ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 92, 2000-02-03 10:00

אלי גולדשמידט: אני מציע שאתה תיתן לנו בתמצית את הפתרונות לשאלות שהעלנו, ואחרי זה נתחיל לדון, ראשית בעניין התוכן.

אורי אולניק: אנחנו, בעניין של התוכן, בעקבות בקשת הוועדה, הכנסנו שינויים בשלושה מרכיבים עיקריים.

אורי אולניק: ראשית, בתוך הצעת החוק שחולקה אתמול יש תוספת לחוק.

אורי אולניק: היא כוללת בתוכה מכסות שעות – והכוונה היא לז'אנרים העליונים: תוכניות הדרמה, תוכניות התעודה, תוכניות התרבות, סדרות, סרטי דרמה – כל הנושא הזה מבוסס על כללים שקיימים היום, והוצעו על ידי מועצת הרשות השניה.

אורי אולניק: הם הוכנו בשעתו על ידי נעמי שחורי, ואנו מעלים את הכללים האלה רובד אחד למעלה, בכך שהם מצויים היום במסגרת תוספת לחוק.

אורי אולניק: הנושא הזה הוא לא דבר שעושים אותו בשגרה.

אורי אולניק: אין לנו בתחום שידורים אחר מצב שבחקיקה ראשית קבועות המכסות המדויקות, ובאופן כל כך מפורט, כפי שקיים פה, בהצעה הזו.

אורי אולניק: יש פה הקשחה מסוימת של היכולת לשנות את אותן מכסות.

אורי אולניק: בקשר למספרים הנקובים במכסות, התבססנו על מספרי השעות שמחויבים בהם כיום זכייני ערוץ 2 בתקופת הזיכיון השנייה שלהם, כלומר- היכן שהיתה להם דרישה הרבה יותר מוגברת לעומת תחילת פעולתם, אז המכסות היו מאד קטנות.

אורי אולניק: כמות השעות לוקחת בחשבון את העובדה של שני זכיינים במקום שלושה, ומתייחסת לאותו רף עליון שקבעה המועצה בכללים, עת הוארך הזיכיון של זכייני ערוץ 2 לתקופת הזיכיון השנייה שלהם.

אורי אולניק: בתוך אותה תוספת יש גם התייחסות לנושא שהעלה בשעתו חבר הכנסת שירי ויצמן לגבי תוכניות המתייחסות לאזורי הפריפריה ולמגוון סוגי האוכלוסייה.

אורי אולניק: כמו כן, למכסה של תוכניות אחרות שקבועה באותם כללים, דהיינו – תוכניות שמתייחסות לשידורים בשפה הערבית ותוכניות שמתייחסות למסורת.

אורי אולניק: גם שני המרכיבים האלה נכללו בתוך אותה תוספת.

אורי אולניק: מה שאין בתוספת הן אותן הפקות מקור של מה שנקרא "הז'אנרים התחתונים" דהיינו – תוכניות האירוח, שעשועונים וכדומה.

אורי אולניק: אלה לא נכללו בתוך אותה מכסה.

אורי אולניק: דבר נוסף – המכסה של כמות הפקות המקור קבועה היום בחוק לשליש.

אורי אולניק: בהצעה כאן מופיעה מכסה של 40 אחוז.

אורי אולניק: כמות הפקות המקור הכללית, ללא התייחסות לז'אנר כזה או אחר, תגדל בתוך השידורים של הזכיינים בערוץ השלישי.

אורי אולניק: בדיון שהתקיים אתמול במשרד התקשורת, היו גורמים ממשלתיים שלא אהבו את הרעיון של התוספת.

אורי אולניק: הובעה התנגדות, הן מצד משרד האוצר, והן מצד אנשי הרשות השניה.

אורי אולניק: לפי הרשימה שלכם, הנושא של ערוץ 4 אינה מקובלת עלינו.

אורי אולניק: אני חושב שהמרכיבים הרבים בנושא התוכן, עונים, בהרבה מאד דברים, על אותם טעמים שמאחוריהם עומדת ההצעה של ערוץ 4.

אורי אולניק: בין השיקולים שהמועצה צריכה לשקול, וזה קיים היום בסעיף 45 לחוק, זה כמות הפקות המקור שיציע המציע במכרז.

אורי אולניק: זה דבר שלא קיים היום בחוק, וגם בהתייחס להערה של חבר הכנסת שירי ויצמן- שיקול נוסף שהמועצה צריכה לשקול הוא כמות התוכניות שמתייחסות לאזורי הפריפריה ולשידורים מהפריפריה.

אורי אולניק: אם כן , ציינתי שלושה דברים: התוספת והעלאת הרובד החקיקתי, העלאת המכסה ל- 40 אחוז, ודבר שלישי – שבין השיקולים שהמועצה צריכה לשקול קיים שיקול כמות הפקות המקור ושידורים על תכנים מאזורי הפריפריה.

אורי אולניק: לגבי הנושא השני – בישיבה הקודמת הוחלט על שני זכיינים.

אורי אולניק: כפי שהסברתי, מבחינתנו, הנושא של שני זכיינים חייב להיות קשור בטבורו לנושא הבעלויות הצולבות.

אורי אולניק: לגבי החדשות – אף שהוועדה ראתה לנכון בישיבה הקודמת, להנחות אותנו שהצעת החוק תוגש בצורה כזו שתהיה חובה להקים חברת חדשות לערוץ 2, אנחנו סבורים שזוהי דרישה שהיא במסגרת אותם איזונים שהזכרתי קודם:

אורי אולניק: אם אתה דורש מהם הרבה מאד הפקות מקור, ודורש מהם גם להקים חברת חדשות, בתקציב של 20 מיליון דולר בשנה זה דבר מאד משמעותי.

אורי אולניק: אנחנו חושבים שצריך לדאוג לתחרות בתחום שידורי החדשות, דבר שהוא מבורך מאין כמוהו, מבלי שתהיה דרישה מפורשת מהערוץ השלישי להקים חברת חדשות משל עצמו.

אורי אולניק: הדבר הזה יכול למצוא פתרון על ידי רכישת חדשות מכל גורם אחר שמשדר על פי דין, למעט חברת החדשות של ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: אז הם יכולים לרכוש חדשות רק מהערוץ הראשון.

אורי אולניק: לא.

אורי אולניק: אני אציין את הגורמים השונים שניתן יהיה לרכוש מהם.

אורי אולניק: אני יכול לציין 4 מקורות כאלה.

אורי אולניק: הגורם הראשון הוא הערוץ הייעודי שיוקם וישדר חדשות.

אורי אולניק: חשוב מאד להקים את הערוץ הזה.

אורי אולניק: ככל שתהיה התקשרות מסחרית בין הערוץ הזה לערוץ השלישי, זה מבטיח לו לקוח חשוב ומכובד, שיכול לבסס אותו, כלכלית.

אורי אולניק: שוב – אין פה מחויבות שזה יהיה דווקא משם.

אורי אולניק: אנחנו עומדים ערב שינוי גדול מאד בשוק הטלוויזיה הרב ערוצית.

אורי אולניק: יתווספו לנו גורמים רבים.

אורי אולניק: צפוי שיהיה ערוץ כלכלי.

אורי אולניק: צפוי שיהיו ערוצים אח4רים שעוסקים באקטואליה, ובהחלט ייתכן שאחד מהערוצים האלה, יקים בתוכו מערך שימכור חדשות לערוץ השלישי.

אורי אולניק: יש שאלה לגבי זכותה של רשות השידור למכור חדשות למערך חיצוני.

אורי אולניק: אני מודה שלא בדקנו עד הסוף את הסוגיה הזו לגבי חוק רשות השידור.

אורי אולניק: מכל מקום, אנחנו חושבים שאין צורך למנוע מרשות השידור את המכירה אם היא תהיה הגורם שייבחר על ידי הערוץ השלישי.

אורי אולניק: עוד צריך לציין שלו יחפוץ הערוץ להקים חברת חדשות – ודאי שיוכל.

אלי גולדשמידט: האם לממונה על ההגבלים העסקיים יש התייחסות לכך?

דוד תדמור: אני לא מכיר מספיק את הנתונים הכלכליים וההשלכה שלהם על הפיזביליות של הערוץ, מה גם שהבחירה שנעשתה כאן היא לפצל את הערוץ, ולא לתת את זכויות השידור לחברה אחת.

דוד תדמור: באופן כללי, נראה לי שהתחום הזה מתאפיין ברגולצית יתר.

דוד תדמור: גם מה שנעשה כאן היום הוא רגולצית יתר.

דוד תדמור: עמדתנו היתה תמיד, וגם בתחום התקשורת – שאנחנו צריכים ליצור את התנאים לתחרות, אבל לא לנהל אותה.

דוד תדמור: אם יש מעט אינטרסים שרוצים לקדם בחקיקה, כמו למשל – ערכי תרבות, זה דבר מאד לגיטימי ורצוי.

דוד תדמור: צריך, אולי לעשות את זה בצורה אחידה יותר לאורך מפת התקשורת.

דוד תדמור: זה דבר חשוב ורצוי.

דוד תדמור: מעבר לכך, הירידה לפרטים בכלל, ובוודאי בחקיקה, של מה בדיוק תהיינה דרישות המשרד, ומה בדיוק יצטרך הגוף לשדר – נראית לי בכלל לא רצויה.

דוד תדמור: אם יש צורך בשוק בגוף נוסף שמשדר חדשות, בתנאים של ריבוי משדרים הוא יקום.

דוד תדמור: אם אין צורך כזה – התביעה להקים גוף כזה לאו דווקא נראית נחוצה.

דוד תדמור: בלי הכרת הצד הכלכלי של הנושא אי אפשר בכלל לקבל החלטה, הכיוון צריך להיות של פחות כפייה, ודאי בחקיקה ראשית ולא יותר.

אורי אולניק: הנושא הבא הוא תקופת הזיכיון.

אורי אולניק: מוצע פה, בהצעת החוק, לתת תקופה חד פעמית לשמונה שנים.

אורי אולניק: בהצעת החוק, בנייר הכחול, הופיעה תקופה של חמש שנים.

אורי אולניק: אנחנו סבורים שבהחלט, מן הראוי להגדיל.

אורי אולניק: בבדיקות כלכליות שנעשו, הן על ידי יועצים שעבדו עבור משרד התקשורת, והן יועצים שעבדו מול הרשות השניה, שניהם העלו שתקופה של חמש שנים היא בלתי ראויה.

אורי אולניק: היא לא תיתן הזדמנות לערוץ הזה להתרומם, מה גם שאנו מדברים על שני זכיינים, ולדעתנו זה צריך להיות לפחות שמונה שנים.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שלא תתקוממו אם בוועדה יציעו שזה יהיה שש פלוס ארבע שנים.

נחום לנגנטל: האם הדרישה של שמונה שנים היא דרישה של האוצר?

אמיר לוי: הדרישה של האוצר היא אי הפיצול, הקביעה מראש של תקופה ידועה ומוסכמת, ולא תקופה עם אופציה להארכה.

נחום לנגנטל: הדרישה להעלות מחמש שנים לשמונה שנים, היא דרישה מהאוצר?

אמיר לוי: לא.

אמיר לוי: היא בהסכמת האוצר.

אלי גולדשמידט: אנחנו עוד נגיע לזה, פשוט רציתי לדעת אם אתם בעד או נגד, או שאתם אדישים לשאלה, וכרגיל – אתם לא אדישים.

אורי אולניק: נושא אחר שהעלתם – דרך השידור של הערוץ.

אורי אולניק: בתוך התיקון מופיע סעיף שאכן אומר שהערוץ יתחיל לשדר כאשר ניתן יהיה להפיץ אותו לכל חלקי הארץ, כדי שלא יהיה מצב כפי שהיה בערוץ 2.

אלי גולדשמידט: כפי שהוסבר לי, יש כאן צד חיובי וצד פחות חיובי לעניין.

אלי גולדשמידט: הערוץ הזה, יוכל להיקלט רק על ידי צלחת או אנטנה בגג.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת – מי שלא מחובר היום לכבלים, ויכול לקלוט בטלוויזיה שלו בבית ערוץ 1 באמצעות אנטנה פנימית – לא יוכל לקלוט את הערוץ הזה.

אלי גולדשמידט: הוא יהיה זקוק לצלחת על הגג.

אלי גולדשמידט: פה זה הולך להפך – דווקא בגלל שהשימוש בצלחות בפריפריה הוא פחות נפוץ, בגלל שאין להם חיבור לכבלים – הם פחות ייפגעו.

אלי גולדשמידט: מי שיכול להיפגע הם דיירי בית משותף בעיר, שאין הסכמה משותפת של הדיירים לשים צלחת או אנטנה בגג, והדיירים לא מחוברים לכבלים.

אלי גולדשמידט: בכל אופן – זה לא יהיה זמין כמו ערוץ 1 או ערוץ 2.

נחום לנגנטל: הבנתי שיש מצוקה, ואני רוצה לשאול: למי שיש חיבור לכבלים – הוא יכול להיכנס.

נחום לנגנטל: מי שאין לו חיבור לכבלים, אך יש לו את ה- DBS גם יכול.

נחום לנגנטל: למי שיש אנטנה חיצונית בגג הבית שלו – הוא יכול?

דני רוזן: ההסבר הוא פשוט.

דני רוזן: מה שאמרת בחלק הראשון – נכון.

דני רוזן: מי שיש לו כבלים או DBS הוא רואה את זה ב- must carry, זאת אומרת – שחובה עליהם לשדר את זה.

דני רוזן: לגבי קליטה מהאוויר- היום יש בערך 50 משדרי טלוויזיה של הערוץ הראשון.

דני רוזן: בחלקים ניכרים של הארץ, אפשר לקלוט את הערוץ הראשון גם עם אנטנה פנימית.

דני רוזן: לערוץ השני יש רק 18 משדרים, ובמעט מאד מקומות בארץ אפשר לקלוט אותו עם אנטנה פנימית.

דני רוזן: בדרך כלל – ניתן לקלוט את הערוץ השני רק עם אנטנה חיצונית, גם בתל אביב.

דני רוזן: לקח לערוץ השני כמה שנים לבנות את ה- 18 משדרים שלו.

דני רוזן: למי שהיתה אנטנה לקליטת שידורי הערוץ הראשון, היה צריך להתקין על התורן עוד אנטנה.

דני רוזן: התדר אחר והמיקום הוא אחר.

דני רוזן: בדרך כלל, אנטנה ביתית שעומדת בחוץ ורוצים להוסיף עליה עוד משהו – צריכים להקים את הכל מחדש.

דני רוזן: אם רוצים שידור קרקעי, לוקח שנים לפרוס את המשדרים, וכל אחד שרוצה – צריך להוסיף אנטנה, שזה בעצם להקים אנטנה מחדש.

דני רוזן: היום, אי אפשר למצוא מתקיני אנטנות יותר, בתל-אביב.

דני רוזן: אני לא יודע מה המצב לגבי ערי השדה.

דני רוזן: אנחנו מדברים על הפצה בלווין.

דני רוזן: אנחנו צריכים לעבוד על הפרטים של זה, מה הטכניקה הנכונה וכן הלאה.

דני רוזן: קודם כל, הביצוע של זה יהיה מהיר יותר.

דני רוזן: אין לנו עדיין פרטים אם זה יהיה אנלוגי או דיגיטלי, אך ברור לנו שזה יהיה כמה ערוצים ביחד.

דני רוזן: אנחנו רוצים לראות את משוואות העלויות, לראות אם זה יותר יקר ממערך של אנטנות.

דני רוזן: ברגע זה ממש אין לי את הפרטים המדויקים לתת לכם.

אלי גולדשמידט: כמה עולה היום צלחת?

דני רוזן: תלוי אם זו טכנולוגיה אנלוגית או דיגיטלית.

דני רוזן: בארץ, היום לא מכורים אותן בכמויות.

דני רוזן: יש בודדים שמתקינים.

דני רוזן: ערוץ 1, 2, ו – 33 משודרים אנלוגית בלווין עמוס.

דני רוזן: הוא משדר לא למטרת שידור לציבור, אלא למטרת הפצה למשדרים ולמגש"מים – מגברי השידורים.

דני רוזן: השידור שיש היום הוא בכמויות מאד קטנות.

דני רוזן: זה שידור שלא נועד לקליטה ביתית, אלא נועד להפצה.

דני רוזן: הקליטה היא באנטנה יחסית גדולה, לא באנטנה קטנה.

דני רוזן: זה שידור אנלוגי.

דני רוזן: היום קונים את זה בארץ ב- 1,500 שקל,אבל להערכתי המחירים יהיו זולים יותר.

דני רוזן: אין לי את המחירים המדויקים.

נחום לנגנטל: כמה מתוך האוכלוסייה אין להם כבלים, ולפי הערכתכם לא יהיה להם DBS?

דני רוזן: כ- 70 אחוז ממשקי הבית בישראל מחוברים לכבלים.

דני רוזן: DBS זה עוד 10 אחוז.

