ועדת הכספים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 79, 2000-01-05 09:00

אלי גולדשמידט: היום ייעדנו את הדיון הזה כדי לשמוע את נציגי הזכייניות של ערוץ 2.

אלי גולדשמידט: בישיבה האחרונה עלתה השאלה של צורת הזכיון, קרי האם מדובר על זכיין אחד, שני זכיינים או יותר, והאם תקופת הזכיון כפי שמוגדרת בחוק היא התקופה הנכונה.

אלי גולדשמידט: אני לא יודע אם יש לכם עמדה בעניין הזה או אין לכם עמדה בעניין, אבל אם יש אני מבקש לשמוע אותה במעמד הזה.

יוחנן צנגן: אני אתחיל בנושא שוק הפירסום, מה יקרה לו ועד כמה הוא מסוגל לממן ערוץ טלוויזיה נוסף.

יוחנן צנגן: הוצגו בפניכם גם הערכות של כלכלן שעשה עבודה מטעמינו וגם הערכות אחרות.

יוחנן צנגן: אני יכול להגיד לכם שעד היום אני לא יודע מה גודל שוק הפירסום בישראל ואני לא חושב שיש מישהו שיודע.

יוחנן צנגן: יש צורות שונות של איסוף הנתונים לגבי גודל שוק הפירסום, יש הערכות שונות לגבי מה יקרה לשוק הפירסום ואיך הוא יתחלק בפנים, כמה הוא יגדל אם יגדל ובאיזה מימדים.

יוחנן צנגן: הנתונים מאוד מבלבלים.

יוחנן צנגן: שוק הפירסום, לצורך העניין, של ערוץ מסחרי נוסף, מהווה אמצעי בלבד, זאת לא המטרה.

יוחנן צנגן: המטרה של הצעת החוק היא להקים ערוץ מסחרי נוסף שימומן מפירסום.

יוחנן צנגן: אין פה איזו מטרה להוזיל, אין פה איזו מטרה לפתוח, אין פה איזו מטרה לשפר דברים, אלא המטרה היא בעצם להקים ערוץ מסחרי נוסף, ועל זה צריך להתמקד.

יוחנן צנגן: שני דברים עלו באופן ברור בישיבה שעברה גם מצד התומכים הכי מושבעים בהקמת ערוץ מסחרי נוסף.

יוחנן צנגן: דבר אחד זה שסך ההוצאה לפירסום במדינת ישראל יגדל, ודבר שני זה שיהיה פחות כסף לעשות תוכניות בטלוויזיה.

יוחנן צנגן: אי אפשר לערער על הנתונים האלה, מה גם שהם הועלו גם על ידי אנשים שתומכים בעניין הזה.

יוחנן צנגן: לשתי העובדות האלה יש משמעויות מרחיקות לכת מבחינתו של הצרכן.

יוחנן צנגן: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה לחשוב בעיקר על טובתו של הצופה שיושב בבית וצריך לקבל את התוספת הזאת לרווחתו.

יוחנן צנגן: המסקנה היא שבגלל שתעלה ההוצאה לפירסום במדינת ישראל, הצרכן הסופי ישלם יותר.

יוחנן צנגן: אין שום גורם במדינה שיסכים לספוג את התוספת הזאת.

יוחנן צנגן: המסקנה השנייה היא שהצרכן יקבל פחות במונחים של תכנים, במונחים של איכויות ובמונחים של תרבות ישראלית.

יוחנן צנגן: את זה צריך לזכור.

יוחנן צנגן: האם אנחנו באמת עושים מהלך שהוא לטובת הצרכן, לטובת מי ששלח אתכם לכאן כדי לקבל החלטות בשמו, לטובתו ועבורו?

יוחנן צנגן: זה לא הכל.

יוחנן צנגן: הצרכן היום מקבל שירותים מגורמי שידור נוספים, כמו למשל מערוץ אחד.

יוחנן צנגן: להערכתי, ברגע שתהיינה שתי תחנות טלוויזיה מסחריות, הערוץ הציבורי יתרסק לחלוטין.

יוחנן צנגן: אם היום הוא בדרך להתרסקות, בהקמת תחנה נוספת הוא יתרסק לחלוטין.

יוחנן צנגן: גם אם הוא יבריא, גם אם הוא יתייעל, הוא יתרסק.

יוחנן צנגן: אין תקומה לערוץ ציבורי כאשר תהיה תחרות בין שני ערוצים מסחריים.

יוחנן צנגן: נקודה נוספת שלא הועלתה עד היום בדיון היא מה תהיה שיטת ההפצה של הערוץ המסחרי הנוסף.

יוחנן צנגן: עד כמה שאני יודע, התדרים הם משאב מוגבל במדינת ישראל.

יוחנן צנגן: אין תדרים, למיטב ידיעתי, כיום שיכולים לשאת את הערוץ החדש חופשי באוויר.

יוחנן צנגן: המשמעות היא שהערוץ הזה יופץ בדרכים האלטרנטיביות, דהיינו בכבלים ו/או בלווין.

יוחנן צנגן: המשמעות היא שמי שלא מחובר לכבלים או ללווין לא יוכל להנות מהשירותים של הערוץ החדש הזה.

יוחנן צנגן: זאת משמעות מרחיקת לכת.

יוחנן צנגן: אני חושב שאתם צריכים לקבל בעניין הזה תשובות מספקות ממשרד התקשורת, כי אחרת לא עשינו שום דבר.

יוחנן צנגן: את ערוץ 1 וערוץ 2, רק לצורך ההשוואה, יכולים לקלוט היום גם מי שלא מחוברים לכבלים או ללווינים ב98%- משטח מדינת ישראל.

שלום שמחון: הטענה הזאת נכונה, אדוני המנכ"ל?

דניאל רוזן: הערוץ השני מגיע ל98% משטחי מדינת ישראל באמצעות כמה משדרים.

אהוד בן דור: אנחנו מפיצים את השידורים באמצעות 15 משדרים, באמצעות הלווין ובאמצעות חברות הכבלים.

אהוד בן דור: אנחנו גם מפעילים מכש"מים - מרכזי שידור מקומיים - בפריפרייה.

אהוד בן דור: למשל בבקעת הירדן הקמנו מרכז קליטה לשידורים מקומיים, שקולט מהלווין את ההפצה ומפיץ לבתים באמצעות כבלים.

אהוד בן דור: הצלחנו במשך 4 שנים של הקמה להגיע אל בערך 98% מהאוכלוסייה.

דניאל רוזן: הרשות השנייה מגיעה ל98% מאזרחי המדינה באמצעות 15 משדרים, ואת היתר היא משלימה במכש"מים.

דניאל רוזן: רשות השידור מפעילה מערך, שלעניות דעתי יש לו כיסוי קטן יותר מאשר הרשות השנייה.

דניאל רוזן: חייבים לייעל את מערך השידור של הרשות הראשונה.

דניאל רוזן: אם נייעל אותו יהיו מספיק תדרים לערוץ שלישי, ואם לא נייעל אותו תהיה בעיה.

אלי גולדשמידט: האם התנאי להפעלתו של הערוץ השלישי יהיה בכך שהוא יהיה נגיש לכל אזרח במדינת ישראל, בין אם הוא מחובר לכבלים, לא מחובר לכבלים, בין אם יש לו צלחת לווינית, בין אם לאו?

אלי גולדשמידט: אם אתה לא אומר שזה יהיה התנאי, אז לפחות מבחינת מבנה הוועדה שאני מכיר לא יהיה לך רוב.

דניאל רוזן: אני לא חושב שזה יהיה התנאי.

אלי גולדשמידט: לא יתכן מצב שיופעל ערוץ שלישי ובמרגליות ובאבן מנחם לא יקלטו אותו.

בנימין בן-אליעזר: הערוץ השלישי יגיע לכל מקום ומקום.

בנימין בן-אליעזר: אני מצהיר פה מעל לבמה זו שאני לא אעלה את הערוץ השלישי לאוויר לפני שאני אוודא שהוא מגיע ממטולה ועד אילת.

