לחלקים השונים.

עדנה הראל: את זה השאירו למועצה לעשות.

דני רוזן: מה שאומרים פה הוא שאם יש הפקות מקוריות – מסבירים איך לחשב אותן, ומסבירים מה היא הפקה מקורית.

דני רוזן: בהפקה מקורית יהיו כך וכך שעות של מגדרים עליונים, ועשו רשימה.

דני רוזן: אין פה שום ממוצע.

דני רוזן: השאלה היא אם אתם רוצים להשאיר חופש פעולה למועצה, או לקבוע מספרים מדויקים.

אלי גולדשמידט: מה שמעניין אותנו הוא הסך הכל.

אלי גולדשמידט: אין לנו שום תוספת ייחודית בשיקול הדעת להגיד אם צריך להיות יותר תעודה על חשבון דרמה מקורית או להפך.

אלי גולדשמידט: אנחנו מציעים שזה יהיה לשיקול דעתה של המועצה, בלבד.

אלי גולדשמידט: לדעתי זה גם לא צריך להיות לשיקול השר.

ישראל כץ: לדעתי צריכה להיות רק חובת דיווח לשר ולוועדה.

אלי גולדשמידט: אני לא אוהב ישיבות שבהן אין לנו סמכות, ובהן אנחנו רק מיודעים.

אלי גולדשמידט: המסגרת הכללית היא של השעות, ומה שנעשה בתוך המסגרת הוא לשיקול דעת המועצה.

אלי גולדשמידט: בעקבות דבריו של חבר הכנסת ישראל כץ – אם השר מיודע בעניין, זה צריך להיות גם בידיעת הוועדה.

אלי גולדשמידט: אני בעד להשאיר את זה לשיקול המועצה.

אלי גולדשמידט: מה שאני אומר פה לא מנוסח בכללים האלה, כפי שהם כאן.

אלי גולדשמידט: מה שאני חושב שצריך לעבור את ההסכמה של השר ושלנו זה אם מפחיתים את הסך הכל מהחלק של ה- 40 אחוז של מה שאנו קוראים "הז'אנר העליון".

אלי גולדשמידט: ה- 40 אחוז לא שייך לתוספת, אלא לחוק עצמו, אבל אם מסך הכל, רוצים להפחית, זה צריך לעבור את אישורנו, לדעתי.

אלי גולדשמידט: דבר נוסף שאני מבקש לא לאפשר בלי אישור שלנו – הנושא של שעת הפריים טיים.

אלי גולדשמידט: אחרת אפשר להעביר את כל הז'אנר העליון לשעה 4 אחר הצוהריים.

דני רוזן: אני רוצה להבין האם אכן הבנתי את ההנחיה לגבי סעיף 4.

דני רוזן: אנחנו עוד ננסח את זה.

דני רוזן: מדובר על לא פחות ממספר מסוים של שעות לגבי מגדרים עליונים, והתמרון הפנימי הוא אל המועצה, ובמקרה ורוצים לרדת מהסך הזה – צריך את אישור הוועדה?

אלי גולדשמידט: כן.

שמואל שם –טוב: בשנתיים הראשונות לא צריך לחזור לוועדה.

אלי גולדשמידט: יש פה בקשה, שאני נוטה להיענות לה, אם זה מקובל עליכם, להשאיר את סעיף ה' ללא אישור שלנו, כי זו תקופת הינוקא, ובתקופה זו לא יצטרכו לבוא לוועדה לצורך בקשת אישורים והקלות.

אלי גולדשמידט: מדובר על סעיף 59.

אלי גולדשמידט: למה זה צריך להיות באישור השר?

דידי לחמן-מסר: אפשר בדיווח לשר ולוועדה.

אלי גולדשמידט: מקובל עליכם?

אלי גולדשמידט: אם כן – בידיעת השר והוועדה.

אלי גולדשמידט: כאשר מודיעים לנו, מודיעים גם לשר.

אלי גולדשמידט: כאשר מבקשים אישור שלנו, מבקשים גם את אישור השר.

אלי גולדשמידט: למען הסדר הטוב – היו לנו כאן

אלי גולדשמידט: מספר בקשות לשינויים לגבי השידורים בשפה הרוסית, וגם לגבי השידורים החוזרים בימי חול.

אלי גולדשמידט: את אלה צריך להוסיף לסעיפים.

עופר חוגי: מה זה "ובלבד שלא יקטן ממחצית"?

עופר חוגי: מ- 40 אחוז יהיה 20 אחוז?

עופר חוגי: מה קרה בערוץ 2?

שמואל שם-טוב: בסך הכל רק העלו את הדרישות לערוץ 2.

שמואל שם-טוב: לא הורידו להם את הדרישות.

עופר חוגי: בסך הכל, הערוץ לא הפסיד כסף.