דני רוזן: יתר ה- 20 אחוז כוללים חרדים, שלא יתחברו, וערבים – שיש להם צלחות לקליטת שידורים בערבית, ולא מעניין אותם מה שאנו משדרים.

דני רוזן: אלה בערך המספרים.

סמדר אלחנני: אותם אלה שאין להם כבלים ואין להם DBS יצטרכו לקנות צלחת מיוחדת?

אורי אולניק: זה לא רק צלחת.

אורי אולניק: אם היה שידור טרסטריאלי היית צריכה לקנות אנטנה, וזה לא היה עולה הרבה פחות.

סמדר אלחנני: אבל זה בנוי כך שכל צלחת היא ללווין אחר.

סמדר אלחנני: השאלה היא לאיזה לווין הצלחת מיועדת.

נחום לנגנטל: כאשר יש הצמדת גגות בקומות העליונות, ואין להם DBS וגם לא כבלים – יכול להיות שבמצב כזה לא יימצא מקום לאנטנה.

אלי גולדשמידט: יש כאן בעיה שלפי דעתי חייבים להתמודד אתה.

אלי גולדשמידט: נניח שאדם משקיע את ההשקעה החד פעמית - -

אמיר לוי: העלות מתחלקת בין כל דיירי הבניין, זה כמו אנטנה מרכזית.

אלי גולדשמידט: אבל נניח שאני גר בבית משותף שכל דייריו חרדים ואני החילוני היחידי.

אלי גולדשמידט: מה אני עושה?

נחום לנגנטל: אתן דוגמה אחרת – אם אני גר בקומת קרקע ומעלי דייר כך ששנינו גרים בבית דו משפחתי.

נחום לנגנטל: אין לי גישה לשים אנטנה על הגג.

דני רוזן: אבל לא צריך גג בשביל זה.

דני רוזן: אפשר לשים את האנטנה גם בגינה.

יואל נווה: נדמה לי שיש הצעת חוק פרטית של חבר הכנסת אברהם פורז, שאמורה לעלות לדיון בוועדת הכלכלה, שמתייחסת לנושא של הרשות להקים אנטנות, בדומה למצב היום שגם מי שגר על גג חייב לאפשר גישה להתקנת דודי שמש.

אברהם וילן: אתמול, בוועדת הכנסת, הציג חבר הכנסת מיכאל איתן את הדילמות – האם צלחת, שהיא צלחת קטנה, כאשר היא מוצבת בחלון, היא בגדר רשות הפרט או לא.

אברהם וילן: העלו כמה בעיות אמיתיות בנושא.

דני רוזן: זה כמו דוד שמש, וכמו מזגן בחלון, ואנטנה כזו היא הרבה יותר קטנה מהם –נראה לי שזה לא הגיוני במיוחד.

דני רוזן: יש הצעת חוק של אברהם פורז שהוזכרה כאן.

דני רוזן: אנחנו באנו בהצעה נגדית: לעשות תיקון קל בחוק התיכנון והבניה, ותיקון בחוק הבזק.

דני רוזן: זה נראה לנו הרבה יותר נכון, ואני מקווה שנשכנע את חבר הכנסת אברהם פורז שזה הפתרון הנכון לזה, ואז נוכל ליישם את זה.

אברהם וילן: אני רוצה להבין שוב – לגבי החדשות, יהיה מותר להם לרכוש מכל מקום, למעט מערוץ 2?

אורי אולניק: אמרתי קודם שהשאלה האם הם יכולים לקנות חדשות מערוץ 1 אינה ברורה כל כך.

אורי אולניק: יש כאן שאלה משפטית די מורכבת, מה זכותה של רשות השידור למכור חדשות.

ישראל כץ: לקחת מחלקת חדשות קיימת ולתת לה אפשרות למכור – זה יהיה כמו בגלי צה"ל, שמשדרים ערוץ 2.

ישראל כץ: זה דבר טכני.

ישראל כץ: השאלה היא האם אתה רוצה שתהיה מחלקת חדשות, אבל גם להרבות תחרות, ולתת הקלה בתחום הכלכלי - אז קיים הנושא של הערוצים הייעודיים, שבמקביל הולכים לבנות מערכות חדשות.

ישראל כץ: יכול להיות שצריך, למספר שנים, לאפשר שיתוף פעולה בבנייה המחלקה החדשה, אבל לא עם ערוץ 1.

אלי גולדשמידט: למה זה "למעט ערוץ 2"?

אלי גולדשמידט: התחרות היא במקומות האחרים, לא בחדשות.

נחום לנגנטל: אני רואה בברכה את העניין שאתם לא מחייבים אותם להקים חברת חדשות.

נחום לנגנטל: אני בעד תחרות, אבל ממצב של שני ערוצים שמשדרים חדשות, אם תוך שנה יהיה מצב של חמישה ערוצים כאלה, שמשדרים חדשות- שניים ייעודיים, אחד בערוץ הראשון, ועוד אחד בערוץ השני – וגם בשלישי.

נחום לנגנטל: זה נראה לי יותר מידי.

נחום לנגנטל: זה מזכיר לי מצב שחששנו ממנו – שהחדשות תהיינה ברמה של מקומונים.

נחום לנגנטל: השאלה של חבר הכנסת ישראל כץ היא שאלה מאד טובה – אם אתה שולל ממנו אפשרות לרכוש מערוץ 2, תשלול גם מערוץ 1, ותאפשר לו לקנות מהערוץ הייעודי.

ישראל כץ: הוא יכול גם לשתף פעולה, לא רק לקנות.

ישראל כץ: הם יכולים לבנות ביחד את ערוץ החדשות.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אבשלום וילן שואל אותי אם ה- CNN הישראלי יעמוד ו"יחזיק מים".

נחום לנגנטל: אם כן- ראוי שיהיו לא יותר מ- 3 ערוצי חדשות.

נחום לנגנטל: אם הוא לא יחזיק מים – מן הסתם אין ברירה, הם יהיו חייבים להקים חברת חדשות.

יואל נווה: אני רוצה לומר שבחברת החדשות, במבנה הקיים, בערוץ השני, זכייני ערוץ 2 מחזיקים 60 אחוז מהחברה.

יואל נווה: הזכיינים הם אלה שעומדים להיות בתחרות ישירה עם הזכיינים של הערוץ השלישי, ולכן, להערכתי, שיתוף הפעולה - -

אלי גולדשמידט: נו אז מה?

אלי גולדשמידט: הם לא ירצו למכור, אז הם לא ימכרו.

יואל נווה: אני מוטרד יותר מההיבט הזה, שבו דווקא ירצו למכור, וייווצר פה שיתוף פעולה עסקי.

אלי גולדשמידט: לא הבנתי מה הסכנה.

אלי גולדשמידט: אלה אינטרסים מסחריים.

אלי גולדשמידט: קו המחשבה צריך להיות סיסטמטי.

אלי גולדשמידט: יכול מישהו לחשוב שהם צריכים להקים חברת חדשות של עצמם, בסדר.

אלי גולדשמידט: כרגע, לצורך הדיון, אנחנו בסיטואציה שאנחנו חושבים שהם רשאים לרכוש.

אלי גולדשמידט: אם הם רשאים לרכוש, אז אני לא רואה למה להגביל להם את אפשרויות הקניה.

אלי גולדשמידט: אם הם יעשו מכרז, מול מחלקת החדשות של ערוץ 1, מול חברת החדשות של ערוץ 2, מול, נניח – ערוץ ייעודי, תהיינה שלוש אלטרנטיבות.

אלי גולדשמידט: הם ייכנסו לבדיקה כלכלית, וימצאו, נניח, שההצעה של ערוץ 2 היא הכי טובה בשבילם.

אלי גולדשמידט: במה זה יפגע בעניין התחרות בין ערוץ 2 לבינו?

יואל נווה: אני חושב ששיתוף פעולה מסחרי, עסקי-כלכלי, בין זכייני ערוץ 2 לבין הזכיינים של הערוץ השלישי, גם אם הוא עובר דרך חברת החדשות, הוא לא דבר שנכון שייווצר בנקודה הזו.

יואל נווה: הרעיון, בין השאר, הוא לייצר תחרות בין הערוצים.

יואל נווה: פה יהיה שיתוף פעולה כלכלי לא מבוטל.

ישראל כץ: יהיו 5 זכיינים ל- 2 ערוצים.

אמיר לוי: צריך לזכור שהחדשות לא משודרות רק חצי שעה ביום, זה מכלול שידורי החדשות של הערוץ עצמו.

אלי גולדשמידט: אם הערוץ הראשון לא יוכל למכור לערוץ החדש חדשות – לדעתי אין להם גם ממי לקנות.

אורי אולניק: את עניין האפשרות של מכירת חדשות על ידי ערוץ 1 נבדוק לקראת הישיבה הבאה.

אלי גולדשמידט: אני מבקש מכם שכך תעשו, ואם מתברר שזה בלתי אפשרי, אולי נוכל לעשות כאן תיקון עקיף, אם לא תהיה התנגדות- שיאפשר את זה.

אלי גולדשמידט: אני הייתי נותן לערוץ הזה יותר אפשרות לחיות.

אלי גולדשמידט: אם הוא יהיה תלוי רק בערוצים הייעודיים יכו אותו במחיר.

יואל נווה: לפי הערכתנו זה ניתן, באישור השר הממונה.

אלי גולדשמידט: אני מבקש שזה יובא לכאן בצורה מסודרת, לא בצורה אמורפית.

אורי אולניק: היו שני נושאים שהוזכרו בישיבה הקודמת בחטף.

אורי אולניק: הנושא הראשון הוא עניין הפיצוי הקיים היום.

אורי אולניק: לפי החוק הקיים, ניתן פיצוי בשלוש השנים הראשונות, לבתי קולנוע ולעיתונים.

אורי אולניק: על פי דעתנו הפיצוי הזה אינו נחוץ כעת.

אורי אולניק: אנחנו מדברים על סעיף 104 ו- 106 לחוק.

אורי אולניק: החוק המקורי נתן פיצוי של שלוש שנים לבתי קולנוע ולעיתונים, שלא הצליחו לחדור לערוץ 2 הנוכחי.

אורי אולניק: מדובר ברשת שוקן, למעשה.

אורי אולניק: אנחנו סבורים שכעת, אין צורך בפיצוי כזה, ודאי וודאי ככל שמדובר בבתי הקולנוע.

אורי אולניק: בתי הקולנוע נמצאים היום במונופול של שניים או שלושה בעלים.

אורי אולניק: מדובר בגופים מאד חזקים, וזה בהחלט לא בעלות פרטנית של עשרות בתי קולנוע קטנים, כפי שהיה אז.

אורי אולניק: מדובר ברשתות גדולות וחזקות היום.

אורי אולניק: בכל מה שנוגע לעיתונים – אנחנו גם רוצים לשמוע מה הוועדה סבורה.

אורי אולניק: אנחנו סבורים שבהחלט, לאור הנתונים שהיו בפעם הקודמת, הוכח שהעיתונים כמעט ולא נפגעו בכלל כתוצאה מכניסת הערוץ השני.

אורי אולניק: לכן, ספק אם פיצוי כזה נדרש.

אורי אולניק: שמענו דעות שיש לשמור על סוגים מסוימים של עיתונים, ויש דאגה מה יעשה הערוץ השלישי לעיתונים.

נחום לנגנטל: עיתון "המודיע", למשל, יכול מאד לסבול מכניסה של כזה ערוץ.

נחום לנגנטל: איפה המפרסמים יוכלו לפרסם?

אורי אולניק: מפרסמים שפרסמו ב "המודיע" יוכלו לפרסם בערוץ הייעודי המסורתי.

ישראל כץ: איך עניין ביטול הפיצוי מתקשר לנושא הבעלות הצולבת?

ישראל כץ: הרי זה הקשר העיקרי כאן.

אורי אולניק: אנחנו בהחלט מתירים לעיתונים, שלא צלחה דרכם במכרז הקודם, להתמודד במכרז הזה.

ישראל כץ: אתה בעצם עושה כאן חוק פרסונלי, והוא עד כדי כך פרסונלי, שיכול להיות שבעוד שלוש וחצי שנים הוא כבר יהיה חוק מעוות.

ישראל כץ: תאר לעצמך שעיתון הוא מהבעלים של ערוץ 2, ויפסיד את הזיכיון בעוד שלוש וחצי שנים, ולא יוכל להשתתף במכרז אחר, ובצדק, אבל מצד שני הוא גם איבד את הזיכיון.

ישראל כץ: מה שנקבע כאן הוא ספציפי לשיקוף מצב זמני, וזה לא חוק כמו שצריך להיות.

אורי אולניק: נדבר על הבעלויות הצולבות אחר כך.

ישראל כץ: לכן אמרתי שיש קשר ברור וחד לכל נושא הבעלויות הצולבות, בטווח של 15 שנה קדימה, לבין הנושא של עיתונים להתחרות בערוץ השלישי.

ישראל כץ: חייבת להיות התאמה בין שני הדברים.

דני רוזן: אבל מה זה שייך?

דני רוזן: כל זכיין, שתיגמר תקופת הזיכיון שלו, והוא לא יזכה בזיכיון הבא – הוא יהיה out of business, ויוכל להתחרות על משהו אחר שהיום נמנע ממנו.

ישראל כץ: שלא יובן לא נכון – אני לא מתלהב מהבעלויות הצולבות, ואני חושב שצריך למצוא פתרון.

ישראל כץ: אבל אני אומר- אם לא מצאנו את הפתרון, לא ניתן למנוע מעיתון שהוא היום אחד מזכייני ערוץ 2 שהוא לא ניגש למכרז לערוץ השלישי.

ישראל כץ: בעוד 3 וחצי שנים הוא יוכל למצוא את עצמו גם מחוץ לערוץ השני.

אלי גולדשמידט: נסכם ונאמר שעמדת הממשלה היא שלא צריך לתת פיצוי.

אלי גולדשמידט: אני בדעה אחרת, אני חושב שצריך לשמור על העיתונות היומית במדינת ישראל, שלא נמצאת בתוך הערוצים, אך נגיע לזה.

אלי גולדשמידט: אני אנסה לשכנע אחרת, אבל עוד נגיע לזה.

אלי גולדשמידט: אתם צריכים לזכור שלא רק מדובר בעיתון "הארץ", אלא בעוד עיתונים.

אלי גולדשמידט: אנחנו לא מכריעים בעניין כרגע.

אורי אולניק: הסוגיה הבאה היא סוגיית הטלוויזיה הלימודית.

אורי אולניק: החוק הקיים הקנה בתקופת הזיכיון הראשונה של ערוץ 2 שביעית מנתח השידורים לטלוויזיה הלימודית.

אורי אולניק: תקופת הזיכיון הזו הסתיימה, ומועצת הרשות השנייה נתנה זיכיון לטלוויזיה הלימודית לעוד שנה.

אורי אולניק: לטלוויזיה הלימודית יש פלטפורמות רבות אחרות על מסך הטלוויזיה הישראלי.

אורי אולניק: יש לה ערוץ לוויינים משלה.

אורי אולניק: היא נוהגת לשדר בו שידורים חוזרים של סדרות.

אורי אולניק: יש לה נתח שמופיע גם בערוץ 1.

אורי אולניק: מדובר בגוף שממומן על ידי משרד החינוך ותקציבו השנתי הוא בערך 150 מיליון שקל.

אורי אולניק: אנחנו סבורים שאין צורך להכביד כעת על שני הזכיינים שיתמודדו במכרז החדש ולחייב אותם להקנות שביעית מזמן השידורים לטלוויזיה הלימודית, כפי שהיה בערוץ 2.

אורי אולניק: כמובן שהדבר הזה הוא נושא שלא הופיע בהצעת החוק הקודמת.

אורי אולניק: סברנו שיש לשמוע גם את עמדת אנשי הטלוויזיה הלימודית, אם הוועדה נוטה לקבל את ההצעה שלנו.

אלי גולדשמידט: אני מבין שהקצאת השביעית הזו בעצם מכבידה, מבחינה כלכלית, על הערוץ השלישי, ומצד שני – אם לא ניתן את זה, זה יכביד על זכייני הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: צריך למצוא את האיזון.

אורי אולניק: הכנסת תחזור ותדון בנושא הבעלות הצולבת ובנושא הזיכיונות, המפה של ערוץ 2, השוואה לערוץ 3, הפעלת נורמות שאנו רוצים על ערוץ 2, אם אתה רוצה לייצב מערכת.

אברהם וילן: זה לא יעמוד בשום מבחן אלמנטרי של בג"ץ, כי למה לערוץ 1 התרנו, כדין, ולערוץ 3 לא?

נחום לנגנטל: אבל הודעת לזכיין מראש על העניין, כאשר יצאת למכרז.

דידי לחמן-מסר: חוק הוא חוק.

דידי לחמן-מסר: בג"ץ לא יכול לבטל חוק אם הוא לא נוגד חוק יסוד, וזה לא נוגד חוק יסוד.

יואל נווה: אני לא חושב שיש פה עניין שצריך לפתור בהכרח כרגע, לגבי שוויון מהותי בין ערוצים.