יוחנן צנגן: בדרך כלל תושבי הפריפרייה הם הגוף היחידי שסובל, אבל גם תושב בתל-אביב שאין לו כסף ושלא רוצה להתחבר לכבלים יהיה זכאי לקבל את הערוץ הזה, רק שבמצב הנוכחי הוא לא יוכל לקבל אותו.

יוחנן צנגן: אני אומר את הנקודה הזאת, מכיוון שהיא מראה על הדרך החפוזה מידי של הטיפול בחוק הזה.

יוחנן צנגן: כמו נושא התדרים יש נושאים נוספים שצריכים להתייחס אליהם.

יוחנן צנגן: בהצעת החוק הנוכחית מדובר על שני זכיינים ל5- שנים.

יוחנן צנגן: שמענו מכל מיני רכילויות שכבר יש הסכמה על זכיין אחד ל8- שנים.

יוחנן צנגן: אני רוצה שתבינו שעמדת הזכיינים אומרת, גם אם יהיה ערוץ מסחרי נוסף וגם אם הוא ייקלט בכל רחבי הארץ, שהכל צריך להיות בתנאים שווים לאלה שאנחנו עמדנו בפניהם, עומדים בפניהם ונעמוד בפניהם.

יוחנן צנגן: אם זה לא יהיה בתנאים שווים, זאת לא תהיה תחרות.

בנימין בן-אליעזר: כלומר 3 זכיינים?

יוחנן צנגן: כן.

בנימין בן-אליעזר: זה בדיוק הפוך ממה שאמרתם כאשר הייתי אצליכם.

עוזי פלד: לא אמרנו לך דבר כזה.

בנימין בן-אליעזר: אם כבר החלטת, אז תלך על משהו נורמאלי ולא על 3 זכיינים.

יוחנן צנגן: אנחנו אומרים שערוץ חדש אם יקום, שאנחנו חושבים שאין לו מקום, צריך להיות מוקם בתנאי תחרות שווים שמוגדרים מלכתחילה, ולא שאחר כך יתקנו תוך כדי ריצה קדימה.

בנימין בן-אליעזר: אולי תשכילו אותנו ותאמרו לנו באיזה מקום בעולם כולו, כולל מונגוליה, יש מודל כזה של 3 זכיינים - יומיים, יומיים, יומיים?

יוחנן צנגן: באותו מקום בעולם שבו הערוץ המסחרי הצליח מהיום הראשון שלו להיות הערוץ המוביל, וזה במדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: כי הוא מונופול, אין לו מתחרה.

עוזי פלד: הוא מתחרה מול הכבלים, הוא מתחרה מול הערוץ הראשון.

יוחנן צנגן: אנחנו המדינה היחידה בעולם שבה ערוץ מסחרי קם אחרי הכבלים, התמודד מול ערוץ ציבורי שממומן מכספי אגרה והצליח בצורה מאוד טובה.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שהערוץ השני רשם הצלחה.

עוזי פלד: לא תשמעו ממני היום את אותם דברים שהשמעתי בחדר הזה ובבניין הזה יותר מפעם אחת.

עוזי פלד: אני חושב שהגיע הזמן להרחיב קצת את היריעה ולהגיע גם לכמה דברים יותר עמוקים.

עוזי פלד: אני מודה ומתוודה שכאשר הדבר הזה בא לחוק ההסדרים הייתי אופוזיציונר גדול מאוד, משום שאמרתי שלא יתכן שעל נושא כל כך מהותי לגבי עתידה של החברה בישראל יוחלט בדיון קצר.

עוזי פלד: אני מאושר שהוועדה הזאת חשבה לנכון לייחד דיון אמיתי בנושא הזה.

עוזי פלד: אני מאוד מעריך את העובדה שהשר מתפנה מכל עיסוקיו ומגיע לכל ישיבה של הוועדה הזאת.

עוזי פלד: אני חושב שצריך לדון בוועדה בדברים המהותיים שקשורים בשינוי הזה.

עוזי פלד: אני יודע שכאשר יוחנן, אורי ואני מדברים אז מיד מסתכלים עלינו עם אצבע מאשימה.

אלי גולדשמידט: אני חושב שמי שישב בחדר הזה מתחילת הדרך ייצג איזה שהוא אנטרס.

אלי גולדשמידט: אין אצבע מאשימה.

עוזי פלד: אני מקבל את ההערה הזאת.

עוזי פלד: רבותי, המאה ה20- מאחורינו, ובמאה ה20- הנושא של הטלוויזיה היה הדבר הדומיננטי של החיים בכל מדינה דמוקרטית, בכל חברה מערבית תקינה.

עוזי פלד: יש אומרים, אפילו - ואני מרחיב קצת את היריעה - שאלמלא הטלוויזיה, ואלמלא העובדה שהC.N.N פתאום התחיל להגיע למוסקבה, לוורשה ולמקומות אחרים, כל המהפיכה האנטי קומיניסטית לא היתה מתרחשת.

עוזי פלד: לפריצה של המידע בחברה המודרנית יש המון יתרונות.

עוזי פלד: לקראת סוף המאה התחיל ריבוי של ערוצי טלוויזיה בכל העולם.

עוזי פלד: זה תהליך שאי אפשר למנוע אותו.

עוזי פלד: זה תהליך חיובי בעיקרו.

עוזי פלד: נוצר איזה שהוא שיווי משקל בכל מקום בעולם.

עוזי פלד: השיווי משקל היה קשור לגודל האוכלוסייה, היה קשור לגורמים שמוליכים את הסיגנל, בין אם זה כבלים, בין אם זה לווין ובין אם זה ערוצים אקס-טריטוריאלים.

עוזי פלד: נוצרה חלוקת עבודה.

עוזי פלד: באירופה עדיין שמרו על השידור הציבורי על ידי תשלומי אגרה.

עוזי פלד: באירופה בחרו את השידור הציבורי על ידי פירסום בערוצים אקס-טריטוריאלים.

עוזי פלד: אדוני השר, שאלת באיזה עוד מדינה יש 3 זכיינים, אז התשובה היא אין, אבל יש מדינה עם 70 זכיינים: הולנד.

עוזי פלד: בהולנד כל 100 אלף איש שמתאגדים ביחד מקבלים שעת שידור.

עוזי פלד: אם יושבים בכנסייה מסויימת ומביאים 100 אלף חתימות, מקבלים שעת שידור.

עוזי פלד: יש שיטות מגוונות, השאלה אם זה מתאים לישראל או לא מתאים לישראל.

עוזי פלד: את זה חברי הוועדה צריכים לבדוק.

עוזי פלד: המאה ה21 תאופיין עם קידמה טכנולוגית: האינטרנט.

עוזי פלד: האינטרנט, לא ב10 השנים הקרובות, יהיה מהותה של המאה ה21.

עוזי פלד: מדורת השבט, שכולנו מכירים מהמאה 20 בנושא טלוויזיה, תעלם - ואני לא מדבר על מדורת השבט הפוליטית בלבד, אלא התרבותית, החינוכית.

עוזי פלד: כמספר תושבי העולם, בתאוריה, כך יש דפים באינטרנט להתעסק בהם.

עוזי פלד: אם אתה מסתכל בתוכנית טלוויזיה מוליכה - חדשות ערוץ 2, מבט של ערוץ 1 וכו' - יש לך מכנה משותף עם האוכלוסייה בכך שיש לך על מה לדבר.

עוזי פלד: אם אתה באינטרנט, וזה מה שיקרה במאה הבאה, אין לך שום מגע עם השכנים שלך, עם המשפחה שלך, כל אחד לעצמו.

עוזי פלד: השאלה שמדינה מודרנית צריכה לשאול את עצמה בהתרחשות הזאת היא שאלה מאוד פשוטה: מה אני רוצה לעשות לטלוויזיה שהיא מדורת השבט שלי.

עוזי פלד: באמריקה פתרו את הבעיה בכך שהקימו כמה רשתות על אוכלוסייה של 270 מיליון אנשים.

עוזי פלד: הרשתות נתנו את הטון.