עופר חוגי: אז מדוע, לפי הניסיון הזה, אתם אומרים שאתם רוצים להוריד להם?

אלי גולדשמידט: האם יש הכרעת ממשלה בעניין שידורי הטלוויזיה החינוכית?

אלי גולדשמידט: אתם משאירים את זה להכרעתנו?

אורי אולניק: היה דיון במשרד התקשורת עם נציגי משרד החינוך, לגבי שאלת השתתפותה של הטלוויזיה הלימודית בתוך הערוץ החדש.

אורי אולניק: לא הגיעו להסכמה, ואנחנו מביאים את הדברים להכרעת הוועדה.

יואל נווה: לפי ידיעתי, פעילות הטלוויזיה החינוכית בערוץ השני, ממומנת מדמי הזיכיון.

יואל נווה: כלומר – הפעילות הזו ממומנת, מסובסדת ומתוקצבת מתקציב המדינה.

יואל נווה: מדובר – 120 מיליון שקלים.

מרים ענבי: תקציב המדינה הוא כ- 110 מיליון ₪, כאשר יש תקציב מהכנסות עצמאיות בערוץ השני, בסדר גודל של 20 מיליון ₪.

מרים ענבי: מה שממומן מתקציב המדינה הוא בעצם מהכנסות עצמיות משידורים בערוץ השני.

עופר חוגי: התקציב שלכם הוא בתוך תקציב רשות השידור, או שאתם מתוקצבים בנפרד, ישירות ממשרד החינוך?

רחמים מלול: האם אותן תוכניות שמשודרות בערוץ הממלכתי, משודרות גם בערוץ 2?

מרים ענבי: אנחנו משדרים בערוץ השני, חלק מהתוכניות שעליהן שאלתם, למשל – תוכניות לאוכלוסיות מיוחדות.

מרים ענבי: אנחנו משדרים תוכנית באמהרית, ליוצאי אתיופיה.

מרים ענבי: אנחנו משדרים כל מיני תוכניות בנושאים מיוחדים לאוכלוסיות מיוחדות.

אלי גולדשמידט: התוכנית "טעמים" למשל, שמשודרת במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית – אין בינה לבין טלוויזיה חינוכית ולא כלום.

אלי גולדשמידט: בשביל מה צריכים את הבמה הזו בערוץ 2? זו תוכנית מסחרית לכל דבר.

מרים ענבי: אבל זו תוכנית אחת מתוך מכלול של תוכניות.

אלי גולדשמידט: אבל היא משודרת בפריים-טיים, ביום שישי בשעה 6 בערב.

מרים ענבי: זה לא הדיון כרגע, אבל יעידו אנשי המועצה שלפחות רוב התוכניות של הטלוויזיה החינוכית, אם לא כולן, הן בנושאים אחרים.

מרים ענבי: אנחנו עושים תוכניות מיוחדות לערוץ השני.

מרים ענבי: לדוגמא, יש לנו תוכנית, שבה אנחנו סוקרים בצורה ידידותית לאוכלוסייה הצעירה, דמויות שונות בתרבות הארץ הזו, כולל החזון איש, הרב קוק, וגם שייקה אופיר ועוד דמויות.

מרים ענבי: לעיתים אנחנו משדרים את התוכניות האלה בשידור חוזר בערוצים אחרים שבהם אנו משדרים.

מרים ענבי: עד היום לא קרה שהכנו תוכנית, שידרנו אותה בשידור ראשון בערוץ אחר, ובשידור חוזר בערוץ השני.

מרים ענבי: התוכניות האלה נעשות עבור הערוץ השני, הן מאושרות על ידי הערוץ השני - -

אלי גולדשמידט: אתם עושים עבודה טובה, את משוחררת מהצגת הדברים.

אלי גולדשמידט: השאלה היא אחרת.

אלי גולדשמידט: אין לי בעיה לתת את הבמה הזו לטלוויזיה הלימודית גם בערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: אנחנו צריכים לדון בשני האינטרסים וההדגשים הבאים: א.

אלי גולדשמידט: הכנסת הבמה הזו פוגעת, לכאורה, ביכולת של הערוץ השלישי להתקדם, וגם פוגעת ברמת המחיר שהוא יכול לשלם, כי הוא מקבל פחות שעות שידור, במידה מסוימת.

אלי גולדשמידט: מצד שני, האינטרס הנגדי זו שאלת התחרות עם הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: בכל זאת יש לנו תקופה – גם לזכיון שיוארך, שחל עליה חוק הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: עד סוף פעילות הערוץ השני.

עופר חוגי: אני רואה פה שעטנז שלא מובן לי.

עופר חוגי: יש פה גם כסף שהמדינה נותנת, כמו במקרה של רשות השידור, ויש כאן כסף עסקי, כמו בערוץ השני, שבא מפרסומות.