יואל נווה: צריך לזכור שערוץ 2 קיים 6 שנים, וראה רווחים בהיקפים עצומים בשנים האלה.

יואל נווה: אנשים גם השקיעו סכומי כסף, נהנו ממעמד די מונופוליסטי בכל השנים האחרונות.

יואל נווה: אין צורך בנקודה הזו לייצר שוויון.

יואל נווה: מעבר לזה – אנחנו מכירים את הפסיקות של בג"ץ לגבי נכנס חדש לגבי תחום שהיה עד היום מונופול.

יואל נווה: גם בג"ץ רואה הגיון במתן הקלות לנכנסים חדשים.

אלי גולדשמידט: אנחנו צריכים לשמוע גם את עמדת משרד החינוך.

אורי אולניק: יש עוד אפשרות – להשאיר למועצת הרשות השנייה שיקול דעת בעניין.

נחום לנגנטל: אפשר, אולי, בהזדמנות זו, לבטל גם את החובה של זכייני הערוץ השני.

אלי גולדשמידט: אנחנו שומעים בפעם הראשונה על עניין הטלוויזיה הלימודית, אני מציע שלא ננקוט כרגע עמדה.

אלי גולדשמידט: אנחנו צריכים, קודם כל, לדעת מה עמדת הממשלה בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: זה נושא שלא נדון עד עכשיו.

אלי גולדשמידט: אנחנו לא ניתן חוות דעת לפני שנשמע את עמדת הממשלה בעניין.

אברהם וילן: אני מבקש חוות דעת מסודרת בנושא הזה.

אברהם וילן: אני לא יודע כמה צופים בשידורים האלה, ואם זה יעיל או לא.

אברהם וילן: שאנשי המקצוע ממשרד החינוך יביעו דעה.

אברהם וילן: אני חושב שלא הגיוני להטיל את חובת שידורי הטלוויזיה הלימודית על ערוץ 1 ו- 2, ועל 3 לא.

אברהם וילן: עם זאת, יכול להיות שיסתבר בבדיקה שאין צורך לשדר גם בערוץ 2 את שידורי הטלוויזיה הלימודית.

אברהם וילן: אני רוצה חוות דעת מקצועית.

אורי אולניק: אני אומר בזהירות – ייתכן ששווה להשאיר את הנושא הזה, גם משיקול דעת של מועצת הרשות השנייה.

נחום לנגנטל: אני אבקש לקבל בנושא הזה, לא רק את עמדת הממשלה, אלא גם נתונים עובדתיים, למשל – גם כסף משלמים לטלוויזיה הלימודית על ידי הזכיינים, האם היא פועלת על תקציב המדינה בלבד?

אורי אולניק: מתוך התקציב של 150 מיליון – 120 זה תקציב מדינה, ו – 30 מכל מיני זכויות שהם מוכרים ותשדירי חסות.

אורי אולניק: הנושא האחרון – הוועדה ביקשה מאתנו, בישיבה האחרונה, שנשלב בנוסח החוק את עניין דרך בחירת הזוכה, דהיינו – עניין ה 70-30, לפי החלטת הממשלה שקבעה בשעתו 80-20.

אורי אולניק: אנחנו סבורים שאין צורך להכניס לחוק את העניין הזה.

אורי אולניק: מועצת הרשות השנייה והרשות השנייה הם הגורם שאחראי על הליך המכרזים.

אורי אולניק: ככלל, בדברי חקיקה – לא נהוג להכניס בחוק ראשי מספרים פרטניים על נוסחה כזו או אחרת של בחירת זוכה, ולכן אנחנו חושבים שבעניין הזה אין צורך כרגע לקבוע מסמרות.

אורי אולניק: זו העמדה של הממשלה.

אורי אולניק: מאידך, אני מדגיש, שאנחנו בהחלט חושבים שלנושא התוכן צריך להיות משקל מאד חשוב במכרז.

אורי אולניק: אנחנו רוצים מכרז שיהיה מורכב משני שלבים.

אורי אולניק: השלב הראשון – שלב שבו תהיינה דרישות כאלה ואחרות, ובכלל זו הצגת תוכנית מפורטת על פי דרישות של הרשות השנייה, ורק מי שעובר את השלב הזה, מגיע לשלב ה- bid.

אורי אולניק: לכן, לא צריך להיבהל מהמספר 70-30.

אורי אולניק: קודם כל – הוספנו פה שיקולים שהם שיקולי תוכן מובהקים, לגבי דרך בחירת הזוכה.

ישראל כץ: אני רוצה לומר שהנושא של שיקולי התוכן הוא מאד שטחי.

אלי גולדשמידט: הא מדבר על משהו אחר – על המשקל בין תוכן לכסף.

ישראל כץ: אם כבר מכניסים אלמנט של פריפריה, שאני ודאי בעדו – אז באותה מידה להכניס אלמנטים של שידורים בשפות כאלה ואחרות.

ישראל כץ: זה בדיוק חשוב כמו הפריפריה.

ישראל כץ: לא שמעתי אף מילה בנושא העולים.

אלי גולדשמידט: אני מציע, שכאשר נדון בדרישות התוכן, תעלה את עניין העולים והסקטורים המיוחדים.

אלי גולדשמידט: נניח שנקבל את דעתך ונכניס את זה פנימה, כי אז זה יהווה שיקול, באופן אוטומטי.

אלי גולדשמידט: אורי אולניק מדבר באופן כללי על משקל הכסף לעומת משקל התוכן.

אלי גולדשמידט: יש פה תוספת שלמה שקובעת הגדרות.

אלי גולדשמידט: אם תחליט להוסיף את נושא העולים, לדוגמה, וזה ייכנס פה, במכרז, העניין הזה יהווה שיקול.

אורי אולניק: שוב – עמדתנו העקרונית היא שיש להשאיר לרשות השנייה עצמאות בנוגע לדרך עיצוב המכרז, בנוגע לקביעת העקרונות שלו.

ישראל כץ: אבל לנו יש זכות ואף חובה ציבורית לשים דגש על דברים מסוימים.

אורי אולניק: בתוך אותה תוספת שמובאת פה, יש התייחסות לא רק לנושא התוכן, אלא גם למתן ביטוי לכל שכבות האוכלוסייה.

אלי גולדשמידט: האם יש עוד נושא שאנו הצגנו שלא כוסה?

אנה שניידר: לא.

שמואל שם-טוב: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.

שמואל שם-טוב: ראשית – התוספת, ומה שאתם מעלים.

שמואל שם-טוב: אני חושב שזו טעות גדולה אם תתחילו להכניס עכשיו לחוק את כל הסעיפים ואחוזי האחוזים, את כל הקביעות לגבי שידורים לעולים, שידורי מסורת – הרי זו שורה של דברים שהם בלתי אפשריים להכנסה בחוק.

שמואל שם-טוב: קיימת מועצת הרשות השנייה, שהיא די מאוזנת מבחינה פוליטית וציבורית.

שמואל שם-טוב: יש בה ייצוג לערכי ישראל, ערכי פריפריה וכן הלאה.

שמואל שם-טוב: תנו להם את ההנחיות הכלליות.

שמואל שם-טוב: הם לא יכולים לרדת לרמת דרישות חוק.

שמואל שם-טוב: אי אפשר להציג חוק ברמה כזו.

שמואל שם-טוב: יש כללים ועקרונות שמובנים בערוץ השני.

שמואל שם-טוב: אני מבין את הרצון שלכם לשלוט על כל פרט ופרט, אך באמצעות החוק אי אפשר לעשות את זה.

ישראל כץ: אין כאן רצון לשליטה.

ישראל כץ: אני שומע ששתי תוכניות של עולים שמשודרות בטלוויזיה עומדות ליפול, ושאין תקציב להן – זו שערורייה, כי במכלול כל כך גדול יש אנשים שמסתכלים רק על זה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה שלפחות נשתמש בטרמינולוגיה הנכונה.

אלי גולדשמידט: אין פה שום שאיפה לשליטה שלנו.

אלי גולדשמידט: אנחנו גם לא רוצים להיות קומיסרים.

אלי גולדשמידט: מה שמשותף לכל חברי הוועדה הוא החשש שנקבל טלוויזיית זבל.

אלי גולדשמידט: יכול להיות שלא צריך לרדת לרמת פרטים, אך זו הכוונה.

שמואל שם-טוב: המחוקק חייב לקבוע את העקרונות, על זה אין ויכוח בכלל.

שמואל שם-טוב: אני חושב שמועצת הרשות השנייה לא תוכל לפעול אם לא יהיה מעוגן שיש לה יכולת להשפיע על רמת השידורים, אבל אתם צריכים להבין : מועצת הרשות השנייה היא גוף שמייצג את האינטרסים שלכם.

שמואל שם-טוב: הם כל הזמן רוצים לרדת לחיי הזכיינים ולהורות להם להעלות את הרמה.

שמואל שם-טוב: זו מהותו של הגוף.

שמואל שם-טוב: הוא עושה את העבודה הזו, זו המטרה שלו.

שמואל שם-טוב: הוא כל הזמן עובד כדי שתהיה רמת שידורים באיכות יותר גבוהה.

שמואל שם-טוב: יכול להיות שחלק מהדברים שמפורטים בתוספת הם לא רק לא ריאליים, אלא פחות ממה שנקבל בפועל, כשנרצה.

שמואל שם-טוב: אני חושב שלקחו כאן, בהסכמת הרשות, חלק מהדברים שהיו בערוץ 2, ומשתמשים בהם לגבי ערוץ 3.

שמואל שם-טוב: יכול להיות שזה לא נכון עכשיו לעשות את זה.

שמואל שם-טוב: יכול להיות שצריך לבנות מודל אחר.

שמואל שם-טוב: אני אומר לכם – תקבעו עקרונות.

שמואל שם-טוב: אל תרדו לרמת הפרטנות הזו.

שמואל שם-טוב: זו טעות.

שמואל שם-טוב: זה לא צריך להיות בחוק.

שמואל שם-טוב: נקודה שניה – כולם רוצים להעלות את רמת השידורים בערוץ השלישי.

שמואל שם-טוב: אנחנו לא רוצים ערוץ 2 נוסף.

שמואל שם-טוב: זו המטרה של כולם.

שמואל שם-טוב: אנחנו רוצים שיהיה ערוץ איכותי, על כך אני חושב שאין ויכוח.

ישראל כץ: יש ויכוח.

ישראל כץ: אני רוצה לשריין באחוזים מקום ליצירה, לעולים, וכן הלאה.

ישראל כץ: אני לא מאמין שאנחנו יכולים להעלות את הרמה.

ישראל כץ: אנחנו לא קומיסרים, ואין דברים כאלה.

ישראל כץ: הלוואי שבערוץ 1, שממומן מאגרה, נצליח לעשות משהו.

ישראל כץ: אני מדבר על שריון זמני שידור.

שמואל שם-טוב: חלקים גדולים מהציבור רוצים שיהיה שידור טוב יותר מאשר ערוץ 2, ורוצים שפריפריות, וקבוצות מיעוטים שלא זכו להתייחסות יזכו להתייחסות בערוץ הזה.

שמואל שם-טוב: אני אומר די באחריות: ככל שתטילו עליהם דברים כספיים מראש, כך יהיה לנו פחות בתוכן.

שמואל שם-טוב: אנחנו צריכים להחליט שהחוק הזה מיועד להשיג הישגים תוכניים ופריפריאליים.

שמואל שם-טוב: הוא לא בא להשיג כסף.

שמואל שם-טוב: לכן הייתי מבטל את כל הנושא הכספי.

שמואל שם-טוב: הייתי מתרכז בענייני תוכן ופריפריה, ולא בכסף.

שמואל שם-טוב: אני יוצר גירוי למשתתפים במכרז, לשכנע את המועצה שהם נותנים יותר תוכן ויותר איכות, ויותר שימת דגש על הפריפריות.

שמואל שם-טוב: הם יתחרו על תוכן, לא על כסף.

שמואל שם-טוב: אני חושב שזה האינטרס של כולנו, וגם שלכם בחוק הזה.

שמואל שם-טוב: נקודה שלישית היא עניין החדשות.

שמואל שם-טוב: חייב להיות כאן, לדעתי, עוד ערוץ חדשות.

שמואל שם-טוב: אני חושב שזה לא יכול להיות החדשות של ערוץ 1 או ערוץ 2, צריך להקים עוד ערוץ חדשות.

שמואל שם-טוב: אם הם לא מסוגלים לכך, כלכלית, כיוון שאופק הרווח שלהם בשלב הראשון מקשה עליהם להקים ערוץ חדשות – צריך לתת להם להתחבר לערוץ הייעודי החדשותי.

שמואל שם-טוב: זה יקל על שניהם, וזו מטרת החוק.

שמואל שם-טוב: לא צריך להיכנס לשאלה האם ערוץ 1 ימכור להם או לא, כי ככל שהחוק ייכנס פחות לפרטים, זה עדיף, מבחינתי.

שמואל שם-טוב: מכל מקום – אסור שחדשות ערוץ 2 תהיינה שם.

ישראל כץ: מה ההבדל בין ערוץ 1 לערוץ 2, מבחינת פיתוח העניין של החדשות?

שמואל שם-טוב: לא לתת לערוץ 2 לשלוט גם בחדשות של ערוץ 3 זה לדעתי קריטי.

שמואל שם-טוב: אסור לתת להם.

שמואל שם-טוב: כל השאר – פחות עקרוני.

שמואל שם-טוב: נקודה אחרונה – אני לא מבין למה האוצר מתנגד שתהיה תחנת בדיקה בדרך.

שמואל שם-טוב: אני לא מבין מה רע בזה, זה רק לטובתנו.

שמואל שם-טוב: כשיש תחנה בדרך, הם עובדים תחת המועקה הזו, ובתוך התחנה הזו ניתן לעשות התאמות.

שמואל שם-טוב: בעוד 4 שנים אנחנו גומרים את תקופת המכרז של ערוץ 2.

שמואל שם-טוב: שוק התקשורת ישתנה אז.

שמואל שם-טוב: בואו ניתן את דעתנו אז, כדי שנוכל לעשות התאמות ותיקונים.

שמואל שם-טוב: אני הייתי קוצב את זה ל- 5 שנים, ועוד 5 שנים.

שמואל שם-טוב: כיוון שאי אפשר להיכנס להשקעה גדולה עם אופק של 5 שנים, צריך להבהיר שבתחנת ה- 5 לא נעצור אותם.

שמואל שם-טוב: לעצור אותם אנחנו יכולים בכל שלב, אם הם לא יעמדו בתנאי הזיכיון.

שמואל שם-טוב: בתחנת ה- 5 שנים לא נעצור אותם, אלא נעשה בדיקה.

שמואל שם-טוב: למשל – אם אין להם רווחיות, בתחנת ה-5, הם יוכלו להתחבר לערוץ 1.

שמואל שם-טוב: יכול להיות שנגלה שאין להם רווחיות, ואז אולי הם יוכלו להתחבר למפעיל אחד.

שמואל שם-טוב: יכול להיות שנצטרך לתת להם לעבור לזכיין אחד.

שמואל שם-טוב: תוך כדי זה, נבדוק אם הכללים מתאימים לשוק של עוד 4 שנים, בתום הזיכיון של זכייני ערוץ 2.

שמואל שם-טוב: אני הייתי קובע תקופה של 5 נים ו- 5 שנים, אבל מבהיר שזה לא לצורך הפסקת הזיכיון.

יואל נווה: לגבי התוספת, כפי שהיא מוצעת פה, אני רוצה לומר: ראשית, התוכן.

יואל נווה: השאלה סוכמה, פחות או יותר, על דעת משרדי הממשלה.

שלום שמחון: ואם היא סוכמה, אין לנו מה להגיד יותר?

יואל נווה: אני אומר דבר פשוט – אנחנו הולכים ומסדירים היום שידורים לציבור במדינת ישראל.

יואל נווה: אני לא חושב שקיים מקום להעלות את רמת הדרישות בחקיקה ראשית.

יואל נווה: אני חושב שזו טעות, מעצם הגישה שאומרת שלא הרשות המבצעת, ולא הרשות המחוקקת מתערבות בגישה כזו פרטנית בשידורים.

יואל נווה: אני מסכים למה שאמר מנכ"ל הרשות השניה, ואני חושב שנכון שייקבעו הדגשים בהצעת החוק, אבל העיקרון צריך להיות מבוסס על זה שיש רשות שנייה, שהוקמה על פי חוק, שיש לה מועצה ציבורית שתפקידה לפקח על תוכן השידורים, והיא צריכה לקבוע כללים.

יואל נווה: הכללים האלה הם כאלה שהמועצה הזו היא זו האוכפת אותם.

יואל נווה: אני מציע לקבוע את העקרונות הבסיסיים הכלליים בהצעת החוק.

ישראל כץ: אבל לא על זה דובר.

ישראל כץ: יש הבדל בין הדגשים, שאני לא מאמין שהם הדרך, לבין קביעה ברורה שישדרו מספר שעות בשפה מסוימת.