עוזי פלד: נתנו גם אפשרות לאוכלוסייה להגדיל בלווין ולהגדיל בכבלים.

עוזי פלד: יש היצע טלוויזיוני גדול, אבל עדיין 3 הרשתות ביחד שפעם היו 80% מהציבור מגיעות היום ללא יותר מ30,40%.

ישראל כץ: באמריקה זה כורח של חקיקה או זו המציאות?

עוזי פלד: באמריקה יש דבר שאני ממליץ לכם, חברי ועדת הכספים, לאמץ, שנקרא F.C.C - FEDERAL COMMUNICATION COMMISSION.

עוזי פלד: למרות ההיצע והביקוש, יש 3 רשתות מובילות ו2 רשתות משניות, זה הכל.

עוזי פלד: אצלינו, בלי היצע וביקוש, על אוכלוסייה של 6 מיליון יש היצע טלוויזיוני הגדול ביותר בעולם.

עוזי פלד: אין לזה אח ורע לא באמריקה, לא באנגליה, לא בגרמניה ולא בשום מקום אחר.

עוזי פלד: לנו יש ערוץ ציבורי, ערוץ 2, ערוץ 3, אם הכנסת תאשר, 6 ערוצים יעודיים.

עוזי פלד: למי שלא יודע, זכייני ערוץ 2 הורידו, לפי בקשת השר, את העתירה שלהם לבג"ץ על נושא הערוצים היעודיים.

אלי גולדשמידט: ממומנים מפרסומות?

עוזי פלד: ממומנים מפרסומות.

עוזי פלד: עשינו זאת כדי להראות שאנחנו לא נגד תחרות ולא נגד מימוני פירסום.

עוזי פלד: בנוסף לערוצים היעודיים יש 40 ערוצי כבלים ו120 עד 300 ערוצי לוויין.

עוזי פלד: כל זה, רבותי, ל6- מיליון תושבים.

עוזי פלד: מה פירוש הדבר?

עוזי פלד: אם חצי מהאנשים בין כה וכה לא רואים טלוויזיה, אז על 3 מיליון תושבים יש היצע תרבותי כך שמדורת השבט נעלמת.

עוזי פלד: אנחנו בחוק הרשות השנייה חייבים לשדר תעמולת בחירות, ללא תשלום.

עוזי פלד: אני פונה בהזדמנות זאת לוועדת הכספים שתדון למה זה ללא תשלום.

עוזי פלד: בכל העולם כן משלמים על זה.

אלי גולדשמידט: לדעתי כל הסיפור של תעמולת הבחירות המוסדר לא יחזור על עצמו בבחירות הקרובות, וזאת נוכח הנסיון שחווינו פה ערב הבחירות האחרונות.

אלי גולדשמידט: צריך לשבת בכנסת ולסגור את זה.

עוזי פלד: אני מסכים איתך, כי גם לא תהיה פירסומת ממומנת וגם לא תהיה לכם מדורת השבט הפוליטית בכלל לפנות למישהו.

עוזי פלד: כאשר יהיה ההיצע התרבותי שיבואו שידורי הלווין על מאות ערוציו למה נגיע?

עוזי פלד: נגיע למצב שמיעוט של צופים רואים משהו, ואין יותר על מה לדבר ואין יותר מה לעשות.

עוזי פלד: זאת בעיה שלפי דעתי צריך לתת את הדעת עליה.

אבשלום וילן: מה היה הרייטינג בבחירות האחרונות?

עוזי פלד: אז עוד לא היה לווין ועוד לא היו ערוצים יעודיים.

עוזי פלד: אנחנו פתאום מגיעים לשטף ענקי שעוד לא היה כמוהו.

אלי גולדשמידט: למעשה לא דיברת על הרמה של התחרות, אלא יותר על האינדיבידואליזציה של הצפייה בטלוויזיה, שלא יהיה שיח ציבורי סביב נושא וכו'.

אלי גולדשמידט: זה עומד בסתירה מסויימת למצב בארצות הברית.

אלי גולדשמידט: בארצות הברית במצב של שמיים פתוחים, הרשתות המובילות ירדו מ70%, 80% ל40%, אבל עדיין מי שרואה שידור בNBC או בCBS יש לו עם מי לדבר למחרת היום על השידור.

עוזי פלד: בגלל ה270 מיליון אנשים.

אלי גולדשמידט: אבל אף אחד לא נפגש עם ה270 מיליון.

אבשלום וילן: באמריקה, פרט לספורט, אין מדורת שבט.

נחום לנגנטל: בהנחה שהוועדה תחליט להקים עוד ערוץ, איך אתה רואה את העניין של השמירה על הרמה התרבותית?

נחום לנגנטל: לטעמי היא לא כל כך נשמרת בערוץ השני.

עוזי פלד: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מסכים לחלוטין עם מה שאמרת, ואני אומר שזה לא בסתירה עם מדינות אחרות.

עוזי פלד: התנאים המיוחדים של מדינת ישראל לא מאפשרים את הלוקסוס הזה שיש במדינות שאוכלוסייתן היא עשרות מונים יותר גדולה.

עוזי פלד: אנחנו מדברים על ארצות שלא מדברות את השפה שלנו.

עוזי פלד: עברית היא שפה מאוד מקומית, לא יעזור שום דבר, ואם אנחנו לא נשמור על העברית, אנחנו גם נטמע בתרבות הגויים לאורך זמן.

עוזי פלד: נשאלה שאלה לגבי איכות התוכניות ואיך שומרים על הדברים האלה.

עוזי פלד: יכולים להעביר ביקורת על שידורי ערוץ 2, אבל אני חושב שהשידורים הם ברמת איכות טובה מאוד.

עוזי פלד: אנחנו ב6 השנים האלה גילגלנו, ברוטו, מחזור פירסום של 4.6 מיליארד שקל.

עוזי פלד: מ4.6 מיליארד שקל לזכייני ערוץ 2, נשארו 300 מיליון שקל לכל ה3-.

עוזי פלד: זאת תשואה של 6.25.

עוזי פלד: זאת תשואה נמוכה מכל תשואה שישנה במפעל תעשייתי.

ישראל כץ: איך זה מתחלק על פני השנים?

עוזי פלד: בשנים הראשונות הפסדנו ביחד, כל שלושת זכייני ערוץ 2, 60 מיליון שקל.

עוזי פלד: מ1996 ל1997 היתה ירידה של 25%, מ1997 ל1998 ירדנו בעוד 25% וב1999, שסיכמנו אותה עכשיו, חזרנו, פחות או יותר, לחצי הדרך של שנה שעברה.

עוזי פלד: אין פה רווחיות גדולה, כי 2 מיליארד שקל הלכו לתוכניות של ערוץ 2.

עוזי פלד: מתוך ה2 מיליארד שקל, 85% - 1.7 מיליארד שקל - הושקעו בתוכניות מקוריות לקידום היצירה הישראלית.

עוזי פלד: זה דבר שאין לו אח ורע בשום מקום בעולם.

עוזי פלד: אנחנו משקיעים המון בתוכניות מקוריות, שזה רק לציבור הישראלי.

נחום לנגנטל: אני מבחין בין שעשועון של חידוני לשון בשעה 2 אחר הצהריים, שזה סוג מסויים שאתה יכול לקרוא לו יצירה מקורית, בין תוכניות אירוח ובין דבר שנקרא טירונות.

נחום לנגנטל: אתה לא חושב שצריכה להיות אבחנה בין שלושת הקטגוריות האלה כאשר אתה בא ואומר יצירה מקורית?

עוזי פלד: רבותי, ערוץ 2 עשה מהפיכה במדינת ישראל.

עוזי פלד: הטלוויזיה הישראלית עד בוא הערוץ השני עשתה 3 סדרות דרמטיות בעברית, זה הכל.

עוזי פלד: שלושת זכייני ערוץ 2 עשו בשנה אחת יותר מאשר כל מה שהטלוויזיה הישראלית עשתה בכל 25 שנותיה קודם.

עוזי פלד: אנחנו שמנו את הדרמה הישראלית, את הדוקומנטריה הישראלית ואת הז'אנרים, שאתה מדבר עליהם, על מפת התקשורת.