עופר חוגי: צריך להחליט- או שהטלוויזיה הלימודית תהפוך להיות כולה עסקית - -

אלי גולדשמידט: למה?

אלי גולדשמידט: לא צריך.

אלי גולדשמידט: הרדיו, במסגרת רשות השידור, יש לו גם הכנסות עסקיות.

אלי גולדשמידט: יש הכנסות מאגרה, מתקציב מדינה, ומפרסומות.

עופר חוגי: יש פה כסף שהוא כפול.

אורי אולניק: השאלה היא – האם לטלוויזיה החינוכית יש מספיק במות שידור היום.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי גולדשמידט: לא זו השאלה.

אלי גולדשמידט: השאלה שלי היא – מצד אחד, מול הפיזביליות של הערוץ החדש, ומצד שני, יכולת התחרות השווה, עד תום תקופת הזכיון בין הערוץ השני לערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: אם על הערוץ השני מוטל העול, מבחינתם, לשדר את שידורי הטלוויזיה החינוכית, ומשחררים מהעול הזה את הערוץ החדש, יוצרים פער לטובת הערוץ השלישי, כלפי הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: זו הדילמה שלנו.

מרים ענבי: אני רוצה לחדד את עמדת שר החינוך, שהתבקשתי להעביר אותה.

אלי גולדשמידט: הוא מבקש להעביר את הבמה של הערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: אני יודע.

אלי גולדשמידט: טבעי שהערוץ החינוכי רוצה להרחיב את ההשפעה שלו.

רחמים מלול: אבל זה כרוך בתוספת תקציבית.

מרים ענבי: לא, ממש לא.

רחמים מלול: אתם צריכים לשלם לזכיינים של הערוץ השלישי, לא?

מרים ענבי: לא.

יואל נווה: לפי הבנתנו, ואפשר להתווכח על זה, הפעילות בערוץ השני של הטלוויזיה החינוכית אינה ממומנת אך ורק מהכנסותיה המסחריות, אלא חלק מהפעילות הזו ממומן על ידי תקציב המדינה, דרך כספי הזיכיונות.

יואל נווה: אנחנו מקווים שמחיר דקת פרסום לא תהיה ברמה שהיא קיימת היום כאשר יהיה עוד ערוץ פרסומי.

יואל נווה: סביר מאד להניח שאז, תהיה פעילות נוספת.

יואל נווה: סביר להניח שיהיה צורך שתיעשה פעולת הפקה נוספת של הטלוויזיה הלימודית.

יואל נווה: מצד שני, אם אנחנו מעלים את סך ההכנסות מפרסום, כנגד כל נתח שידור שלכם, הדבר הזה, משמעותו תוספת תקציבית, שכרגע אין לה מקור.

יואל נווה: מעבר לזה, יש פה פעילות שהיא פעילות של המדינה, הממומנת מתקציב המדינה.

יואל נווה: נכון שיש בשוליים הכנסה מפרסומות.

יואל נווה: זו מערכת שיש לה היום במה.

יואל נווה: הבמה הזו, בערוץ השני, ניתנה, בשלב הראשון, לתקופת הזכיון הראשונה.

יואל נווה: אם אני מבין נכון היא הוארכה עכשיו בשנה נוספת.

יואל נווה: צריך לזכור שבהשוואה בין שני הערוצים אנחנו מדברים על התקופה שעד סוף תקופת הזיכיון.

יואל נווה: והיה ותוארך פעילות הטלוויזיה החינוכית בערוץ השני, עד סוף תקופת הזיכיון הקיימת, אנחנו מדברים על שנתיים וחצי של פעילות.

יואל נווה: הרי זו היא תקופת הינוקא שעליה אנחנו מדברים.

יואל נווה: לכן, מה שיקרה בתקופה הזו – אין פה הפליה מהותית, אלא רק לתקופה הראשונה.

אלי גולדשמידט: אבל ז תקופה קריטית גם מבחינת הערוץ השני.

ישראל כץ: יש לי הצעה, המשותפת לי ולחבר הכנסת רחמים מלול, כי חשבנו על אותו הדבר: לקחת את המכסה שיש היום לטלוויזיה החינוכית, ולחלק אותה בין שני ערוצים.

אלי גולדשמידט: לפני שאני עוסק בנושא הכלכלי, אני רוצה להבין את כללי התחרות השווה.

אלי גולדשמידט: אנחנו לא יכולים להפלות.

אלי גולדשמידט: אי אפשר, בשלוש שנים של תקופה חופפת מבחינת שני הערוצים, שעל ערוץ אחד מהם ייפול העניין הזה של שידורי הטלוויזיה החינוכית, ואילו הערוץ השני משוחרר מזה.