ישראל כץ: זה לא קשור בכלל לתוכן השידורים.

נחום לנגנטל: נושא של איכות, ערכים, טיב – זה לא נושא מדיד.

נחום לנגנטל: שעות שידור, זמנים – זה דבר מדיד, ואפשר לבחון מי עבר על דרישה כזו ומי לא.

נחום לנגנטל: לכן, אנחנו לא יכולים להיות קומיסרים באשר לתכנים, אבל יכולים לדרוש שידורים בשפות מסוימות, למשל.

ישראל כץ: זו היא חובתנו, כמייצגים את הציבור.

יואל נווה: רשות השידור היא הגוף הציבורי המשדר במדינת ישראל, גם לו אין הנחיות כאלה, וכאן אנחנו מדברים בסופו של דבר על ערוץ מסחרי נוסף.

יואל נווה: אני חושב שמכסה של שעות היא דבר בעייתי כשלעצמו.

יואל נווה: לא דורשים את זה היום מהשידור הציבורי.

נחום לנגנטל: אתה מתאר לנו את המצב, וזה מעורר פה חשש כללי בוועדה שזו הבעיה.

נחום לנגנטל: התיאור שלך הוא כשל השוק שאנו חוששים ממנו.

יואל נווה: אבל הכתובת לנושאים הללו היא לא זו.

יואל נווה: נכון שיש הנחיות כלליות על היקף השידורים בשפות הרשמיות של מדינת ישראל, אבל צריך לזכור שאת הבעיה של אוכלוסיות, מגזרים, שפות של עולים חדשים - -

ישראל כץ: איזה שפות?

ישראל כץ: אתה לא יכול להתעלם מהעובדה משפות שמדוברות כאן על ידי חלקים ניכרים באוכלוסייה.

ישראל כץ: אתה יכול, כמובן, לקבוע את זה בזמן שידור.

יואל נווה: אבל הכתובת לעניין הזה זה השידור הציבורי במדינת ישראל, אם נכון לעשות את זה.

יואל נווה: יש פה שני דברים שונים : יש דאגה מסוימת לרמת השידור בערוץ המסחרי, וזו דאגה שהובעה על ידי כולם.

יואל נווה: יש גם התערבות ברמות ומכסות שידור לאינטרסים ציבוריים קלאסיים, כמו, לדוגמה – שידור לעולים, או שידור בשפות מסוימות.

יואל נווה: אני חושב שאלה שני דברים שונים.

יואל נווה: אני חושב שהדרישות צריכות להיעשות ברמה הבסיסית ביותר, ולא ברמת הפרטנות, כמו שהוצע כאן - בחקיקה ראשית.

יואל נווה: זה לא תפקידנו.

נחום לנגנטל: אי שום סיכוי לתת הנחיות דרך המועצה, אם זה לא דרך חקיקה ראשית.

נחום לנגנטל: זו הסיבה שביקשנו להעלות את זה במדרגה.

תמר הקר: איזה סנקציה יש לך בחקיקה ראשית, למי שלא עומד בתנאים?

יואל נווה: הוועדה צריכה לשקול את השאלה האם התוספת, בחקיקה ראשית, היא כלי ראוי ונכון.

יואל נווה: זו הפניה שלי כרגע.

יואל נווה: אני רוצה להתייחס לעניין כללי המכרז.

יואל נווה: ההצגה הזו, כאילו אנחנו הבאנו את ההצעה עם המשרדים הרלבנטיים ומטרתנו היתה לגרוף כסף לקופת המדינה – אינה נכונה.

יואל נווה: צריך לזכור שבסופו של דבר המכרז, תחת תנאי סף, נכון שייעשה בסופו של דבר תחת פרמטרים שהם יחסית אובייקטיבים, במידה המכרעת שלהם.

יואל נווה: אנחנו מוציאים מכרזים שמבוססים על שיקול סובייקטיבי של הבוחר, במידה רחבה ביותר.

יואל נווה: נכון, שבסופו של דבר, בהליך תחרותי, מתברר שכל המציעים עומדים ברמה הבסיסית הנדרשת, ניתן משקל מכריע יותר לבחירה הסובייקטיבית.

יואל נווה: זה העיקרון.

יואל נווה: יש סיכון ברמת התוכן של תנאי הסף פה, והדרישות הן די מפליגות.

יואל נווה: נכון שהתחרות היא לא אובייקטיבית, בסופו של דבר.

יואל נווה: לגבי התחנה – אמר מנכ"ל הרשות השנייה שזו תהיה תחנה , אבל לא תחנה שבה יוכל להילקח הזיכיון מהזוכים.

יואל נווה: אני מפנה את חברי הוועדה לדו"ח מבקר המדינה שעוסק בהארכת הזיכיונות של זכייני ערוץ 2 לתקופת הזיכיון הנוספת.

יואל נווה: קראו את הדו"ח.

יואל נווה: לפחות לדעת המבקר, בעמוד מספר 521, בדו"ח מספר 48, יש אפילו חשש שחלק מההארכה נעשתה למרות שזכיין מסוים לא עמד בתנאים, וכל ההארכה התבססה על נושאי תוכן ועמידה בתנאי תוכן.

יואל נווה: אנחנו חושבים שנכון לכפות את הכללים שנקבעים לאורך תקופת הזיכיון, להשתמש בסנקציות שעומדות לזכות הרשות השנייה.

יואל נווה: הסנקציה הבסיסית שניתנת פה היא סנקציה כלכלית גדולה: לקיחת זמן פרסום.

יואל נווה: צריך להקפיד על כללים שנקבעו, ולא ליצור תחנה שהיא בסיס להארכת זיכיון.

יואל נווה: מההיבט הכללי של אותו זכיין צריכה להיות לזה השפעה גדולה מאד, באיזושהי קונסטלציה של מועצה, או אחרת – שניתן יהיה להתמודד עם שיקוליה.

יואל נווה: בנוסף לכך – ודאות של תקופת זמן היא חשובה מההיבט הכלכלי ומההיבט של היכולת לדרוש תנאי סף יחסית גבוהים בנושא התוכן, וזה חלק מהעניין.

יואל נווה: אם לא מבטלים לזכיין את הרשיון בסוף התקופה, אז אין בעצם משמעות להארכה.

יואל נווה: הוא צריך לדעת שהוא עומד בכללים, ויש סנקציות שמסדירות את זה, וניתן לקחת לו את הרשיון בכל נקודת זמן אם הוא לא עומד בכללים, ניתן לקנוס אותו בזמן פרסום במהלך התקופה, ושיש אכיפה אמיתית.

יואל נווה: עם זאת, הוא צריך לדעת שכאשר הוא בונה את התוכנית העסקית שלו, היא בנויה לאורך זמן.

יואל נווה: לגבי ההתאמה לכללים עם סיום הזיכיון של ערוץ 2 – צריך לזכור שלפי הערכתנו, במקרה הטוב, יוותרו כשנתיים וחצי עד שלוש שנים ממועד תחילת השידורים של הערוץ השלישי, לסיום תקופת הזיכיון של הערוץ השני.

יואל נווה: יתר על כן, כל ההתאמות שמדובר עליהם הם התאמות שהיום אנחנו קובעים את הכללים לגביהם בחקיקה ראשית.

יואל נווה: כלומר – המועצה לא תוכל להחליט על דעת עצמה לאחד זכיינים.

יואל נווה: יהיה צורך לחזור לוועדה ולממשלה.

יואל נווה: נאמר פה גם על ידי הממשלה – שכאשר ייקבעו כללים שייקבעו בחקיקה ראשית לגבי תקופת הזיכיון הנוספת הבאה של זכייני הערוץ השני, תשקול הממשלה האם נכון להציג לוועדה התאמות שמתייחסות גם לערוץ השלישי.

יואל נווה: יהיה צורך לתקן את הדברים המהותיים בחקיקה ראשית, כך שתחנת הבדיקה הזו, עם סמכויות המועצה להאריך – אין לה משמעות לגבי הכללים.

דידי לחמן-מסר: עם חלק הדברים אני מסכימה, ועם חלקם לא.

דידי לחמן-מסר: ב- 1990 הייתי על ערש הלידה, וכמעט מכל חוק שקבענו נוצרה מוטציה.

דידי לחמן-מסר: יש מוטציה בערוץ השני.

דידי לחמן-מסר: התקוות היו גדולות, וכך גם החלומות, והמציאות שכמעט הכל נחשב לדרמה- שעשועונים, תוכניות אירוח.

דידי לחמן-מסר: יכול להיות שזה לא בדיוק כך, אך בפועל יש מצבים שהרגולטור מתאהב, לפעמים, בגופים המפוקחים שלו.

דידי לחמן-מסר: אולי בשלב הראשון הוא גם מזדהה אתם – מתוך רצון לעזור לתינוק החדש שנולד.

דידי לחמן-מסר: כך קרה שהרגולטור, בשלב הראשון לפחות, הלך הרבה לקראת הזכיינים.

דידי לחמן-מסר: החשיבות של התוספת היא בכך שיש הכרה שקיים כשל שוק בתחום התרבות.

דידי לחמן-מסר: השאלה היא איך, כאשר קיים כשל שוק, יש הצדקה להתערבות המחוקק .

דידי לחמן-מסר: אם הייתי יודעת, בוודאות גמורה, שהשאיפות אכן תתגשמנה, יכול להיות שהיינו שקטים, ואולם, בגלל הספק בכך, ובגלל הבעיה האמיתית שקיימת בארץ בתחום התרבות, אני חושבת שהכלי של תוספת הוא העלאת הנושא לדרגה גבוהה יותר.

דידי לחמן-מסר: שאלה תמר הקר - מה התועלת בזה.

דידי לחמן-מסר: הרבה יותר פשוט להפעיל סנקציות על אי מילוי הוראות החוק.

דידי לחמן-מסר: נכון שניתן לגשת לבג"ץ, כדי שהוא יפרש, אך גם כאן – המועצה תפרש.

דידי לחמן-מסר: לכן, אנחנו נכנסים, לצערי, למערכת של שימוש במילים ובטרמינולוגיות ובמכסה, אבל אנחנו נותנים לציבור היוצרים לעמוד על זכויותיהם, לא מעבר לזה.

אנה שניידר: אבל אם לא תהיה אכיפה – מה זה משנה אם זה חוק או כללים?

דידי לחמן-מסר: אני אומרת – אם המועצה לא תאכוף את זה, ניתן יהיה לפנות לבג"ץ.

דידי לחמן-מסר: על הפרת כללים לא ניתן לפנות לבג"ץ.

דידי לחמן-מסר: אם מועצת הרשות כל כך משוכנעת בצדקת הדרך – למה היא מתנגדת לכך?

דידי לחמן-מסר: אולי כדי להשאיר לעצמה את הכוח.

אלי גולדשמידט: אני מעריך שהתוספת תיכנס, אולי יהיו תיקונים.

אלי גולדשמידט: אני מציע לא להכביר על זה מילים.

אלי גולדשמידט: שמענו את הדברים, אך המסר של הוועדה מלכתחילה היה שאנו נשנה את עניין התוכן.

אלי גולדשמידט: אנחנו כבר ממילא נמצאים שם, וחבל להסיג על זה.

אלי גולדשמידט: יכול להיות שגם זה לא יצליח, אך אנחנו צריכים לעשות את המקסימום, ולחוקק.

דידי לחמן-מסר: אני חושבת שיש כשל שוק בתחום התרבות ולכן יש הצדקה להתערב, וההתערבות כאן מתאימה בנסיבות העניין.

דידי לחמן-מסר: נקודה שניה – נושא ה bidding והתנאים לבחירת הזוכה במכרז.

דידי לחמן-מסר: זה שוב חוזר לסוגיית המוטציה.

דידי לחמן-מסר: הרשות השניה עומדת מול הצעות שהיא לא יודעת להעריך אותן בשלב ההערכה, כי לא בטוח שהן תתגשמנה בשלב המימוש, ולא בטוח שהיא תוכל לאכוף אותן – והדוגמה הטובה לכך היא הכבלים.

דידי לחמן-מסר: אם אני אראה לכם איזה הצעות נפלאות הציעו חברות הכבלים, הייתם מבינים.

דידי לחמן-מסר: הם מעולם לא הזכירו שהם יבצעו רכש משותף.

דידי לחמן-מסר: העולם של הצעות המכרז ועולם המציאות רחוקים אחד מהשני מאד, בפרט בתחומי התרבות.

דידי לחמן-מסר: יש הבדל בין כללים שצריכים לאכוף אותם יום יום, לבין הארכה שנעשית.

דידי לחמן-מסר: הרעיון של משרד האוצר, שהממשלה קיבלה אותו הוא רעיון של תורת המשחקים, שבהעדר מערכת שקלול אחרת תיבחר מערכת השקלול השקופה ביותר.

דידי לחמן-מסר: אני לא חושבת שהאוצר בחר כאן את הכלי של הכסף אך ורק בגלל שהמדינה מקבלת אותו.

דידי לחמן-מסר: דבר שני – הנושא של בחירת קריטריון הכסף הוא שזה קריטריון שקוף וניתן למדידה.

דידי לחמן-מסר: חברת "פרטנר" היא הדוגמה הטובה לזה.

דידי לחמן-מסר: היא נערכה לתחרות בצורה יוצאת מן הכלל.

דני רוזן: היא נפרסת בפריפריה, מעל ומעבר לכל התחזיות שלה.

דידי לחמן-מסר: מדוע?

דידי לחמן-מסר: היא השקיעה, ושווה לה לקיים, כי יש לה מה להפסיד.

דידי לחמן-מסר: לכן הקריטריון הזה, בלית ברירה, הוא הקריטריון היחידי שנותר לנו, וכל היתר זה עניין סובייקטיבי, שאין לו כלים של בדיקה ואי לו כלים של אכיפה.

ישראל כץ: מדברים כאן על תביעות כמותיות, ולא מצאתי סתירה לדבריי.

ישראל כץ: אני מראש אומר- הקביעה היחידה שאנו יכולים לעשות היא לגבי שעות שידור של שפות, למשל.

דידי לחמן-מסר: אני חושבת שגם של כסף.

ישראל כץ: ברור.

ישראל כץ: הכסף, בכל מקרה, מי שיזכה - -

דידי לחמן-מסר: לא.

דידי לחמן-מסר: אנחנו מדברים על משהו אחר לגמרי.

דידי לחמן-מסר: אנחנו מדברים על האפשרות לקבוע פרמטר שהוועדה רשאית לשקלל את המחיר הכספי, ולא להותיר את זה למועצה.

דידי לחמן-מסר: אני חושבת שזה הפתרון הכי שקוף, הכי ברור והכי פשוט.

דידי לחמן-מסר: לא בכל מאת האחוזים, אך יש משקל לערך הכסף.

דידי לחמן-מסר: את כל היתר - שיעשו שיקול סובייקטיבי ויראו איך זה מתיישב הלכה למעשה.

דידי לחמן-מסר: לגבי תקופת הזיכיון – הממשלה הביעה עמדה של 8 שנים.

דידי לחמן-מסר: הועלו כאן ספקות וערעורים, ואני חושבת שמין הראוי לשמוע אותם, ולקבל את ההצעה שתיראה יותר בנסיבות העניין.

אלי גולדשמידט: למרות דו"ח מבקר המדינה?

דידי לחמן-מסר: אני אמרתי משהו דיפלומטי – שאני לא עומדת להביע עמדה, אך רמזתי שלדעתי רעיון התחנה באמצע תקופת הזיכיון הוא לא רעיון רע.

דידי לחמן-מסר: לגבי הבעלות הצולבת אני מציע שנדון בנפרד.

רוני מילוא: אני שותף להערכתה של דידי לחמן-מסר, אך המסקנה שהיה צריך להסיק לא הוסקה, לדעתי.

רוני מילוא: אם אנחנו רוצים שנפרט את הדרישות מהערוץ השלישי בצורה שהוא לא יוכל להתחמק מהן, ושלא יהיה צורך שהמועצה תפרש את הכללים, אלא שכל אזרח יוכל לפנות לבג"ץ כדי לחייב אותם למלא את תנאי המכרז.

רוני מילוא: אם אנחנו באמת רוצים להציב כללים כאלה, שיציבו את הערוץ השלישי על רמה, ושנוכל להפעיל אותו כמו שצריך, אי אפשר להעמיס עליו גם את הנושא הכספי.

רוני מילוא: זה מה שאמר שמואל שם-טוב, פחות או יותר.

רוני מילוא: את שניהם יחד יהיה קשה מאד להגשים.

רוני מילוא: קראתי שהערוץ השני הגיע להכנסות של כמיליארד שקל.

רוני מילוא: זו הכנסה יפה, לכל הדעות.

רוני מילוא: אנחנו נמצאים בכיוון חיובי.

רוני מילוא: העיתונים הופכים להיות מקומונים.

רוני מילוא: אני פוחד שזה התהליך שיהיה גם בטלוויזיה.

רוני מילוא: תתחיל תחרות בין הערוץ השני לערוץ השלישי.

רוני מילוא: הערוץ הראשון כבר מזמן נמצא מאחור.