עוזי פלד: אנחנו משקיעים בתוכניות כמו עובדה, כמו חרצופים המון כספים.

עוזי פלד: אלה התוכניות היקרות ביותר שיש.

דורון צברי: אני חולק עליך.

עוזי פלד: זכייני ערוץ 2 הם היחידים שהשקיעו בעשייה מקורית.

עוזי פלד: אנחנו עשינו עד היום 35 סדרות דרמה בעברית לאוכלוסייה שאין בה שום דבר אחר מלבד מסורת של 25 שנות בצורת בדרמה.

עוזי פלד: .

עוזי פלד: זכייני ערוץ 2 ,למרות שהם צריכים למכור ולהיות המחנה המשותף הרחב ביותר, עושים יותר דוקומנטרי מאשר מה שמחייב אותם התקנון והכללים של הרשות השנייה.

עוזי פלד: אנחנו עושים יותר עתונאות חוקרת מאשר מה שאנחנו מחוייבים.

עוזי פלד: אנחנו עושים יותר סאטירה איכותית מאשר אנחנו מחוייבים.

עוזי פלד: יש פה דברים שבגללם 85% מההוצאה שלנו היא על תוכניות בישראל.

עוזי פלד: רק 15% הוצאנו על חומר קנוי מחו"ל.

עוזי פלד: המאבקים שהיו פה בחוק ההסדרים, שהביאו לDBS ושהביאו למהפיכה, כאילו, לטובת הציבור, מביאים להקטנת ההשקעה ביצירה מקורית, משום שאנחנו צריכים היום להוסיף אצל המפיקים בהוליווד ובאירופה פי עשר יותר על החומרים שלהם בגלל התחרות.

עוזי פלד: התחרות בענף הטלוויזיה לא מביאה להעמקת השירות לציבור, היא מביאה להעשרת המפיקים ההוליוודים.

עוזי פלד: על פרק של תיקים באפילה, ששילמתי עד לפני שנה וחצי סדר גודל של 6000 דולר, אני צריך היום לשלם פי 3 או פי 4.

עוזי פלד: בלי 15 אלף דולר הם לא מדברים איתנו.

עוזי פלד: על סרט עלילה שיוחנן שילם להוליווד 3000 דולר, וזה היה הממוצע, אנחנו משלמים היום מעל 100 אלף דולר בגלל התחרות עם הכבלים והDBS.

עוזי פלד: זה לא לטובת המשק הישראלי הקטן.

עוזי פלד: אני חושב שאתם צריכים לתת את הדעת על זה.

עוזי פלד: האם בכלל בנתונים שישנם במדינת ישראל צריך ערוץ מסחרי נוסף, ואם צריך ערוץ מסחרי נוסף למי הוא יביא תועלת?

עוזי פלד: המפרסמים אומרים שזה יעלה יותר בזול.

עוזי פלד: אמר יוחנן לפני רגע שזה לא יכול לעלות יותר זול, כי המפרסם יצטרך את אותו פירסום לעשות בשני ערוצים מסחריים.

עוזי פלד: מה שיקרה הוא שהמפרסם יצטרך לשלם יותר ולתוכניות יהיה פחות.

לימור לבנת: אולי תורידו את המחירים?

עוזי פלד: המחירים ירדו ולכן לא יהיה כסף לעשות חרצופים, לא יהיה כסף לעשות עובדה, לא יהיה כסף לעשות דרמה.

אבשלום וילן: דוד בועז, שהיה פה בישיבה הקודמת, אמר שתחרות במקרה זה תגרום לעליית מחירים ולא לירידת מחירים.

עוזי פלד: הדבר השני שצריך לבדוק אותו זה הערוץ הציבורי.

עוזי פלד: יש לכם אחריות, כמחוקקים, שהערוץ הציבורי לא יתמוטט.

עוזי פלד: אני חושב שרע מאוד אם במדינת ישראל לא יהיה ערוץ ציבורי.

עוזי פלד: אני הצעתי ואחרים הציעו שבמידה וחסרה פירסומת במדינת ישראל, יעניקו לערוץ הציבורי בפריים טיים שלו למכור פירסומות.

עוזי פלד: ישנם ערוצים יעודיים שיתחילו לפעול השנה או בשנה הבאה ושיתפרנסו מפירסומת בלבד.

עוזי פלד: מה זה יעשה לכלכלה הישראלית?

עוזי פלד: מה זה יעשה ללכידות החברה הישראלית?

עוזי פלד: זה יביא לגטו תרבותי.

עוזי פלד: באנגליה הקימו ערוץ איכותי, ובערוץ האיכותי אמרו לזכייני הערוץ המסחרי: תממנו אותו.

עוזי פלד: הם מימנו אותו במשך שנים, עד שהיום הוא עומד על הרגליים ומממן את עצמו.

עוזי פלד: בערוץ האיכותי היה אנטי רייטינג.

עוזי פלד: ג'רמי אייזיק, שהוא יהודי אנגלי שהקים אותו, אמר את המשפט הבא: אני אכשל אם תהיה תוכנית אחת שיצפו בה יותר מ10%.

עוזי פלד: ג'רמי, ביום שאחת התוכנית הגיעה ל10.3%, קם ויתפטר.

עוזי פלד: זאת אלטנרטיבה מאוד מעניינת.

עוזי פלד: אני כמנכ"ל טלעד הייתי שמח לממן את הערוץ הזה בלי בעיות, וזאת כדי לשדר שידורים איכותיים במדינת ישראל.

עוזי פלד: ישנם פה אינטרסנטים מימין ומשמאל וכל אחד בא עם דיעות לכאן ודיעות לשם, אבל מרוב עצים לא רואים את היער.

עוזי פלד: היער הוא המהות של ישראל במאה ה21-.

עוזי פלד: אנחנו מדברים על משאב מאוד יקר, בואו לא נבזבז אותו.

נעמי שחורי: אני בשעתו נקראתי לעזור לנסח את הדרישות בתחום התוכניות לערוץ 2.

נעמי שחורי: באותה תקופה יצאנו מנקודת הנחה, שבית המחוקקים קבע אותה, של שליש להפקות מקור.

נעמי שחורי: שליש להפקות מקור זאת היתה מהפיכה מבחינת החקיקה במדינת ישראל.

נעמי שחורי: היה ברור לגמרי שאם במצב שידור של קרוב ל7000 שעות בשנה, כאשר שליש להפקות מקור - 2000 שעות שידור - לא יימצאו חישוקים מסויימים, לא ידרשו דרישות מסויימות, אנחנו אכן נגמור ב2000 שעות של שעשועונים, תוכניות מלל, דברת באולפן, לא נראה את הארץ, לא נראה את אנשיה, לא נשמע את ההסטוריה שלה ולא נקלוט את תרבותה.

נעמי שחורי: ניסחנו, תחת אש כבידה מאוד מצד כל האינטרסנטים, דרישות שקבעו, בין השאר, 80 שעות לילדים ונוער - אני לא בטוחה שהכל בדיוק נשמר ונעשה כפי שזה נקבע בזמנו - כ50 שעות קבענו לדת ומורשת.

נעמי שחורי: זה לא היה סתם שהיינו תחת אש כל כך כבידה מצד האינטרסנטים, כי זהו באמת המרכיב היקר ביותר בשידורים.

נעמי שחורי: היינו מודעים לזה אז כמו שאנחנו מודעים לזה היום.

נעמי שחורי: בדיקת הוספת הערוץ המסחרי הנוסף לא תתכן שתעשה אך ורק על בסיס ההכנסות האפשריות.

נעמי שחורי: ההכנסות האלה צריכות לעמוד מול בדיקה של עלות תוכניות אמיתית - עלות תוכניות שהיא לא מריחה ולא נותנת לכם שליש הפקות מקור מבלי להגדיר דרישות בתחומים התרבותיים הללו.

אלי גולדשמידט: אתה מדברת על תנאי המכרז שצריכים להיות?