אלי גולדשמידט: לדעתי זה לא הגיוני.

יואל נווה: מאה אחוז.

יואל נווה: אנחנו מדברים עד תום תקופת הזיכיון הנוכחי.

יואל נווה: צריך לזכור שלערוץ השני יש כבר עבר מפואר - -

אלי גולדשמידט: הם חושבים אחרת, ודי נראה לי מה שהם אומרים.

יואל נווה: המקום הנכון לעשות את הבדיקה השוויונית לגבי הערוצים היא בתום תקופת הזיכיון של הערוץ השני, ולא כרגע.

יואל נווה: כרגע נכון לתת לגורם חדש שנכנס, הפליה מסוימת, לטובתו.

אלי גולדשמידט: אבל לא בתחום הזה.

אלי גולדשמידט: אתה גוזל מאחד שעות שידור יקרות - -

עופר חוגי: אפשר לקבוע את זה כשני שליש ושליש.

דידי לחמן –מסר: יש כאן שני דברים.

דידי לחמן –מסר: יש את הגישה של האוצר שמסתכלת על שאלת המקורות – מאיפה מקורות השידורים.

דידי לחמן –מסר: יש את נקודת הטלוויזיה החינוכית שאומרת : אנחנו תורמים משהו לדמות השידורים בערוץ.

דידי לחמן –מסר: אי אפשר להכחיש שתוכנית כמו "תיק תקשורת", או "מבט נשי", הן תוכניות שהטלוויזיה החינוכית משדרת, ואף גורם אחר לא ביקש לשדר אותם, וספק אם הוא ישדר אותם.

דידי לחמן –מסר: לכן, בהיבט הציבורי, התוסף שלנו הוא היבט משמעותי שחבל לוותר עליו, מבלי להתייחס לשאלת המקורות והשימושים.

דידי לחמן –מסר: מה אומרת ההצעה שהוצעה כאן?

דידי לחמן –מסר: יש כאן תוספת חשובה לשני הערוצים.

דידי לחמן –מסר: לא נכון יהיה להשאיר לערוץ 2 את החובה הזו.

דידי לחמן –מסר: אם יש מקום לחלק הזה של הטלוויזיה החינוכית אצל הצופה, אז הוא רלבנטי לשני הערוצים.

דידי לחמן –מסר: חלוקת המכסה בין שני הערוצים יכולה להביא לפתרון טוב של הבעיה הזו.

דידי לחמן –מסר: קודם כל – עד תום הזיכיון של הערוץ השני, ולאחר מכן – לתקופה נוספת, אם תקבע זו המועצה, באישור מי שאתם תקבעו.

שמואל שם-טוב: אני תומך בזה.

שמואל שם-טוב: אני חושב שחשוב לשמור על זה, לקבוע את האחוז, ולחלק אותו בין שני הערוצים.

אלי גולדשמידט: אם כך, על בסיס הדברים האלה, אנחנו מנחים אתכם, כדלקמן: אנחנו מסכימים על העיקרון שבשני הערוצים זה צריך להיות זמן שווה.

עופר חוגי: אולי שני שליש ושליש?

דידי לחמן-מסר: לא, כי אז אתה פוגע בזכייני ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: אני מציע שתנסחו את זה, ותביאו לנו.

אורי אולניק: כלומר, אותה שביעית, מחולקת בין שני הערוצים.

אלי גולדשמידט: כן.

מוטי שקלאר: מצד אחד, הוועדה יושבת כאן על כל סעיף, ומנסה לשמור על הערך התרבותי של הערוץ הזה.

מוטי שקלאר: בא המחוקק ואמר שכיוון שמדובר במשאב לאומי, שביעית מהשעות צריכה להיות לטובת דברים שיש להם ערך מוסף תרבותי-חינוכי.

מוטי שקלאר: אני לא מבין למה זה לא רלבנטי גם לערוץ השלישי.

אלי גולדשמידט: יש לנו פה הצעה של האוצר לשדר את הערוץ השלישי - - אנחנו –

מוטי שקלאר: אם העמדה שלנו מדגישה את הצד הערכי, לומר שמחלקים את השביעית לשניים - -

אלי גולדשמידט: אני מציע שנעשה כמו במשפט שלמה.

אלי גולדשמידט: לא ניקח את השביעית ונחלק לשניים, נקבע שביעית פלוס משהו.

אלי גולדשמידט: כלומר, הערוץ השני ירד במידה מסוימת, והערוץ השלישי יעלה מעל שביעית, משהו כמו עשירית.

אלי גולדשמידט: ואז, גם לטלוויזיה הלימודית תהיה תוספת, בסך הכל, גם תהיה חלוקה שוויונית בין שני הערוצים, וגם יפחת קצת העומס מהערוץ השני.

אלי גולדשמידט: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.