רוני מילוא: התחרות הזו תדרדר את השידור בארץ, ואני אומר שוב – היא תהפוך את העיתונים של היום למקומונים של מחר.

רוני מילוא: כל אחד יודע על מה אני מדבר.

רוני מילוא: אני מתייחס עכשיו רק לעניין התוכני.

רוני מילוא: הייתי מנסה, בהזדמנות חגיגית זו, לנסות ולהעביר את הערוץ הראשון לפסים של channel 4.

רוני מילוא: שיהיה ערוץ אחד איכותי.

רוני מילוא: אנחנו מסוגלים לעשות את זה, ואם תהיה לכך תמיכה ממשלתית, אפשר יהיה לעשות את זה, ולשנות את מפת השידור בישראל.

רוני מילוא: שיהיה פה ערוץ אחד שיהיה ערוץ איכותי, והערוץ הראשון – אין מתאים ממנו, כי הוא ניזון מאגרה ציבורית, ואז הוא צריך לתת שירות לציבור.

רוני מילוא: צריך לבנות את זה נכון, וזו הזדמנות.

רוני מילוא: אני מתכוון להגיש הצעת חוק, תיקון חוק רשות השידור, שתהפוך את הערוץ הראשון ל- channel 4, על כל מה שמשתמע מכך.

אלי גולדשמידט: אתה רוצה לעשות את זה כתיקון עקיף להצעה הזו?

רוני מילוא: לא, זה שני דברים שונים.

רוני מילוא: מדובר בחוק רשות השידור.

אלי גולדשמידט: זה לא יבוא לוועדת הכספים, זה שייך לוועדת החינוך.

רוני מילוא: מאחר וזה יגיע דרך התקציב של רשות השידור, זה בהחלט יכול להגיע גם לוועדת הכספים.

רוני מילוא: אנחנו היום נמצאים בנקודה שתוכל להוביל את מערכת השידור לרמות והישגים הרבה יותר טובים, או שהיא תדרדר אותם לתת רמה.

רוני מילוא: אנחנו רואים את הסימפטומים לזה כבר בשידורים היום.

רוני מילוא: לכן האחריות היא פה כבדה.

אלי גולדשמידט: תראה את התוספת שהוכנסה פה.

אלי גולדשמידט: זה בדיוק בעקבות הדברים שלך ושל אחרים.

אלי גולדשמידט: הכניסו פה פרמטרים מאד מדויקים לגבי תוכן.

אלי גולדשמידט: יש פה תוספת.

אלי גולדשמידט: החוק המקורי השתרע על פני שני עמודים.

אלי גולדשמידט: הוסיפו עוד שלושה עמודים לחוק.

שמואל שם-טוב: מדברים כאן על המודל של channel 4.

שמואל שם-טוב: תחשבו על האופציה שהטלוויזיה החינוכית, שיש לה המון שעות שידור, וגם כסף – היא תוכל לשמש בתפקיד של channel 4, כלומר- היא תיתן את איכות השירותים.

שמואל שם-טוב: נטיל עליה את המשימות שאנחנו רוצים, והיא תעבור לערוץ השני או לערוץ הראשון.

נחום לנגנטל: ראיתי היום את התוספת, ואני עדיין צריך ללמוד אותה.

נחום לנגנטל: ברור לי שזה יהיה מוגזם להיכנס בחקיקה ראשית לעניין מחירה של ההפקה הבודדת בז'אנרים העליונים.

נחום לנגנטל: השאלה היא אם יש לזה פתרון בתוספת.

נחום לנגנטל: אם לא – חוזרת אותה הקושיה אחורה.

נחום לנגנטל: הצעקה של הבמאים והמפיקים היא שעולה להם להפיק סרט ב- 120 אלף דולר, והוא יכול להימכר ב- 40 אלף דולר.

נחום לנגנטל: אנחנו לא מקבלים את זה שהתחרות גם תעלה את המחיר ואת התוצאה המיוחלת.

נחום לנגנטל: גם כאן אנחנו רוצים איזושהי התערבות, כדי שלא יהיה פה שוב כשל שוק.

נחום לנגנטל: התחרות החופשית יכולה ליצור מצב שאין לצפות אותו מראש.

אורי אולניק: עד היום לא היתה תחרות על מכירת פרסומת בטלוויזיה המסחרית.

אורי אולניק: אם שמתם לב, יש סעיף קטן בתוספת שמחייב שמכסות השעות האלה תהיינה בשעות צפיית השיא.

אורי אולניק: זה לא מצב שרק קבענו מכסות שעות, אלא גם הגדרנו מתי הן תשודרנה.

אורי אולניק: מתוך הנחה שתתקיים תחרות מסחרית בין שתני הפלטפורמות – ערוץ 2 והערוץ השלישי, הסרטים האלה צריכים להיות סרטים אטרקטיביים, שירצו לקנות זמן פרסום בשעת שידורם.

אורי אולניק: נכון שלא שמנו פה הגדרה שאומרת ששעת דרמה לא תפחת מ- 100 אלף דולר.

אורי אולניק: זה אולי היה עולה על הנקודה שהועלתה, אך אנחנו חושבים שזו ירידה פרטנית מידי.

אלי גולדשמידט: לדעתי, הפתרון של העניין הזה הוא עידוד ישיר של הממשלה, להפקות מקור.

אלי גולדשמידט: אתה לא יכול לכפות על גוף מסחרי שיסבסד הפקות מקור.

נחום לנגנטל: אני שמח שהובלנו את העניין של דרמות מקור, אך תבינו מה עומד להיות בשנת 2001 ו- 2002.

נחום לנגנטל: בשנה אחת, פתאום, לא תהיה 30 אחוז של דרמה מקורית, אלא – 60 אחוז.

נחום לנגנטל: היוצרים במדינת ישראל יצטרכו להפיק יותר במצב כזה.

נחום לנגנטל: השאלה היא האם שוק היוצרים והבמאים מסוגלים ליצר משהו טוב, ברמה תרבותית, בשנה אחת בכמויות כאלה.

דידי לחמן-מסר: הצענו הקלות בשנתיים הראשונות.

נחום לנגנטל: אבל לא יכול להיות שההקלות תהיינה רק לגבי הערוץ השני והשלישי.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם: תשקלו.

נחום לנגנטל: מאחר ואנו דואגים למשק התרבות של מדינת ישראל, יכול להיות שצריך להוריד את הדרישות בשנים הראשונות.

נחום לנגנטל: תבדקו טוב איך עובד חוק הכלים השלובים בעניין הזה.

נחום לנגנטל: יש פה איזושהי בעיה מסוימת.

אורי אולניק: ברגע שהחוק הזה יעבור, זכייני ערוץ 2 יבואו באופן מיידי ויבקשו להוריד את המכסות, כי בהארכת הזיכיון שהוזכרה קודם יש סעיף קטן שכתוב בו, שבמדינה ותתפתח תחרות בתחום השידורים, המועצה תשקול מחדש את הכמויות של הפקות המקור שהוטלו.

נחום לנגנטל: הדבר השלישי שאני רוצה להעיר עליו – צריך ליצור מצב שהערוץ הראשון יהפוך להיות דומה ל- channel 4.

נחום לנגנטל: הוא לא יכול להיות בדיוק אותו הדבר, כי שם ההקמה היתה דרך הזיכיונות של הערוץ המסחרי, ופה – דרך האגרה.

נחום לנגנטל: יש פה שינויים אימננטיים.

נחום לנגנטל: אני חושב שדבר כזה יתאפשר רק ברגע שיהיה הערוץ השלישי באוויר.

נחום לנגנטל: לגבי דרך המכרז – נאמר כאן על ידי רוני מילוא ודידי לחמן-מסר, שיש פה מצב לא טוב.

נחום לנגנטל: אם אתה מבקש מחיר וכמות, יש פה כלים שלובים.

נחום לנגנטל: אי אפשר לדבר גם על כסף וגם על איכות.

נחום לנגנטל: הוא חייב לעשות את החישוב שלו , ולהוריד או לעלות היכן שהוא חושב לנכון.

נחום לנגנטל: אותנו מאד מעניין נושא האיכות.

נחום לנגנטל: חייבים לא רק להעלות את המחיר, אלא צריכים להיות דמי סף, והזוכה יהיה מי שייתן יותר בדברים האיכותיים.

נחום לנגנטל: דבר אחר, לחילופין – אפשר לשנות את הפרופורציה.

יצחק לבני: לא יכול להיות מצב שבו, מצד אחד, כולנו מסכימים שיש כשל שוק, ואני לא שמעתי על אחד שלא חושב שיש כשל שוק, ומצד שני – להיות פסימיים לחלוטין לגבי האפשרות הציבורית להתגבר עליו.

יצחק לבני: הרשות לא הצליחה, צריך חקיקה ראשית, ומצד שני – חקיקה ראשית היא ספציפית מידי.

יצחק לבני: נוצר מצב כזה של חוסר גמישות, שלא ניתן גם את זה לממש, בסופו של דבר.

יצחק לבני: צריך יותר להאמין בעניין הזה.

יצחק לבני: אנחנו גם לא המצאנו אותו.

יצחק לבני: זו השיטה האמריקאית, שבה הניחו מראש שאין כשל שוק, ושהמשחק הוא משחק חופשי לגמרי, ואז כמעט ואין רגולציות, והכול פתוח.

יצחק לבני: השיטה האירופית, שלא אנחנו המצאנו אותה, אומרת שיש סיכוי להתגבר על כשל שוק גם באמצעים של רגולציות.

יצחק לבני: לכן, עשרות רבות של ערוצים מסחריים באירופה, מבוססים על חוק ועל כללים של רשויות.

יצחק לבני: באנגליה קיימת הרשות השנייה, כפי שקיימת אצלנו.

יצחק לבני: היא מפעילה רגולציות.

יצחק לבני: לפעמים זה גורם לצרות צרורות, ויש הרבה טענות של יושבי ראש ומנכ"לים על הזכיינים, אבל בסך הכל יצא מזה דבר לא רע.

יצחק לבני: אין ברירה, אלא לעשות את המקסימום, במסגרת יכולתנו האנושית.

יצחק לבני: מה הוא הדבר המקסימלי הזה?

יצחק לבני: הבנתי מיושב ראש הוועדה, בישיבה הקודמת, שהוא רוצה ניסוח ספציפי, ולא הכללה בחוק.

יצחק לבני: אבל, בין ניסוח ספציפי לבין רשימת כל הכללים האפשריים, כמעט, שהרשות השנייה הפקירה עד היום - יש הבדל.

יצחק לבני: אפשר לחפש ניסוח שיהיה עד כדי כך ספציפי, שיחייב את הרשות השנייה, לא את הזכיינים, להוציא כללים מאד מחייבים.

יצחק לבני: אפשר שאנחנו נציע לכם את הניסוח הזה, או שאתם תנסחו אותו בעצמכם – מה חובת הרשות השנייה לדרוש במסגרת הכללים, שהיא תפרט אותם.

יצחק לבני: זה יחייב אותה.

יצחק לבני: אם היא לא תעשה את זה – היא תעבור על החוק.

יצחק לבני: זו נראית לי הדרך הנכונה.

יצחק לבני: אפשר לנסח את זה בחמישה משפטים.

יצחק לבני: לא צריך יותר.

יצחק לבני: אם אתם רוצים ממש להיות ספציפיים אפילו יותר – אפשר לכלול בחמשת המשפטים האלה גם שני דברים בסיסיים.

יצחק לבני: נניח – שהפקה ישראלית תהיה 50 אחוז מהסך הכללי.

יצחק לבני: היום, בערוץ השני, זה מקסימום 43 אחוז.

יצחק לבני: את זה אפשר לדרוש.

יצחק לבני: אם ממש מוכרחים, אפשר להוסיף דרישה בקשר לתוכניות העיליות, תוכניות הז'אנר של הדרמה והדוקומנטציה.

יצחק לבני: יותר מזה לא צריך.

יצחק לבני: הדבר השני שצריך לומר אותו בהחלט, במסגרת זו, הוא, שלהמשיך לרצות שגובה התמלוגים יהיה קנה מידה עיקרי, זה דבר שסותר לחלוטין את ההנחה של כשל שוק.

יצחק לבני: זה חייב להיות מבוסס על התוכן ולחלוטין לא על הכסף.

יצחק לבני: תחליטו שצריך להיות ביטוי מסוים – זה צריך להיות ביטוי נמוך בהרבה מזה שהלכתם עליו עד עכשיו.

יצחק לבני: דבר שלישי – כדי לסבר את האוזן, כדאי שתדעו שלרשות השנייה יש כוונה מאד ספציפית שהיא כבר התחילה לעבוד עליה, לקבוע כללים מחייבים יותר מבחינת תכנים, מאלה שהיו עד היום, גם לגבי הערוץ השני, וגם לגבי הערוץ השלישי.

יצחק לבני: בעצם, מה שנראה לכם כאן כחלק מהחוק הראשי, הוא ההתחלה של הכיוון הזה בכללים.

יצחק לבני: הכוונה היא שהכללים ידרשו יותר ולא פחות.

יצחק לבני: דבר רביעי – לעניין ההפסקה אחרי חמש שנים, לצורך בדיקה מחודשת.

יצחק לבני: ניסיון העבר מלמד שאחד הכלים העיקריים שמנעו כשל שוק, או צמצמו אותו לגבי הערוץ השני, היה שהם ידעו שבתום חמש שנים הם עלולים להיות בבעיה.

יצחק לבני: ראה זה פלא, וכך גם סיפרו לכם חלק מהמשתתפים בדיונים הקודמים – בשנה שלפני חידוש הזיכיון עלתה הרמה פלאים.

יצחק לבני: היא עלתה בעשרות אחוזים.

יצחק לבני: למה לפספס את הרגע הזה?

יצחק לבני: מבחינתי זה לא מספיק.

יצחק לבני: זה יהיה רגע שבו רק אפשר לשנות כללים או לאחד זכיינים.

יצחק לבני: לדעתי זה צריך להיות רגע שבו אפשר גם לומר להם שהם מפסידים את הזיכיון.

יצחק לבני: יחד עם זה – זה שמונה שנים, עם בדיקה אחרי חמש שנים.

יצחק לבני: זה ודאי נותן להם אופציה ראשונה.

יצחק לבני: לעניין החדשות – אנחנו לא יכולים להיות כל הזמן במצב שבו אנו רוצים תחרות, וחדשות הוא התחום העיקרי שבו נאחד כוחות יותר מידי.

יצחק לבני: איחוד כוחות עם ערוץ ייעודי חדשותי הוא דבר אחד.

יצחק לבני: שני ערוצים ייעודיים לחדשות הם הרבה יותר מידי.

יצחק לבני: אחד מספיק.

יצחק לבני: שניים זה הרבה יותר גרוע, מבחינת הסיכוי המסחרי שלהם.

יצחק לבני: אתם ודאי יהיה אפשר לעבוד יחד.

יצחק לבני: עם הערוץ הראשון והשני- לא, לפי דעתי.

יצחק לבני: החוק מאפשר, כך נדמה לי, לערוץ הראשון למכור חדשות, אבל לא צריך שאנחנו נרצה בזה.

יצחק לבני: יש בערך 40 רשויות שידור מסוג הערוץ הראשון בעולם.

יצחק לבני: לאף אחת מהן אין ערוץ יחיד שהוא ערוץ תרבות וערוץ שמיועד לקבוצות פריפריה.

יצחק לבני: אחת הסיבות היא שהם חיים על אגרה.

יצחק לבני: מי יכול לדרוש אגרה מכלל האוכלוסייה, כאשר נותנים שירות ל- 5 אחוז ממנה?

יצחק לבני: זו אגרה עבור שירות שאתה מקבל, זה לא מס.

יצחק לבני: אי אפשר לדרוש מ- 95 אחוז מהאוכלוסייה לממן 5 אחוז ממנה.

אלי גולדשמידט: אנחנו נותנים הקצבות לאופרה ולמחול – כל הקצבות התרבות.

יצחק לבני: זה מכספי משלמי המסים.

אלי גולדשמידט: 95 אחוז ממשלמי המסים לא מגיעים בכלל למקומות האלה.

יצחק לבני: מס ואגרה הם שני דברים שונים.

יצחק לבני: אגרה היא תשלום עבור שירות שאתה מקבל.

יצחק לבני: הסיבה השניה שאף אחת מ- 40 רשויות השידור לא השתנתה בעניין הזה היא שבאופן טבעי, גוף מהסוג הזה רוצה גם להראות performance לגבי כלל האוכלוסייה.

יצחק לבני: מה היה הפתרון?

יצחק לבני: – בדרך כלל, ברשויות שידור כאלה יש שני ערוצים.

יצחק לבני: אחד – שפןנה לכלל האוכלוסייה, והשני – לקהל מצומצם יותר, לדוגמה – BBC1 ו- BBC2.