לימור לבנת: מכיוון שבחוק, כפי שמוצע כאן בפנינו, כתוב שמי שישלם את המחיר הגבוה ביותר הוא זה שיזכה, אז אנחנו יכולים כוועדה לתקן את זה באופן שבו בחלק מהתנאים לזוכה במכרז יהיה גם הפקה מקורית.

אלי גולדשמידט: כרגע, כמו שזה מנוסח, אין לנו בעצם שליטה כוועדה על התוכן.

ליאור ברון: לפי החוק הקיים המכרז יכול להתבצע גם על האיכות וגם על התכנים.

לימור לבנת: אנחנו יכולים לתקן את החוק ולקבוע את זה במכרז.

נעמי שחורי: לדעתי בדקו רק את אפשרות ההכנסות ולא את העלות האמיתית, המקצועית של ההוצאות הצפויות.

אלי גולדשמידט: כמה עלה פגישה חוזרת?

נעמי שחורי: פגישה חוזרת עלה 92 אלף דולר.

נעמי שחורי: מאף זכיין אתה לא יכול לקבל היום סכום שכזה.

נעמי שחורי: הבמאית הרוויחה בעבודה נטו פחות מ1000 דולר ברוטו לחודש.

נעמי שחורי: זה המצב של העשייה המקורית היום, אפילו בתנאים הקיימים.

נעמי שחורי: במידה ואנחנו מוסיפים עוד ערוץ, לדעתי התנאים האלה הולכים ומתדרדרים.

נעמי שחורי: המילה תחרות נשמעת נפלא, אבל השאלה היא על מה.

נעמי שחורי: אנחנו נמשיך לצמק את העוגה מבלי להעמיד מראש דרישות.

ישראל כץ: אם יצטרכו יותר חומר מקורי, מה יקרה?

נעמי שחורי: זה יוזיל את העלויות עוד יותר.

נעמי שחורי: באופן פרדוקסאלי זה נכון שהכמויות גדלו בצורה דרמטית מאז שעלה ערוץ 2 לשידור, אבל אם ב1993 רשות השידור שילמה עבור סרט תעודה לפחות 1000 דולר לדקה, אז היום אין אף גורם משדר שנותן את הסכום הזה.

נעמי שחורי: אני בתור מפיקה עצמאית צריכה לקבץ את הסכומים לצורך מימון הפקות מלפחות שלושה מקורות, ולעיתים קרובות גם לנדוד בעולם ולנסות להביא את זה מחו"ל.

ישראל כץ: איך זה קשור לערוץ שלישי?

נעמי שחורי: ברגע שיש פחות הכנסות אתה גם מוכן להוציא פחות כסף.

נעמי שחורי: אתה לוקח את אותו הסכום ופורס אותו על הרבה מאוד תוכניות.

נעמי שחורי: אני בהחלט רוצה שתגדילו את השוק, אבל בתנאי שיש לזה סיכוי כלכלי סביר, ושבסיכוי הכלכלי אתם בודקים לא רק את ההכנסות הצפויות אלא את העלות שלי כיוצרת תוכניות.

נעמי שחורי: אני רוצה לדעת שאתם לוקחים בחשבון עלויות ראליות של תוכניות, עלויות ראליות של יצירת ערוץ.

נעמי שחורי: בתוך תוכניות דרמה מקוריות, שההפקה שלהן עלתה 100 אלף דולר, משבצים פירסומות בעלויות הפקה של יותר מחצי מיליון דולר.

נעמי שחורי: לא יתכן להוציא מכרז לערוץ טלוויזיה, שהעיקר שלו זה עשיית תוכניות, שירות לציבור, כאשר הקריטריון המרכזי שלו ב80% הוא המחיר.

נעמי שחורי: זה כמו מכרז של המדינה, או כמו מכירת סוף עונה של הדבר הזה.

דורון צברי: בדיון הקודם שהשתתפתי בו הייתי בהלם מהדברים שעוזי פלד אמר.

דורון צברי: עוזי פלד אמר: אני מייצר תרבות, אני מייצר סרטים דוקומנטרים, אני משדר תרבות.

דורון צברי: הוא לא בא ואמר שהוא עושה את המבצר, שהוא מוריד את הרמה.

דורון צברי: אני רוצה להגיד לעוזי פלד, שאני עושה תרבות והוא מנצל אותי.

דורון צברי: כאשר מדברים על יצירה מקורית אז היום בחוק הכל יצירה מקורית.

דורון צברי: גם דן שילון, לצורך העניין, זאת יצירה מקורית.

דורון צברי: לנו ליוצרים יש עניין אחר, כי אנחנו מדברים על ז'אנרים עליונים.

דורון צברי: ז'אנרים עליונים זה דרמה ודוקומנטרי.

דורון צברי: אלה ז'אנרים טלוויזיוניים שהם הכי יקרים.

דורון צברי: מדינות שהשפה שלהן היא לא השפה אנגלית מגינות על הז'אנרים העליונים כמו הדרמה והדוקומנטרי.

דורון צברי: כאשר אנחנו מדברים על דרמות דוקומנטריות אלה ז'אנרים שהם רק בטלוויזיה.

דורון צברי: סרט דוקומנטרי לא מוקרן בבית קולנוע, הוא מוקרן רק בטלוויזיה.

דורון צברי: אתם לא רואים פה את המפיקים של דן שילון ושל דודו טופז, כי להם אין בעיות, הם מרוצים.

דורון צברי: אתם רואים פה אותנו, כי אנחנו מנוצלים.

דורון צברי: אני אספר לכם את המסלול שעברתי.

דורון צברי: אני היום בן 35, מלמד ב5- בתי ספר לקולנוע.

דורון צברי: יש היום במדינת ישראל 1700 סטודנטים לקולנוע.

דורון צברי: יש 250 מגמות לקולנוע ברמת בגרות.

דורון צברי: כל האנשים האלה יוצאים לשוק שאין בו שוק, כי הערוץ הראשון לא מתפקד, הכבלים משדרים 265 אלף שעות של טלוויזיה, כאשר לפי התקנות רק 10 שעות בעברית.

דורון צברי: בתחום שלי יש 200 במאים דוקומנטריים.

דורון צברי: הם צריכים להתחלק ב10- שעות בעברית שהכבלים משדרים.

דורון צברי: מי שנשאר זה ערוץ 2.

דורון צברי: ערוץ 2 כן החזיר את הדרמה ואת הדוקומנטרי למסך, ובמובן הזה אני מודה להם כי הם החזירו לנו את הכבוד.

דורון צברי: פתאום הרגשנו שאנחנו שווים, כי למוצרים שאנחנו עושים יש רייטינג.

דורון צברי: איפה שהם ניצלו אותנו זה היה בתמורה.

דורון צברי: סרט הגמר שלי שעשיתי, האח של דריקס, זכה ב8- פרסים: הסרט הקצר הטוב ביותר, פרס הבמאי, פרס השחקן, פרס על תסריט.

דורון צברי: אני לא אומר את זה כדי להתפאר, אני אומר את זה כי עשינו מוצר טוב.

דורון צברי: הסרט הזה נמכר לערוץ הראשון לפני שהיה ערוץ 2 ב23 אלף דולר.

דורון צברי: הוא עלה 144 אלף דולר.

דורון צברי: אמרנו תודה ונישקנו את הידיים למנהלי התוכניות כי הקרינו את הסרט שלנו בטלוויזיה.

דורון צברי: אחרי שיצאנו משם ידענו שעבדו עלינו.

דורון צברי: את החובות גמרנו לשלם לפני חצי שנה.

דורון צברי: הסרט הבא שעשיתי היה חיים הכובש, על חיים רמון - סרט דוקומנטרי לשידורי קשת.

דורון צברי: התקציב הפקה שלו היה כל כך נמוך - 17 אלף דולר.

דורון צברי: התקציב שלו היה כל כך דל, שהוא צולם רק ב3 ימי צילום.

דורון צברי: הדבר הטוב שיצא מכל זה, שאני הבנתי מה זה דוקומנטרי ומה אפשר לעשות בדוקומנטרי.

דורון צברי: אז היה הסיפור של בית שאן.