יצחק לבני: בשניים, לא באחד, ולכן – הרעיון שידבר עליו שמואל שם-טוב, שהטלוויזיה הלימודית תהיה הדבר שיהיה הנושא של מה שדומה ל – channel 4, ויקבל גם בסיס כספי שונה ממה שיש לה היום, יכול להיות כיוון של הפתרון, אך אי אפשר לדרוש מראש מרשות השידור שיהיה לה רק ערוץ אחד כזה שהיא תמשיך לגלות performance.

יצחק לבני: היא חייבת להיות גוף ציבורי שגם מנסה להגיע לקהל רחב, וגם דורש איכות.

יצחק לבני: זה שילוב שקשה לממש אותו, אך ניתן לממש.

אברהם וילן: אני מסכים עם רוב הדברים שאמר חבר הכנסת רוני מילוא ועם הדברים שאמרה דידי לחמן-מסר.

אברהם וילן: אני משוכנע שאנשי הרשות השנייה יצגו את טובת הציבור.

אברהם וילן: באופן עקרוני הם צודקים בדרישה שנציגים שנבחרו יעשו את זה, ולא פוליטיקאים.

אברהם וילן: זה תמיד עדיף, אבל מה שאנו רואים הוא שבמדינת ישראל הדמוקרטית, עם כל הכבוד למחוקק ולרשות המבצעת, המציאות היא על גבול העולם השלישי, ובסופו של דבר בעלי הכסף הגדול, שמרוכז בידי 10 או 15 משפחות, הם במצב עובדתי כזה שהם יכולים לצפצף על החוק וגם על הרשות המבצע.

אברהם וילן: למרות שכולנו לא מרוצים מזה, זה המצב העובדתי.

אברהם וילן: לכן, אין ברירה, אלא – קודם כל, בזמן חקיקה, לשים את המגבלות המקסימליות האפשריות, ושנית – צריך שיהיה פיקוח עם שיניים.

אברהם וילן: עיתונים, ולא מקומונים, הם דוגמה טובה.

אברהם וילן: אם נשווה את שלושת העיתונים הכלל ארציים ששרדו, אם אני משווה אותם לרמת העיתונות האמריקאית והאירופאית, יחסית הם טובים מאד.

אלי גולדשמידט: נכון.

אלי גולדשמידט: הם יצרו את התמהיל שאתה דיברת עליו.

אברהם וילן: נכון.

אברהם וילן: והם כולם רווחיים.

אברהם וילן: זו אולי הדוגמה, שאם אנחנו רוצים לשמור על רמה בערוצי טלוויזיה, כדי שזה לא יתדרדר לזבל וזה יהיה גם מסחרי – מוכרחים לחשוב נכון.

אברהם וילן: אני כבר מציע מזה חודש וחצי שכאשר נגיע לתקציב רשות השידור, צריך לחשוב על ערוץ ציבורי אחד ברמה טובה.

אברהם וילן: מטילים מסים על ימין ועל שמאל, מטילים אגרת הטמנת אשפה, והפרש הולך לאוצר.

אברהם וילן: כך כמעט בכל התקנות פה.

אברהם וילן: אין שום קשר.

אברהם וילן: זה לא ייעודי.

אברהם וילן: זה לא חד-חד ערכי.

אברהם וילן: אנחנו נציגי הציבור ואנחנו צריכים לדאוג לטובת הציבור.

אברהם וילן: פה צריך להגיע לאיזון הנכון בחוק.

אברהם וילן: ממש מגדירים לפרטי פרטים, אבל אחרי זה מגיעים לאבסורדים.

אברהם וילן: איך זה יכול להיות שאפילו המסכנים שצריכים לקבל את התמלוגים שלהם מזכייני הערוץ השני, לוקח להם שנה וחצי לקבל את כספם?

אלי גולדשמידט: לא, תדייק.

אלי גולדשמידט: הם מקבלים את הכסף, לא את הרשימות עם השידור.

אברהם וילן: צריך תיקון בחוק כדי שהדבר האלמנטרי הזה יתבצע, עם זכיינים מכובדים?

אברהם וילן: במדינת חוק צריך להגיע לזה?

אלי גולדשמידט: הרשות השנייה היתה צריכה לאכוף את העניין הזה.

אלי גולדשמידט: אתמול נודע לי העניין הזה.

אלי גולדשמידט: אני יודע שהם מקבלים מהרדיו תמלוגים.

שמואל שם-טוב: אני מטפל בזה.

שמואל שם-טוב: אני הולך לעשות סדר בעניין הזה.

ישראל כץ: קודם כל, משרד התקשורת בהחלט עשה עבודה טובה בכך שהוא ניסה להביא לידי ביטוי את ההערות ואת רחשי לב הוועדה מבחינת אופי השידורים, כפי שזה מוגדר כאן.

ישראל כץ: אני חוזר על ההפרדה שאני עושה, בין אופי השידורים, שעם כל הרצון הטוב זו הנחיה מאד כללית, שעוברת דרך הרשות השנייה.

ישראל כץ: לפי מה שהיה עד היום, יש לה קושי אובייקטיבי לפקח על הדברים, אם כי העניין של סנקציה על זמן פרסום נראה לי.

ישראל כץ: הנושא הכמותי, עם זאת, הוא דבר שהוא באחריותנו הבלעדית כאנשי ציבור, כחברי כנסת.

ישראל כץ: בכוונה שאלתי – כתוב כאן לגבי זמן שידור בערבית, ואני לא הייתי מעלה על דעתי שזה לא יוגדר.

ישראל כץ: יצחק לבני אמר שהוא לא היה חושב שצריך להקצות את זה.

ישראל כץ: יש כאן שתי קבוצות ענקיות – של דוברי השפה הערבית ושל דוברי הרוסית.

ישראל כץ: צריך למצוא גם פתרון לדוברי האמהרית.

ישראל כץ: דוברי השפה הרוסית צורכים בעיקר שידורי כבלים משלוש תחנות שמשדרות מרוסיה לכאן.

ישראל כץ: כמו שיש התייחסות לאוכלוסייה הערבית, צריך באותה מידה לחשוב גם על האוכלוסייה דוברת הרוסית.

ישראל כץ: לפחות לקבוע את זה למספר שנים.

ישראל כץ: השירות שאנחנו נותנים צריך להגיע לכלל האוכלוסייה.

ישראל כץ: כמחוקקים אנחנו צריכים לתרום לזה במה שאנחנו יכולים.

ישראל כץ: אם ערוץ 2 מחויב לשדר מכסת שעות בערבית והוא אינו עושה זאת – זה פשוט לא בסדר.

ישראל כץ: בסך הכל, הקביעות הכמותיות שנקבע כאן הן תישארנה לאורך השנים.

ישראל כץ: לא נוכל להתחכם למי שרוצה להרוויח, ולכל הגדרה שתהיה כאן ימצאו כנראה את הדרכים שמובילות ליותר רווחיות.

ישראל כץ: אני הייתי שם דגש לנושא הכמותי.

ישראל כץ: הדבר המשלים, שהעירו לגביו – אחרי שאנחנו מקבעים את הנושא הכמותי, מה שיואל נווה אמר כאן מקובל עלי לחלוטין.

ישראל כץ: אין קריטריון אחר, לדעתי, מלבד הכסף.

ישראל כץ: מה הקריטריון?

ישראל כץ: בא אלכס גלעדי בזמנו, והציג עולם ומלואו בפני הוועדה שישבה בטבריה, והוא פרש חזון שלם.

ישראל כץ: האם אלה שבאו בשם עיתון "הארץ" הציגו חזון פחות טוב?

ישראל כץ: ומה הקשר בין זה לבין מה שהיה במציאות אחרי זה.

ישראל כץ: המציאות הרי השתנה.

ישראל כץ: הבדיקות הכלכליות האחרות, שהן הבסיס לקיומו של ערוץ מסחרי, הראו מה האלטרנטיבות.

ישראל כץ: כנראה שאלה שניהלו את זה השאירו אותו בתור שותף אך לא בתור קובע.

ישראל כץ: אני חושב שאחרי שקובעים כמותית, הקריטריון של הכסף הוא כמעט בלעדי כאן.

ישראל כץ: אני לא חושב שזה רציני ששמואל שם-טוב יוכל, על סמך חזון שפורסים בפניו, לקבוע מי יעשה דרמה באיכות טובה יותר בעוד שנתיים.

ישראל כץ: אחרי שקובעים כמותית, ברור שכל זכיין פוטנציאלי עושה לעצמו את החשבון כמה הוא יוכל להרוויח, ואז מתחילה התחרות על ההצעה הכספית.

ישראל כץ: אם מישהו לא יודע לעשות את חשבונו, ונותן את הערבויות המתאימות – שיפסיד כסף, ותוכלו לצאת אחרי שנה במכרז אחר.

ישראל כץ: אני מניח שמי שניגש זה אנשים שיודעים לאמוד את השוק ולעשות את החישובים הכלכליים.

ישראל כץ: הנושא הנוסף שאנחנו יכולים לדאוג לו, ונדמה לי שהוא נלקח בחשבון – נושא הפיזור הטכני, הדאגה לשירות לכלל האוכלוסייה, שהוא חשוב מאד.

ישראל כץ: כל מה שדיברתם על אנטנות ועל פריפריות – אלה דברים שלא התבצעו כהלכה בעניין הכבלים.

ישראל כץ: לנושא הבעלות הצולבת הוא קריטי לכל אורך הדרך, גם מבחינת אלה שחרדים ממה שקורה פה במדינה, ואני לא הבודד בעניין הזה.

ישראל כץ: יש שליטה כוחנית ומוחלטת למספר גורמים לכל אורך הדרך התקשורתית במדינת ישראל – עיתונים, הערוץ הרייטינגי ביותר בטלוויזיה, הכבלים, האינטרנט, ודרך זה – השפעה גם על כלי תקשורת אחרים.

ישראל כץ: ככל שהעסק מתחזק – ההשפעה הסביבתית גוברת.

ישראל כץ: אני יכול רק לברך אותם מבחינה עסקית וכלכלית.

ישראל כץ: אם הם הצליחו והתרחבו אין לי בעיה עם זה.

דידי לחמן-מסר: השאלה היא האם הוא גם ישלוט בנו.

ישראל כץ: יש לי בעיה עם התופעות שאני רואה, מבחינת היכולת לדבוק בעמדות ענייניות.

ישראל כץ: האם המערכות לא תהיינה מושפעות יותר מידי מהכוח הזה שמצטבר?

ישראל כץ: לכן, בנושא הזה, נצטרך לעשות חיתוך חד מאד, בכל הנוגע לבעלויות צולבות.

ישראל כץ: החשש הזה, שהעיתונים יתמוטטו, התבדה לשמחתנו.

דידי לחמן –מסר: זה לא עיתונים ראשיים.

דידי לחמן –מסר: זה עיתון ראשי.

ישראל כץ: אין לי טענה אל אף אחד רק בגלל שהוא מצליח.

דידי לחמן-מסר: אפשר לומר לו רק: עד כאן.

ישראל כץ: במשאבים אחרים, בחלוקתם, אני לא רוצה לשתף אותו.

ישראל כץ: אם הוא ימצא עוד שיטות, במגבלות הקיימות, זו זכותו, אך כרגע אנחנו נמצאים בשלב קריטי, ולא בטוח שהוא יחזור.

ישראל כץ: אם יהיה ריבוי ערוצים מכיוונים אחרים, לא בטוח שהכוח כבר יהיה בידינו.

ישראל כץ: מה לגבי הערוצים הייעודיים – האם נכנס שם העניין של בעלות צולבת?

דידי לחמן-מסר: לא בחוק, בתנאי המכרז.

ישראל כץ: הערה אחרונה.

ישראל כץ: דווקא על רקע זה שאני מנסה להשחיז את הבעלות הצולבת, כי זה לדעתי הדבר הכי בעייתי בסופו של דבר – אני גם לא רוצה לקפח ולפגוע עסקית בגורמים, גם אם הם נמצאים כרגע בערוץ השני.

ישראל כץ: לדעתי משרד התקשורת צריך לשקול מעין עסקת חבילה.

ישראל כץ: אני יודע שיש כאן גורמים שמאד לא יאהבו את זה.

ישראל כץ: עסקת החבילה כוללת בתוכה שנות זיכיון, כולל של הערוץ השני, עם כללים שהמדינה, הכנסת והממשלה רוצים לקבוע, גם בנושא הבעלות הצולבת, גם בנושא ההנחיות האיכותיות של השידורים.

ישראל כץ: אני פונה כאן למשרד התקשורת בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: אתה יכול לתת לנו הצעה כתובה בעניין הזה?

ישראל כץ: אין לי רעיון מגובש.

ישראל כץ: אני, במקום הממשלה, הייתי נכנס למשא ומתן עם זכייני הערוץ השני להארכת תקופת הזיכיון בתשלום, בקריטריונים ברורים.

ישראל כץ: בתנאי שאוכל להחיל עליהם כל מיני דברים.

אלי גולדשמידט: אתה, בשורה התחתונה, רוצה להאריך את הזיכיון של ערוץ 2 עכשיו, ולהחיל עליו את אותם כללים?

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: בשורה התחתונה אני רוצה לקחת את כל הפרמטרים.

ישראל כץ: אם אני יכול לפתור את נושא הבעלות הצולבת.

ישראל כץ: כל זכיין של ערוץ 2 שמוכן להחיל על עצמו כללים, כולל בנושא הבעלות הצולבת – יקבל הארכת זיכיון.

ישראל כץ: מי שלא מוכן – לא יקבל.

אלי גולדשמידט: לקראת הישיבה הבאה תכין לנו נייר כתוב בעניין.

ישראל כץ: שלא יובן לא נכון – אני לא רוצה בעלות צולבת, אבל אני לא רוצה לטפל במערכות שלוש וחצי שנים אלא לטפל בזה מעכשיו.

ישראל כץ: אני רוצה לתת תמריץ למי שכבר נמצא בערוץ 2 ומוכן להחיל על עצמו את הכללים מעכשיו.

ישראל כץ: התמריץ יהיה השוואה לערוץ 3 מבחינת משך הזמן, בתנאי שהוא יחיל על עצמו תנאים מבחינת התוכן ומבחינת הבעלות הצולבת.

ישראל כץ: אם עיתון מסויים או גורם אחר לא רוצה- הוא יוכל להתמודד עוד שלוש וחצי שנים על הדבר הזה.

אלי גולדשמידט: אנחנו נתחיל לעבור על סעיפי החוק.

אלי גולדשמידט: אנחנו מתייחסים לנייר החדש שהוצג לנו היום.

אנה שניידר: לגבי סעיף 1, שהוא סעיף ההגדרות, שלוש הפסקאות הראשונות הן בדיוק כמו בכחול, זאת אומרת – אין שינוי.

אנה שניידר: בחוק המקורי, הגדרה של חברת חדשות היא "חברת החדשות כמשמעותה בסעיף 63.

אנה שניידר: עכשיו יש כאן שינוי טכני, מאחר שחברת החדשות תעבור לסעיף 63א, אז משנים את ההגדרה ואומרים: "כהגדרתה בסעיף 63א'"

אלי גולדשמידט: אנחנו מאשרים את הסעיף, כאשר עוד נגיע אליו.

אנה שניידר: כך גם אחרי "יחידת שידור" מוסיפים: "ערוץ 2 והערוץ השלישי – כמשמעותם בסעיף 54".

אנה שניידר: בסעיף 54 יש גם תיקון, אז נדון בו כאשר נגיע אליו.

אנה שניידר: מוסיפים הגדרה חדשה של "שידורי חדשות"- " מהדורת שידורי חדשות ויומני שידור חדשות".

אנה שניידר: גם זה טכני, כי נדמה לי שזה מופיע באחד הסעיפים הקיימים, ומעבירים את זה כאן לסעיף ההגדרות.

דידי לחמן-מסר: אם אין כוונה שוב לעשות שינוי במצב הקיים, אז לא צריך את זה.

דידי לחמן-מסר: אם יש כוונה – אז בואו ונדבר על זה.

דידי לחמן-מסר: אני לא הבנתי את זה.

דידי לחמן-מסר: גם היום יש יומני חדשות.

אנה שניידר: ההגדרה היום מופיעה בסעיף 63, זו העברת מקום, העברה טכנית.

תמר הקר: לא.

תמר הקר: היום בסעיף 63 הקיים, כתוב: "המועצה תעניק לחברת החדשות שתוקם זיכיון להפיץ ולשדר מהדורות חדשות ויומני חדשות (להלן: "שידורי חדשות")".

אנה שניידר: נכון, אז זה טכני.

אנה שניידר: העבירו את זה לסעיף ההגדרות, ולכן אין צורך כרגע להתווכח על כך.

סמדר אלחנני: מה זה "מהדורת שידורי חדשות"?

אורי אולניק: הסתמכו כאן על נוסח ישן, ולא שינינו.

תמר הקר: אם כבר נכנסים לניסוח – אני הייתי מכניסה את המילה "שידור" בהתחלה: "שידורי חדשות" ו "שידור של מהדורות חדשות ויומני חדשות".

סמדר אלחנני: מה ההבדל בין מהדורה ויומן?

תמר הקר: זה מוגדר בכללים.

תמר הקר: בכללים ההגדרות הן: "מהדורת חדשות, לרבות מבזק חדשות, תקציר ועדכון – תוכנית המבוססת בעיקרה על ידיעות המוגשות מן האולפן, אולם כוללת גם כתבות ודיווחים בדרך של סיקור חי, ואורכה עד 15 דקות.

תמר הקר: יומן חדשות – תוכנית הכוללת סקירה מורחבת של אירועי החדשות.

תמר הקר: ..".

תמר הקר: זה עניין של פורמט.

אלי גולדשמידט: קיבלנו את התיקון לניסוח שהציעה תמר הקר.

אנה שניידר: יש תיקון חדש בפסקה 4, שלא היתה בנוסח שבדף הכחול.

אנה שניידר: ההגדרה המקורית של שידורי טלוויזיה אומרת: "שידורי טלוויזיה הניתנים לציבור והמופצים בדרך אלחוטית".

אנה שניידר: עכשיו רוצים להוסיף: "בין בשידור קרקעי ובין בשידור לוויני, למעט בשידור מוצפן שקליטתו מותנית בתשלום".

אנה שניידר: עשינו את זה גם בחוק ההסדרים, בחוק הבזק.

דידי לחמן-מסר: אבל בכל פעם יש מונחים שונים.

דידי לחמן-מסר: אם אומרים "שידור אלחוטי" זה כולל גם את הלווין.

אורי אולניק: המטרה של ההגדרה הזו שהתוצאה של שידורי הערוץ תוכל להיות בין באופן אלחוטי טרסטריאלי, כפי שמתבצע היום על ידי המערכת של ערוץ 2, ובין על ידי שידור טרסטריאלי מהאוויר.

סמדר אלחנני: בשידורי חדשות מתייחסים לתוכן של הדברים, ובשידורי טלוויזיה – לצד הטכני, לפלטפורמה.

סמדר אלחנני: משתמשים באותה המילה.

דידי לחמן-מסר: אני מציעה: "שידורי טלוויזיה הניתנים לציבור, למעט שידור מוצפן...".

דידי לחמן-מסר: לא צריך להגיד "קרקעי", כי המשמעות היא כבלים.

אנה שניידר: עשינו משהו דומה בחוק ההסדרים,

אנה שניידר: לגבי חוק הבזק.

אנה שניידר: אולי היועצת המשפטית של משרד התקשורת תוכל לעזור לנו.

שריל קמפינסקי: יש לנו תיקון דומה לחוק הבזק, שגם מתייחס לשידור לוויני "למעט שידור מוצפן שקליטתו מותנית בתשלום".

דידי לחמן-מסר: אם כך - שידור לוויני קיים.

דידי לחמן-מסר: אז אפשר: "שידורי טלוויזיה הניתנים לציבור ומופצים בדרך אלחוטית, לרבות בשידור לוויני, ולמעט בשידור מוצפן".

ישראל כץ: ומה עם קרקע?

דידי לחמן-מסר: זה ברור, אם נאמר "אלחוטי".

דידי לחמן-מסר: זה לא כולל כבלים.

דידי לחמן-מסר: אלחוטי זה תמיד קרקע.

דידי לחמן-מסר: הבעיה היתה האם הציבור יבין שאלחוטי זה לוויני.

דידי לחמן-מסר: מבחינה פיזיקלית, לוויני זה גם אלחוטי, אך זה נאמר כאן במפורש, כדי שלא תהיינה טענות.

ישראל כץ: הכוונה ברורה?

ישראל כץ: כלומר, אין ספקות לגבי מה רוצים שיהיה מדובר כאן, והשאלה היא רק הניסוח.

אנה שניידר: הניסוח ישוכלל לישיבה הבאה.

ישראל כץ: כלומר – העיקרון ברור, והניסוח יהיה לישיבה הבאה.

אנה שניידר: בפיסקה (2) יש סעיף חדש, שלא קיים בנוסח שבדף הכחול.

אנה שניידר: היא מתייחסת לסעיף 24 לחוק העיקרי שדן בקביעת כללים.

אנה שניידר: הסעיף קובע שהמועצה ביוזמתה, או לפי דרישת השר, תקבע כללים בכל הנוגע ל: "שידורים, לביצועם ולפיקוח עליהם, ככל הנראה כדרוש להגשמת מטרות חוק זה, ולרבות.

אנה שניידר: ..", וכאן יש רשימה ארוכה של דברים.

ישראל כץ: כלומר- נשללת כאן זכות המועצה?

אנה שניידר: לא, לא, אבל מכפיפים את הסמכות של המועצה לאמור בתוספת החדשה,של התכנים.

תמר הקר: ברגע שאומרים: "בכפוף לתוספת", והתוספת היא כפי שהיא נראית עכשיו, יכול להיות שחלק ממה שכתוב כאן, שקשור לסמכויות המועצה – נשלל ממנה.

תמר הקר: אי אפשר לתת למועצה סמכות כאשר בנושא מסוים הכל נקבע בתוספת.

אנה שניידר: כאשר נקרא את התוספת נצטרך לחזור לרשימת הסמכויות לפי סעיף 24.

דידי לחמן-מסר: אני רוצה לומר שזה מיותר מבחינת הנוסח.

דידי לחמן-מסר: ברור שהמועצה לא יכולה לחרוג מהוראות החוק.

ישראל כץ: יש למועצת הערוץ הערה בנושא הזה?

יצחק לבני: זה ודאי מיותר לגמרי.

דידי לחמן-מסר: אם יש מחלוקת, וזה כפוף לאמור בתוספת – כדאי שזה ייאמר, כי לפי הבנת כולנו – זה בכפוף לתוספת.

דידי לחמן-מסר: אם הרשות רוצה להבין את זה אחרת - -

ישראל כץ: האם חברי הכנסת מסכימים בעניין הזה?

ישראל כץ: בסדר.

תמר הקר: יש פה רשימה מאד ארוכה של נושאים שבהם המועצה מוסמכת לקבוע כללים.

תמר הקר: חלק מתוך הכללים האלה, נושאים מסוימים מתוכה - הועברו לתוך התוספת.

תמר הקר: ברגע שזה קבוע בתוספת, באותם נושאים כבר אין למועצה מה לומר.

תמר הקר: מצד שני, יש הרבה נושאים, שהתוספת בכלל לא דנה בהם, למשל – שידורים אסורים.

תמר הקר: אם כך, יכול להיות שצריך לעשות ספח לתוספת ולומר: "בעלי זיכיון חייבים למלא אחרי הוראות שבתוספת".

תמר הקר: ו – המועצה רשאית לקבוע כללים בנושאים אלה ואחרים.

אנה שניידר: אנחנו נצטרך להשוות בין האמור בתוספת ובין הרשימה.

אנה שניידר: יכול להיות שבסופו של דיון נגיע למה שאת אומרת.

אנה שניידר: כרגע אנחנו עדיין לא דנים בזה.

אנה שניידר: רשמנו לעצמנו, ונחליט באופן סופי כאשר נגיע לתוספת.

ישראל כץ: בכפוף למה זה צריך להיות מאושר, בכפוף לאי התאמות אפשריות בין התוספת לבין סמכות המועצה?

אנה שניידר: אני אגדיר: בסעיף 24 יש למועצה סמכות לקבוע כללים כגון: סוגי שידורים, שידורים אסורים, מועדי שידורים, הדרכים והמועדים למסירת מידע, וכן הלאה.

אנה שניידר: חלק מהדברים, נאמר כאן בצדק, מופיעים בתוספת, וחלק לא.

אנה שניידר: יכול להיות שצריך להפריד ולומר שהמועצה חייבת לעמוד: א.

אנה שניידר: בדרישות התוספת ב.

אנה שניידר: בדרישות שכתובות כאן.

אנה שניידר: אולי יצטרכו לדלל את הדרישות האלה, כי חלקן כבר כלולות בתוספת.

אנה שניידר: לכן, מה שאני מציע הוא – שלאחר שנדון בתוספת, ונראה איך היא תיראה, בסופו של דבר, נצטרך לחזור לסעיף 24 (א).

ישראל כץ: אבל עקרון הכפיפות נקבע ונשאר כאן?

אנה שניידר: כן.

אילן רותם: יש כל הזמן טענות מצד הזכיינים שהמועצה לא מוסמכת לקבוע כל מיני דברים.

אילן רותם: למשל – התוספת לא תייחס למה שצריך להיות בתשדירי פרסומת, בשום קונסטלציה.

אילן רותם: כאשר אומרים פה: "בכפוף למה שאמור בתוספת", זה אומר שאין למועצה סמכות - -

דידי לחמן –מסר: בואו נסכים ששתי ההערות הן רלבנטיות, וצריך לבחון את הסעיף בראייה הזו.

אנה שניידר: פיסקה (2) היא טכנית, אך יש כאן איזושהי בעיה.

אנה שניידר: כתוב בסעיף קטן (ב): "המועצה תעביר לידיעת ועדת החינוך והתרבות של הכנסת כללים שקבעה".

אנה שניידר: רוצים להוסיף כאן, אחרי המילה "כנסת": "(להלן- "הוועדה"), כלומר- בכל מקום שייאמר "הוועדה", זו היא ועדת החינוך והתרבות.

אלי גולדשמידט: אנחנו נהפוך את זה, ברשותכם, ל "ועדת הכספים".

דידי לחמן-מסר: לא, זה בלתי אפשרי.

דידי לחמן-מסר: זה יהיה חוק שידור.

דידי לחמן-מסר: מצדי, שהכנסת תקבע שזה עובר לטיפול ועדת הכספים, אך אי אפשר להחליט א-פריורית שוועדת החינוך יוצאת מחוק רשות השנייה, כי היא עסקה בו, מלכתחילה.

אלי גולדשמידט: החטא הקדמון בעניין הזה הוא בממשלה.

אלי גולדשמידט: אתם הבאתם את זה במסגרת חוק ההסדרים, וכך זה נדון פה, בוועדת הכספים.

דידי לחמן-מסר: המשמעות תהיה שבכל עניין של הערוץ השני תדון ועדת הכספים.

דידי לחמן-מסר: לא איכפת לי שייאמר: "ועדה שהכנסת תקבע לעניין זה".

אלי גולדשמידט: אבל צריכה להיות רציפות.

אלי גולדשמידט: מהרגע שזה הוכנס לחוק ההסדרים, אין ברירה.

דידי לחמן-מסר: אני לא חושבת שעיקרון הרציפות מחייב דבר מעין זה.

דידי לחמן-מסר: עד היום, מעולם לא נידון חוק הרשות השניה בוועדת החינוך.

דידי לחמן-מסר: תמיד היתה ועדה מיוחדת, ולאחר מכן – ועדת הכספים דנה בזה.

דידי לחמן-מסר: עם זאת, בעיקרון זה שייך לוועדת החינוך.

דידי לחמן-מסר: שם החוק עבר.

דידי לחמן-מסר: אני אחייה בשלום עם הנוסח: "ועדה שהכנסת תקבע לעניין חוק זה".

אמיר לוי: זה נכון לגבי כל חוק ההסדרים.

אלי גולדשמידט: אבל זה להוסיף עיוות על גבי עיוות.

אלי גולדשמידט: זו שאלה מאד עניינית.

אלי גולדשמידט: אם הוחלט שאת הבסיס נותנים לוועדת הכספים, ואחרי זה מחזירים לוועדות אחרות, אז- או שמלכתחילה לא תיתן לוועדת הכספים ואל תכניס לחוק ההסדרים.

אנה שניידר: הסעיף מדבר על העברה לידיעה.

אנה שניידר: אפשר להוסיף את ועדת הכספים.

אנה שניידר: יעבירו את זה לידיעת ועדת החינוך ולידיעת ועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: זה רק לידיעה, זה לא לאישור?

אנה שניידר: כן, לצורך השקיפות.

אלי גולדשמידט: אם כך- בסדר.

אנה שניידר: 24 (ב) אומר: "המועצה תעביר לידיעת ועדת החינוך והתרבות של הכנסת את הכללים שקבעה".

אנה שניידר: אנו מוסיפים גם את ועדת הכספים.

אנה שניידר: העניין יועבר לידיעת שתי הוועדות.

אלי גולדשמידט: היו פה שתי דעות שונות שהובאו לפנינו:

אלי גולדשמידט: האחת שתומכת בנקודת מעבר, תחנת בדיקה, עם הורסיה שהציג שמואל שם-טוב ויצחק לבני, שזה לא יהיה אולטימטום.

אלי גולדשמידט: היתה דעה אחרת שהוצגה על ידי האוצר, כך נדמה לי, שהתקופה תהיה לשמונה שנים רצופות.

אלי גולדשמידט: עם זאת הוזכר כאן דו"ח מספר 48 של מבקר המדינה בעניין.

אלי גולדשמידט: אני מציע שלא נכריע בשאלה הזו היום.

ישראל כץ: נכנסת לכאן גם השאלה של תקופת הרשיון לזכייני ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: גם מהבחינה הזו, של מה שחבר הכנסת ישראל כץ רוצה להוסיף, וגם בנקודה של תחנת הביניים – נדחה את ההכרעה לישיבה הבאה, ונוכל בינתיים ללמוד גם את דו"ח המבקר.

דידי לחמן-מסר: מה שחבר הכנסת ישראל כץ רוצה להוסיף דורש שלושה סעיפים.

אלי גולדשמידט: אני מציע שתסכמו את הדברים ביניכם, יחד עם אנה שניידר, ותנסו ללמוד איך אפשר לכלול את הדברים.

דידי לחמן-מסר: בלי להתייחס לסוגיה שתלויה ועדיין עומדת, אני רוצה לומר מה עמדת המדינה בדרך כלל – אנשים התמודדו במכרז, וקיבלו זיכיון לעשר שנים.

דידי לחמן-מסר: כולם ידעו שזו התקופה, ומציעים לשנות אותה, ללא מכרז?

אלי גולדשמידט: לכן כדאי שתלבנו את זה ביניכם, ותנסו להגיע להסכמה בעניין, יכול להיות שתחליטו שלפי דיני המכרזים זה לא תקין.

ישראל כץ: אני לא חושב שיש כאן היבט חוקי.

דידי לחמן-מסר: מדובר במשאב של המדינה, והוא תדרים.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה שנדון בזה עכשיו.

אלי גולדשמידט: אנו עוברים הלאה.

אנה שניידר: סעיף 35 מדבר על תוקף זיכיון.

אנה שניידר: בסעיף 35 (א) כתוב שהמועצה רשאית להאריך תוקפו של זיכיון ללא מכרז, לתקופה נוספת.

אנה שניידר: כאן רוצים להבהיר שמדובר על תוקפו של זיכיון לשידורי רדיו.

אלי גולדשמידט: בזה אני לא רוצה לעסוק.

אלי גולדשמידט: אני פסלתי את עצמי מלדון בנושא של רדיו.

אנה שניידר: הסעיף מדבר על הארכת תוקף זיכיון, ולאו דווקא לשידורי רדיו.

שריל קמפינסקי: זה משהו טכני, שהוא פועל יוצא של ההכרעה, אם תתקבל, שלא לעשות תחנת ביניים.

אנה שניידר: אז נשאיר את זה לדיון בנושא של הזיכיון.

ישראל כץ: כל עוד אין הכרעה לגבי צורת ההתקשרות, אי אפשר להכריע בזה.

אנה שניידר: פסקה (5) היא לגבי הבעלות הצולבת.

אנה שניידר: עדיין אין ניסוח, ולכן נדלג עליו.

דידי לחמן-מסר: היינו שמחים לדבר על זה, כדי לדעת מה לנסח.

דידי לחמן-מסר: הופץ כאן דף של עקרונות.

אלי גולדשמידט: גם את נושא הבעלויות הצולבות אני מעביר לישראל כץ.

אלי גולדשמידט: הוא ידון בכך, כשימצא את הזמן.

אנה שניידר: אנחנו עוברים לסעיף 45.

אנה שניידר: הוא מדבר על אמות מידה בבחירת הזוכה במכרז.

אנה שניידר: הסעיף אומר כך: "ועדת מכרזים, בבואה לבחור את הזוכה במכרז, תיתן דעתה, בין היתר, לשיקולים הבאים: 1.

אנה שניידר: יכולתו הכספית והכלכלית של המציע 2.

אנה שניידר: הידע והניסיון המקצועי העומדים לרשותו 3.

אנה שניידר: הציוד והאולפנים שיעמדו לרשותו של המציע 4.

אנה שניידר: כושר ההפקה של המציע ומגוון התוכניות והשידורים שהוא מציע 5.

אנה שניידר: יכולתו לקיים את השידור לאור מגמות הרשות כמפורט בסעיף 5 (ב)".

אנה שניידר: רוצים להוסיף פרמטר נוסף, 1 א' : לעניין מכרז לשידורי טלוויזיה – גובה דמי זיכיון חד-פעמיים המוצעים;"

אלי גולדשמידט: איך זה מתחבר לעניין התוספת?

אלי גולדשמידט: זה תנאי פתיחה?