דורון צברי: ראינו עיר חולת כדורגל, כולם מטורפים, ואמרנו: איזה סרט מדהים, בואו נלך לעשות אותו.

דורון צברי: במסלול שקיים היום במדינת ישראל עד שאני הולך לקרן ומקבל תשובה, הליגה היתה נגמרת.

דורון צברי: הייתי חייב לקבל החלטה אם אני משקיע כסף בסרט דוקומנטרי על בית שאן.

דורון צברי: אנחנו השקענו מכספינו 112 אלף דולר.

דורון צברי: עבדנו על הסרט שנה.

דורון צברי: כל האנשים באו ואמרו לי: אתה משוגע, מי ירצה לראות סרט על בית שאן שנה אחרי הליגה.

דורון צברי: אני אמרתי: אתם לא מאמינים מה שיש לנו בידיים, יש לנו סרט פגז.

דורון צברי: כאשר באנו למכור את הסרט הזה, אז רשת לא ענו לנו, קשת אמרו שזה לא מעניין אותם, והיחידים שקנו זה היה עוזי פלד - טלעד.

דורון צברי: הם קנו אותו ב37 אלף דולר.

דורון צברי: הסרט הזה קיבל 28% רייטינג, זכה באוסקר הישראלי בסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר השנה.

דורון צברי: אנחנו נשארנו בחובות של 40 אלף דולר, שעד לפני חצי שנה החזרנו.

דורון צברי: עוזי פלד בהקרנה הראשונה הבטיח 250 אלף דולר בפירסומות והקרין את הסרט עוד פעמיים.

דורון צברי: הוא הרוויח יותר מחצי מיליון ואני נשארתי עם 40 אלף דולר, כאשר הוא טוען שהוא מייצר תרבות.

דורון צברי: אני אחרי הסיפור של בית שאן הרגשתי שעשו בי מעשה אומנותי מגונה.

דורון צברי: אם היה לעוזי פלד מחוייבות לתרבות, הוא היה בא אלי ואומר: אתה במאי טוב, אולי אתה רוצה לעשות עוד סרט, אבל הוא לא בא.

דורון צברי: הוא השתמש בנו וזרק אותנו.

דורון צברי: זה מה שקרה.

דורון צברי: הסרט הבא שלי היה הבחור של שולי -דרמה.

דורון צברי: אני רוצה לספר לכם באיזה תנאים הוא נעשה.

דורון צברי: התקציב שלו היה 120 אלף דולר.

דורון צברי: התקציב התחלק בין 60 אלף דולר מהקרן לעידוד סרטי איכות, כלומר הציבור סיבסד, ו60 אלף דולר היה של קשת.

דורון צברי: אנחנו עבדנו בלי תנאים.

דורון צברי: זאת שכתבה את התסריט קיבלה 4000 דולר.

דורון צברי: כאשר הסרט הסתיים היה צריך השלמות.

דורון צברי: באו קשת ואמרו: אין כסף להשלמות.

דורון צברי: אז באתי והבאתי מהבית 5000 דולר כדי לעשות את ההשלמות.

דורון צברי: עבדתי על הפרוייקט הזה 10 חודשים, כאשר השכר שלי היה 2500 דולר.

דורון צברי: עשיתי את ההשלמות והסרט היה באמת יותר טוב.

דורון צברי: זכיתי באוסקר כדרמה הטובה של השנה.

דורון צברי: קשת הקרינה אותו בהקרנה ראשונה עם פירסומות של 200 אלף דולר ועוד פעמיים.

דורון צברי: לפני שבועיים בא אלי מנהל התוכניות של טלעד ואמר לי: למה אתם בעד ערוץ מסחרי נוסף, זה נגד האינטרס שלכם?

דורון צברי: כתוצאה מהסיפור האישי שיש ביני ובין עוזי, הוא אמר לי: אתה יורק לבאר שממנה אתה שותה.

דורון צברי: הוא אמר לי: אתה בא אלינו בטענות?

דורון צברי: אנחנו עושים "עובדה".

דורון צברי: יש רק תוכנית אחת שעושה תחקירים.

דורון צברי: אני בתור במאי דוקומנטרי אומר לכם שאני מתפרנס מ"עובדה".

דורון צברי: אני יורק לבאר שממנה אני שותה, אבל המים שאני שותה מהבאר הזאת הם מרים.

דורון צברי: אני צמית אצל הוסל הזה.

דורון צברי: האינטרס שלי הוא שתהיה תחרות, כי כשתהיה תחרות יתחרו עלי.

דורון צברי: היום אין תחרות עלי.

דורון צברי: מה זה תחרות?

דורון צברי: העניין המרכזי בתחרות הוא הגדרה של מה זה הפקות מקור.

דורון צברי: אני חושב שלציבור יש עניין בסרטים דוקומנטריים ודרמות בז'אנרים עליונים, אחרת אין טעם.

אלי גולדשמידט: איך אתה מחבר את מה שאתה אומר למה שיש לפנינו בהצעת החוק?

דורון צברי: אנחנו קהילה מובסת.

דורון צברי: אנחנו הובסנו בחוק הקולנוע.

אורי ענבר: יש פה דיעות מדיעות שונות איך צריך להיות מעוצב הערוץ הזה.

אורי ענבר: אנחנו למדנו על בשרינו שבכל מקום שאין תחרות יש ניצול ציני של העובדה הזאת.

אורי ענבר: את זה למדנו על בשרינו, ומעבר לזה אנחנו לא נוסיף בעניין הזה.

אורי ענבר: אנחנו חושבים שהלקח מראה שבמדינה דוברת עברית יש הכרח להגדיר במדויק מה זאת הפקה מקורית, להפריד בינה לבין הפקות אחרות בעברית ולחשק את התנאים שבהם ההפקה הזאת נעשית, אחרת המצב של התעשייה הזאת ימשיך להדרדר.

אורי ענבר: אתם חייבים להבין, הגופים שמקבלים זכיונות מהמדינה לשדר, להקרין, הולכים וגדלים ומתעשרים ומסתנפים ומקימים זרועות אינטרנט וחברות תוכן וכיוצא באלה, והתעשייה עצמה הולכת ומרזה.

אורי ענבר: כל מדינה שלא דוברת אנגלית שמעוניינת להגן על שפתה ועל תרבותה, מחוייבת במציאות היום להגן על התעשייה, מכיוון שאחרת לא יהיה לה שום דרך להתקיים.

אורי ענבר: נכון להיום, ההפקות שנעשות בערוץ השני נעשות בתנאים שלא מאפשרים לתעשייה הזאת להתפתח ולהתקיים.

אורי ענבר: בגלל שלא נתנו את הדעת בחוק בפעם הקודמת, הגענו למצב שבו סרטים שעולים בפועל 100 אלף דולר, נמכרים ב50 אלף דולר, או שסרטים שמוזמנים נעשים בתנאים לא נאותים.

כתריאל שחורי: אני מוכרח להגיד שדורון צברי ואורי ענבר היו תלמידים שלי בחוק לקולנוע באוניברסיטת תל-אביב.

כתריאל שחורי: בסתר ליבי קיוויתי שהם לא יצטרכו לעבור את מה שאנחנו עברנו ועוברים כל השנים האלה.

כתריאל שחורי: והנה אני מוצא את עצמי שוב איתם טוחן את הסיפור הזה אחרי 27 שנים רצופות של דישדוש במקום.

כתריאל שחורי: כנראה שאלה החיים.

כתריאל שחורי: 6 השנים שחלפו מאז קם הערוץ השני הם שנים פנטסטיות של הצלחה אדירה, אבל צריך להבין מה המשמעות של הצלחת הערוץ השני.

כתריאל שחורי: הדבר ראשון והחשוב ביותר זה ההכרה בשפה העברית כשפה להפקות טלוויזיה של דרמה וסדרות תעודה.

כתריאל שחורי: סוד ההצלחה של הערוץ השני במסך, בתכנים, בתוכניות הוא בעיקר בגלל השפה העברית.