אנה שניידר: זה לא מתחבר אלה אמות מידה בבחירת הזוכה במכרז.

דידי לחמן-מסר: התוספת היא דבר נתון.

דידי לחמן-מסר: כשהוא בא לתחרות הוא מוסיף את הדרישות בנוסף לתוספת.

דידי לחמן-מסר: הבעיה שלי היא איך אוכפים את הדברים על הזוכה.

ישראל כץ: כאן היתה ההערה שלי – שהם הפרידו בין שני הדברים.

אלי גולדשמידט: יש לי הצעה שתענה על זה: "לתחומי העניין של כל תושבי ישראל, לרבות בני המיעוטים ועולים חדשים.

אלי גולדשמידט: ." האם זה מקובל?

תמר הקר: המילה "מיעוטים" מופיעה באיזשהו מקום אחר בחקיקה?

אלי גולדשמידט: אני יודע שלא, אבל כשאנו מפרטים, "לרבות.." - -

ישראל כץ: אי אפשר לציין רק שני תחומי עניין כאלה.

אלי גולדשמידט: בסדר, קיבלתי.

דידי לחמן-מסר: לא ברור – המירקם המגוון או התושבים המגוונים?

אורי אולניק: אנחנו התבקשנו להוסיף סעיף שמדגיש שכל אזורי הארץ יבואו לידי ביטוי.

אלי גולדשמידט: "בכל אזורי הארץ ובכל צורות ההתיישבות" נותן הרבה דגש על פריפריה, וזה מה שעומד מאחורי הדברים.

ישראל כץ: אני רוצה לפתור את הבעיה לגבי השפה הערבית.

ישראל כץ: אני לא חושב שזה צריך להיכתב במפורש בחוק.

ישראל כץ: ההצעה שלי שלגבי נושא השפות תינתנה הנחיות ברורות.

אלי גולדשמידט: נגיע לזה בתוספת.

אלי גולדשמידט: האם הניסוח ב (4א) נראה לך?

ישראל כץ: כן.

תמר הקר: אני חושבת שיש כאן מעין גריעה, ולא תוספת.

תמר הקר: כבר היום כתוב: "יכולתו לקיים..".

תמר הקר: הנושא של מגמות הרשות מפורט בסעיף 5ב, ומופיע היום כקריטריון מספר 5.

תמר הקר: סעיף 5 ב לרשות מדבר על: "קידום יצירה עברית ישראלית, חיזוק ערכי הדמוקרטיה, מורשת, תרבות העמים, שידורים בשפה הערבית, המגוון התרבותי של החברה הישראלית והשקופות שונות הרווחות בציבור".

תמר הקר: כל הדברים

אנה שניידר: אולי ניתן רק להזכיר את 5ב פה?

תמר הקר: מצד אחת זו כפילות, ומצד שני – מה הטעם לקחת רק חלק מהדברים?

תמר הקר: אולי צריך לומר: "...

תמר הקר: פירוט תוכניותיו למתן ביטוי בשידורים המוצעים למגמות הרשות כמפורט בסעיף 5ב, ויכולתו לקיימן".

דידי לחמן-מסר: אני מציעה להוסיף ב – 5, בתפקידי הרשות "לגוון את המגוון התרבותי של החברה הישראלית".

אנה שניידר: אולי אפשר לשים את זה בפסקה 6?

אלי גולדשמידט: אני רוצה שיהיו לדברים ביטוי פריפריאלי.

אנה שניידר: נכניס את זה כאן, בסעיף 5.

אלי גולדשמידט: השאלה אם זה ב- 5ב או פה זה עניין טכני, אך מקובל על חברי הכנסת כאן שהנושא של כל אזורי הארץ וכל צורות ההתיישבות יבואו לידי ביטוי.

ישראל כץ: אנחנו מכניסים את זה לחוק כדי שזה יהיה מחייב, כלומר- שבג"ץ יוכל לתת צו במקרה שזה לא יתקיים.

ישראל כץ: האם את מעריכה שזה מגיע עד כדי כך בנושא הזה?

דידי לחמן-מסר: לא אכחיש שאני לגמרי לא בטוחה שבג"ץ יוכל להיעתר לעתירה שתדרוש זאת, ואולם – אם באופן שיטתי, על פני משך של זמן, לא יינתן ביטוי לפריפריה, ייתכן שכן.

דידי לחמן-מסר: עם זאת, קשה לומר שזו זכות שניתנת למימוש שמולה עומדת חובה שניתנת למדידה.

ישראל כץ: הוקמו אולפנים של הטלוויזיה בבאר שבע, ולא משתמשים בהם.

ישראל כץ: איך אפשר לדאוג לפריסה לוגיסטית, פריסה ארגונית?

דידי לחמן-מסר: בזמנו היה יושב ראש ועדה שרצה שאולפני הרשות יהיו בירושלים.

דידי לחמן-מסר: היה סעיף בחוק שמקום מושבה של הרשות יהיה בירושלים, ואז היה ברור שהאולפנים הם בנווה-אילן.

דידי לחמן-מסר: התברר שנווה-אילן אינה בירושלים.

דידי לחמן-מסר: היה רעיון לספח את נווה-אילן לירושלים כדי שהאולפנים יהיו בתחום העיר.

אורי אולניק: יש לי תשובה.

אורי אולניק: בתוך התוספת יש סעיף שנקרא "אופי השידורים" הכנסנו שם לא רק שידורים אלא גם תוכניות המשודרות מאזורים שונים.

ישראל כץ: יש כאן סוגייה מאד רצינית.

ישראל כץ: חבר הכנסת אברהם פורז התגאה בכך שהכבלים לא היו חייבים להגיע לפריפריה כי מלכתחילה, בכוונה, זה לא הוכנס במפורש לחוק.

אלי גולדשמידט: אולי לא צריך להזכיר במפורש את האולפנים בבאר שבע, אבל לתת עדיפות למי שימקם את השידורים ממקומות שהם לא בהכרח מרכז הארץ, ולא ממקומות שבהם כבר קיימים אולפנים.

דידי לחמן-מסר: יש לנו בעיה עם הפריפריה, ואנחנו לא יודעים איך לטפל בה.

דידי לחמן-מסר: יש אולפן והוא סגור.

דידי לחמן-מסר: כדי לקיים את החוק מקימים אולפן, כי כך דורש החוק, אך לא מפעילים אותו.

דידי לחמן-מסר: אין לנו תשובה לכך.

דידי לחמן-מסר: אם אתם רוצים לומר בתוספת "שידורים בנושא הפריפריה", אני יודעת שחבריי לא מעדיפים את זה.

דידי לחמן-מסר: אמרתי לחבר הכנסת ויצמן שירי, שכיועצת משפטית אני רואה את פתרון בעיית הפריפריה בקביעת מכסה לשידורי הפריפריה, ולהגדיר מה היא.

אלי גולדשמידט: למה אתם לא יכולים לתת עדיפות למי שיצביע על כך שהוא עובד ממקומות שמהם אין שידורים?

דידי לחמן-מסר: ואם אחרי הזכייה הוא לא ישדר משם?

אלי גולדשמידט: גם ירושלים היא בעלת עדיפות לאומית, אך היא לא בעלת עדיפות לאומית להקמת אולפן, כי יש בה כבר כל כך הרבה אולפנים.

אלי גולדשמידט: מבאר שבע אין שידורים.

דידי לחמן-מסר: צריך להפריד בין הדברים – מה רוצים?

דידי לחמן-מסר: אם רוצים לעודד את התעסוקה בבאר שבע, הרי ששידורים מהאולפן שם לא יפתרו את הבעיה.

דידי לחמן-מסר: אם מתכוונים לשיקוף ההווי החברתי של תושבי הפריפריה – תכניס את זה למכסה.

ישראל כץ: אני דיברתי על תשתית, על המוקד הראשי של החברה.

דידי לחמן-מסר: אבל זה לא עניין תשתיתי.

ישראל כץ: אני מדבר על לחייב לספק שירותים, או לקיים מערכות בכל אחד מהמקומות.

ישראל כץ: זה שאומרים שלמחרת ניתן לסגור את המערכות הללו – בואו נתן את זה כאן, בחוק.

דידי לחמן-מסר: אני רוצה שתבינו שמדובר בגוף עסקים פרטי.

אנה שניידר: זו התערבות בוטה בחופש העיסוק.

דידי לחמן-מסר: הדרך הנכונה היא לתת ביטוי בשידורי הזכיין לאזורים שונים ברחבי הארץ, שיוגדרו, אך לא לחייב לשדר מאולפן במקום מסוים, או להקים אולפן כזה.

דידי לחמן-מסר: הזכיין הזה לא יהיה המושיע של מדינת ישראל בתחום התעסוקה.

אנה שניידר: גם לא ניתן לכתוב דבר כזה בחוק, כאשר מדובר על תחרות, וערוץ מסחרי.

ישראל כץ: יכול להיות שהערוץ הזה יסייע למשתמשים בצלחות, לצורך הקליטה?

ישראל כץ: האם תוכל להיות תופעה כזו בעתיד?

ישראל כץ: כי אם כן, ארצה לחייב אותו שזה יהיה במידה שווה בכל חלקי הארץ.

אורי אולניק: נגיע לסעיף 51 ותראה שיש התחייבות שהוא יונפק לכל הארץ.

תמר הקר: עוד לא דיברנו לגבי פסקה 1 –גובה דמי זיכיון חד פעמיים.

תמר הקר: הרשות השנייה מתנגדת לזה.

תמר הקר: היא מציעה, לחילופין, לכיסוי מה שנאמר פה – לקבוע דמי זיכיון כתנאי סף לגבי כניסה למכרז, אך לא שתהיה על זה תחרות.

אורי אולניק: הוגשה עמדת ממשלה בעניין, והיא עומדת מאחורי הנוסח הזה.

אמיר לוי: אני רוצה להסביר מדוע קביעת דמי סף יכולים להביא להפך הגמור.

אמיר לוי: נניח שנקבע 40 מיליון שקל דמי סף, והם יהיו גבוהים מידי.

אמיר לוי: לי אין את היכולת להעריך כרגע כמה זה שווה.

אמיר לוי: לעומת זאת, אם מה שייקבע זה גובה דמי הזיכיון, הזכיין יכליל בדרישות שלו את כל מה שמבוקש ממנו בעניין תוכן, ולקבל דמי זיכיון נמוכים יותר.

אמיר לוי: זו הדרך הכי נאותה והכי אובייקטיבית.

אמיר לוי: אין לנו יכולת לקבוע מה דמי הסף.

אלי גולדשמידט: אני נוטה לקבל את עמדת האוצר, כפי שמופיעה בניסוח.

אמיר לוי: אבל צריך פה איזשהו תיקון, כי זה מוציא את הרדיו מהעניין.

אורי אולניק: אנחנו בכוונה הוצאנו את הרדיו, בדיון אתמול.

אורי אולניק: אמרנו שאנחנו ערב בחירת זוכים בערוצי רדיו ייעודיים, ולכן תוקן החוק.

אלדר צורן: אבל אמרנו שלעניין הניסוח – זה כרגע מצמצם את האפשרות לגבות דמי זיכיון מהרדיו.

אלדר צורן: אני רוצה להוסיף שהרצון שלנו לגבות כסף נובע גם מהרצון לבחור את המתמודד היעיל ביותר.

אלי גולדשמידט: אנחנו בעד הנוסח כפי שהוא מופיע כאן – דמי זיכיון חד פעמיים.

אנה שניידר: אני רוצה לחזור לעניין פסקה 4א החדשה.

אנה שניידר: יש פה הצעה של תמר הקר, שנראית לי הצעה טובה, לתקן את סעיף 5ב, שמדבר על תפקידי הרשות וסמכויותיה.

אנה שניידר: בפסקה 6 כתוב: "למתן ביטוי מתאים למיגוון התרבותי של החברה הישראלית ולהשקפות השונות הרווחות בסיפור".

אנה שניידר: תמר הקר מציעה, שאחרי "החברה הישראלית" יבוא: "באזורי הארץ השונים" - -

אלי גולדשמידט: "ומתן ביטוי לכל צורות ההתיישבות".

אנה שניידר: כן.

אנה שניידר: זה יהיה בסעיף שדן בתפקידיה של הרשות.

אלי גולדשמידט: ופה תהיה הפניה לסעיף הזה

אנה שניידר: בסעיף 45 קיימת פסקה 5, שאומרת כך: "ועדת המכרזים בבואה לבחור את הזוכה במכרז, תיתן דעתה, בין היתר..... 5.

אנה שניידר: יכולתו לקיים את השידורים לאור מגמות הרשות כמפורט בסעיף 5 (ב)".

אנה שניידר: תמר הקר מציעה שבמקום הפסקה הזו יבוא: "...

אנה שניידר: למגמות הרשות, כמפורט בסעיף 5ב, ויכולתו לקיימן".

אנה שניידר: מאחר שתיקנו ב- 5ב, אז זה כבר חל כאן.

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: גמרנו את סעיף 6.

אנה שניידר: פסקה 7 מתייחסת לסעיף 51, שדן במימון של תחנות שידור.

אנה שניידר: סעיף קטן 0א) אומר כך: "הרשות תתכנן, תקים ותפעיל בעצמה ובאמצעות אחרים, תחנות שידור ראשיות לשידורי טלוויזיה, לקליטתם והפצתם בשידור של השידורים של בעל הזיכיונות, ושידורים כאמור, שייקלטו בכל רחבי הארץ, הכל במימונם של בעלי הזיכיונות כאמור, ובתחומים שהחליטה הרשות כאמור בסעיף קטן (ב).

אנה שניידר: תחנות השידור כאמור יהיו בבעלותה של הרשות ובפיקוחה".

אנה שניידר: אחרי כן באה הגדרה של "מימון", וההגדרה אומרת: "כלל התשלומים בעד תיכנון, הקמה והפעלה של תחנות כאמור, ולרבות תשלום בעד..." ובא פירוט.

אנה שניידר: בפירוט, בפסקה 1 כתוב: "רכישת המקרקעין עליהם יוקמו תחנות השידור.

אנה שניידר: 2.

אנה שניידר: רכישתם של זכויות שימוש בציוד 3.

אנה שניידר: הקמת תחנות.

אנה שניידר: .." .

אנה שניידר: רוצים להוסיף: "לרבות בלווין".

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: אנחנו מאשרים?

אלי גולדשמידט: אני לא רואה פה בעיה.

דידי לחמן-מסר: זה צריך להיות "במשיבים בלווין".

דידי לחמן-מסר: אין הכוונה ללווין עצמו, אלא זכויות שימוש במשיב.

דידי לחמן-מסר: אין צורך במילה "לרבות".

תמר הקר: אין צורך במילה "לרבות".

תמר הקר: צריך שיהיה: "רכישתן של זכויות שימוש בציוד ובמשיבי לווין".

דידי לחמן-מסר: כדי שלא יהיה ספק, צריך שייאמר: "ובכלל זה גם במשיבי לווין".

אלי גולדשמידט: אם כך, במקום "לרבות בלווין.

אלי גולדשמידט: .." שייאמר: "לרבות במשיבים בלווין".

אנה שניידר: אם כך יש תיקון מקביל בהגדרה של "תחנת שידור ראשית".

אנה שניידר: היום נאמר: "תחנת שידור, לרבות מוקד לבקרה, לתיאום, לתיקנון ולהגברה של שידורי טלוויזיה, המשודרים בידי בעל זיכיון לשם הפצתם לשידור במישרין או באמצעות תחנות שידור ראשיות נוספות".

אנה שניידר: אחרי "מוקד ובקרה" רוצים להוסיף כאן "או ציוד לוויני".

תמר הקר: למה "או"?

אלדר צורן: כי קיימת קודם המילה "לרבות".

אמיר לוי: המילה "או" מופיעה כדי לאפשר לערוץ 2 לשדר שלא באמצעות לווין אלא באמצעות תחנות שידור, כפי שהוא עושה היום.

אלי גולדשמידט: המערכת המשפטית תמצא את הניסוח הנכון, בהתחשב בנתונים הטכניים.

אנה שניידר: (2) זו פסקה חדשה: "בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א)..." להזכירכם – הוא מדבר על הקמה ומימון של תחנות שידור "...

אנה שניידר: לעניין שידורי טלוויזיה בערוץ השלישי, תפעל הרשות לתכנון, הקמה והפעלה של תחנות שידור ראשיות באופן שיאפשר קליטת שידורי טלוויזיה כאמור בכל רחבי הארץ מהיום הראשון של תחילת השידורים בידי בעל זיכיון בערוץ השלישי;"

דידי לחמן-מסר: מה זה "ראשיות"?

אלי גולדשמידט: הגדרנו את זה.

אלי גולדשמידט: אני מציע שנפסיק בנקודה הזו.

אלי גולדשמידט: את הישיבה הבאה אני מציעה שיפתח חבר הכנסת ישראל כץ, והיא תדון בנושא הבעלויות הצולבות, והסעיף הטכני, שכלל את נושא הרדיו.

אלי גולדשמידט: אני מודה לכולכם, הישיבה נעולה.