כתריאל שחורי: כאשר אנחנו בודקים על מה עיקר גאותם, על מה עיקר התחרות שלהם בינם לבין עצמם לבין גופי שידור אחרים, אנחנו רואים שזה בעיקר בתוכן ובעיקר בהפקות המקור.

כתריאל שחורי: עם כל הכבוד לתוכניות האירוח והשעשועונים למיניהם שהם בהחלט לגיטימיים, התוכניות היחידות שעומדות במבחן הזמן, שיש להן אפשרות לשידורים חוזרים, שמייצגות את הזכיינים עצמם, זה מה שאנחנו קוראים הז'אנרים העליונים, דהיינו סרטים, דרמות וקולנוע ייעודי.

כתריאל שחורי: ממה בעיקר נובעת ההצלחה הזאת?

כתריאל שחורי: מי בעיקר תרם להצלחה הזאת, ובאיזה מחיר?

כתריאל שחורי: חלק ניכר מההצלחה נזקפת לזכות היוצרים, האומנים, המפיקים.

כתריאל שחורי: היצירתיות שלהם, הרעיונות שלהם, היוזמה, הכישרון והאהבה למקצוע יצרו את המסך המגוון של הערוץ השני.

כתריאל שחורי: מי שיזם והגה ויצר את "פלורנטין", את "הפוך", את "בת ים ניו-יורק", "מרחב ירקון", "טירונות" וכו' זה ציבור היוצרים.

כתריאל שחורי: מדובר על 6000 יוצרים עצמאים.

כתריאל שחורי: הם אלה שעשו את ההצלחה הזאת.

כתריאל שחורי: אנחנו בנינו את הערוץ.

כתריאל שחורי: חשוב במיוחד שאתם כנציגי ציבור תשמרו על הציבור הזה ותדאגו לכך שהוא באמת יטופל כראוי.

כתריאל שחורי: אנחנו עוסקים בתרבות ובאומנות ובהפקות מקור.

כתריאל שחורי: דרמה ותעודה זאת תרבות במיטבה, ואי אפשר למדוד אותה כמו שמודדים כל ענף אחר.

כתריאל שחורי: אני מבקש שתבטיחו, שאם וכאשר יוקם הערוץ המסחרי הנוסף, ואנחנו לא נגד, אנחנו בעד, תתחייבו להעמיד לרשות היוצרים תנאי הפקה שיבטיחו סף איכות מינימאלי להפקות שעולות על המסך, תוך כבוד ושמירה על כבוד הציבור, על כבוד הצופים.

כתריאל שחורי: ציבור היוצרים בארץ ממשיך להיות מנוצל.

כתריאל שחורי: אנחנו דורשים, בין אם הערוץ המסחרי הנוסף יוקם באמצעות זכיין אחד או באמצעות שניים, שמה שחל נכון לרגע זה על הזכיינים בערוץ השני הקיים יחול על הזכיינים הנוספים עד הפרט האחרון, גם בפרמטרים של שעות שידור וגם בפרמטרים של עלות פר הפקה, כי זאת המשמעות העיקרית.

כתריאל שחורי: ברמת ההפקה הבודדת אנחנו מתרסקים.

כתריאל שחורי: שם אי אפשר לעבוד ואי אפשר לעשות כלום.

דורון צברי: כשאתה אומר להקים ערוץ כמו ערוץ 2, אני אומר לך שזה לא מספיק טוב.

דורון צברי: אני רוצה ערוץ שמחוייב לעברית, שהאג'נדה שלו עברית.

דורון צברי: למה שהערוץ המסחרי הנוסף לא יפיק סרטי קולנוע?

דורון צברי: אני יודע שבאנגליה, בצרפת מפיקים סרטי קולנוע.

דורון צברי: תחייבו את הערוץ הנוסף שיפיק 10 סרטים בשנה, כי ככה זה בעולם בערוץ מסחרי.

דורון צברי: הערוץ הזה צריך להפיק סרטי קולנוע כי הוא מחוייב לתרבות.

כתריאל שחורי: אנחנו התרסקנו על נושא אחד בלבד: האכיפה.

כתריאל שחורי: בכל חוק ובכל דבר שתעברו קחו את זה בחשבון, כי מה שקרה בכבלים במשך כל השנים זה ממש היה בדיחה עלובה ואומללה - אפס אכיפה.

כתריאל שחורי: אלכס גלעדי אמר פה לפני יומיים שזאת אכיפה דורסנית ובולשביקית, אבל אנחנו יודעים שגם בערוץ השני הקיים לא עומדים במבחן.

עוזי פלד: למרות שנאמרו דברים קשים, אני כן תמים דיעים עם מה שאורי ודורון וכתרי ונעמי אמרו פה לגבי טלוויזיה איכותית.

עוזי פלד: אחת הדרכים לטלוויזיה איכותית זה מה שאמרנו קודם - CHANNEL 4.

עוזי פלד: דורון אמר פה דברים מהלב ואני כולו איתו, אבל דורון הציג את הדברים בצורה מאוד מגמתית ומאוד לא נכונה.

עוזי פלד: אתם יודעים שאנחנו מרוויחים 6.25 למחזור.

עוזי פלד: זה מאוד יפה שבסרט שהוא מכר לנו ב40 אלף דולר אנחנו פירסמנו ב200- אלף דולר, אבל מה זה שייך?

עוזי פלד: ב200- אלף דולר האלה עשינו גם ערבית, גם דת, גם ילדים, גם דרמות.

עוזי פלד: יום אחד בא אלינו מפיק ואמר: חבר'ה, יש סרט כזה וכזה.

עוזי פלד: שלחתי את מנהל התוכניות שהתרשם מאוד.

עוזי פלד: הוא שאל כמה הוא רוצה בעד הסרט והוא אמר 40 אלף דולר.

עוזי פלד: האיש שלי אמר 35 אלף דולר, והם גמרו ב38 אלף דולר.

עוזי פלד: עכשיו בא דורון ומתנגח ואומר שעלה לו 120 אלף דולר.

עוזי פלד: למה לערבב בשר וחלב?

עוזי פלד: צריך טלוויזיה איכותית, וצריך לתת ליוצרים את פיתחון הפה שהם דיברו עליו.

עוזי פלד: הדרך היחידה היא לא עם עוד ערוץ טלוויזיה שינציח את כל העיוותים האלה, אלא עם ערוץ איכותי נוסח CHANNEL 4.

דוידה לחמן-מסר: חברי הוועדה יצטרכו להבין שאת הרגולציה על הפקת מקור יחוקקו בחקיקה ראשית והאכיפה תהיה בחקיקת משנה.

דוידה לחמן-מסר: אתם צריכים להחליט מה מתוך העקרונות הללו צריכים להיות בחקיקה ראשית ומה צריך להשאיר לרשות השנייה.

דוידה לחמן-מסר: הרשות השנייה היא רגולטור, והעמדות של רגולטור יכולות להשתנות בהתאם לזהותם של הרגולטורים.

דוידה לחמן-מסר: לכן אם רוצים להבטיח עקרונות יסוד בהפקות מקור זה בחקיקה ראשית או בתוספת לחוק.

דוידה לחמן-מסר: נכון שאז נקבל בולשביזם ועוד כמה כינויים יפים כאלה, אבל אנחנו צריכים לדעת לעמוד מולם אם אנחנו רוצים להשיג את התכליות של קידום ההפקה המקורית.

דוידה לחמן-מסר: כאשר הגענו להסכמה כממשלה להציע בפני הכנסת שני זכיינים, זה היה מכיוון ששני זכיינים לא מזעזע את התמונה הקיימת מול 3 הזכיינים בערוץ 2.

דוידה לחמן-מסר: אם אתם עוברים לזכיין אחד, אנשי ערוץ 2 יבואו ויגידו: תנאים הוגנים.

דוידה לחמן-מסר: זה אומר שעוד חצי שנה יבוא חוק שיתקן את חוק הרשות השנייה ויאפשר לרשת, קשת וטלעד להתאחד לזכייין אחד כדי שיהיה זכיין אחד מול הזכיין האחד בערוץ השלישי.

דוידה לחמן-מסר: אם יהיה זכיין אחד בערוץ השני, אני רוצה לדעת כמה יורשה לאדון פישמן, מוזס, נמרודי להחזיק בערוץ השני שהוא בעל זכיין אחד.

דוידה לחמן-מסר: הציבור זכאי לדעת כאשר אתם מעצבים את מפת התקשורת היום על בסיס הרעיון של זכיין אחד, איך יראה בעתיד הערוץ השני.

דוידה לחמן-מסר: אל תשכחו שיש לנו היום מיזוג של חברות הכבלים.

דוידה לחמן-מסר: אחרי שהם יסגרו ביניהם כך שבערוץ השלישי יהיה זכיין אחד, יהיה צריך לתקן את חוק הרשות השנייה כך שבערוץ 2 יהיה זכיין אחד, ואז יגידו: רגע, אבל אי אפשר להרע את מצבם.

דוידה לחמן-מסר: היום מותר להחזיק 24% ושליש, ואנחנו רוצים שישאר אותו מצב כי אחרת אתם מריעים את מצבינו.

דוידה לחמן-מסר: רבותי, כן, יש הצדקה להרע את מצבם, וההחלטה צריכה להתקבל היום בראייה כוללת.

דוידה לחמן-מסר: אם הממשלה וחברי הכנסת יציעו זכיין אחד לערוץ 3, תדעו לכם שבצנרת יהיה זכייין אחד לערוץ 2.

דוידה לחמן-מסר: אתם צריכים להחליט אם יהיה זכיין אחד בערוץ 2, מה הם עקרונות הבעלות הצולבת, מה הם עקרונות הפקות המקור, וזאת בהנחה שיש בעל הון אחד שמורכב ממספר גורמים בערוץ 2 וגורם אחד בערוץ 3.

דוידה לחמן-מסר: אז כל הסוגייה של מפת התקשורת המסחרית והשידורים המסחריים נפתחים ואז יש דיווח על הבעלות הצולבת.

דוידה לחמן-מסר: בהנחה שחברות הכבלים מתמזגות, אתם תצטרכו לקבל החלטות מאוד קשות ומאוד מעניינות.

מאיר שטרית: אם חשבתם כך, למה לא כתבתם את זה בחוק?

דוידה לחמן-מסר: אני הייתי בעד 2, כי 2 לא מזעזע כלום.

דוידה לחמן-מסר: ברגע שאתה מזעזע ועובר לאחד, אתה צריך לראות את המפה הכוללת.

דוידה לחמן-מסר: אל תשלו את עצמכם שעכשיו הזמן לטפל בערוץ 3, ובבוא הזמן תטפלו בערוץ 2, כי יהיו עובדות בשטח.

דוידה לחמן-מסר: הם אומרים: תנאים הוגנים, תנאים שווים.

דוידה לחמן-מסר: מה שמותר לערוץ השלישי היום צריך להיות מותר לערוץ השני מחר, זה לא נכון, כי כמה נעמי מוזס ואדון פישמן צריכים להחזיק בערוץ 2 או בערוץ 3 אתם צריכים להחליט עכשיו.

דוידה לחמן-מסר: היום אתם צריכים לדון לא רק על ערוץ 3 אלא גם על ערוץ 2.

עמי גניגר: מאחר והדיון הזה מתרחש בדיסיפלינות מאוד שונות, אז אני אצטרך להוסיף כמה נוספות.

עמי גניגר: ראוי שיאמר, שאין שום ספק שמה שקרה בשוק התוכן מאז שהתחיל הערוץ ה2- זאת מהפיכה חסרת תקנה.

עמי גניגר: עזרו לזה גם הכבלים.

עמי גניגר: מקובל עלי לגמרי מה שיוחנן אמר בתחילת הדיון, שכשיהיה ערוץ נוסף הזכיינים הנוכחיים, שצברו מומחיות בתחום הזה, שהקימו חברות לתפארת, יופלו לרעה.

עמי גניגר: יש כמה דברים שלא נאמרו פה בחדר, שהם באיזה שהוא מקום באמצע בין מה שדורון אמר לבין מה שיוחנן ועוזי חושבים.

עמי גניגר: התעשייה שמייצרת תוכניות טלוויזיה לא ממש קודמה ב6- שנים האחרונות - לא קם סטודיו אחד משמעותי, לא קמה חברת הפקה אחת משמעותית, ואלה שקיימות הרווחיות שלהן מאוד שולית, חלקן, אפילו, פשטו את הרגל.

עמי גניגר: יש בתעשייה הזאת חוסר איזון משווע בין מי שמחזיק את המדפים בסופר-מרקט, ולא איכפת לי אם קוראים לו חברת כבלים או זכיין בערוץ השני, לבין מי ששואל את המים, ולא איכפת לי אם קוראים לו דורון צברי או עמי גניגר או ליאון צימן או יורם גלובוס.

עמי גניגר: יש בתעשייה הזאת חוסר איזון משווע.

עמי גניגר: זה הולך ומוחרף מידי יום.

עמי גניגר: אני מציע לכל אחד מכם לעיין בחוזה הפקה שזכייני ערוץ ה2- , חברות הכבלים ורשות השידור מוציאים לחברות הפקה.

עמי גניגר: אם אתם תראו מסמך יותר מביש, אני אבוא הנה להתנצל.

עמי גניגר: זה מה שמייצר את אותה סיטואציה שבזכותה דורון צועק בצדק.

אבשלום וילן: יש פה כשל שוק?

עמי גניגר: יש פה ניצול כוח שהוא לא ראוי.

עמי גניגר: אני חושב שזה לגמרי לגיטימי שמונופול מנסה להנציח את עצמו.

נחום לנגנטל: ממה שאני מתרשם אני רואה שזה לא יעזור עוד ערוץ, אלא צריך מערכת רגולטיבית מאוד חשובה.

עמי גניגר: אני חושב שאנחנו צריכים לברך על זה שיש ערוץ 2 כמו שהוא ושהוספו הפקות המקור בכבלים כפי שזה קרה.

עמי גניגר: אבל כשאנחנו יושבים פה היום כדי להסתכל מכאן קדימה, יש כמה דברים משמעותיים שניתן לשפר.

עמי גניגר: אני חושב שחבל לבזבז את המומחיות של שלושת זכייני הערוץ השני וליצור תחרות מלאכותית.

עמי גניגר: מבחינתי זאת הצעת חוק לא מספיק טובה.

עמי גניגר: אני מציע לתת לכל אחד מזכייני הערוץ ה2- ערוץ שלם.

אברהם פורז: למה רק להם?

עמי גניגר: אני חושב שכדי לאזן את האינטרסים של דורון, של חברות הפקה כמונו ושל זכייני הערוץ ה2, כמו עוזי ויוחנן, צריך להנפיק לכל אחת מהחברות האלה ערוץ מסחרי.

עמי גניגר: אני מציע לחייב אותם למכור חצי מהבעלות לחברות הפקה וליוצרים.

עמי גניגר: אני רוצה לראות את דורון, את אולפני הבירה, את ג.ג., את אולפני הרצליה שותפים בסופר-מרקט שמשווק את המוצרים שלהם.

עמי גניגר: צריך לגשת לזה בגישה רדיקאלית שמייצרת איזונים נכונים בשוק, מפתחת תחרות ונותנת למי שעושה את העבודה את הכבוד הראוי.

לימור לבנת: עלו כאן במהלך הדיונים שהיו בשבועות האחרונים כמה שאלות שצריך להתייחס לכל אחת מהן בנפרד.

לימור לבנת: אני חושבת שנצטרך לקיים דיון נפרד על כל אחת מהסוגיות שהועלו פה.

לימור לבנת: אני מקבלת באופן לגיטימי לחלוטין את הטעונים הכלכליים שמביאים זכייני ערוץ 2, אבל אני לא מסכימה להם.

לימור לבנת: אני לא מקבלת את הניתוחים האלה, ואני חושבת שהמסקנות שלהם אינן נכונות.

לימור לבנת: הלגיטימיות של הטענות הכלכליות האלה לא שנויה במחלוקת.

לימור לבנת: יש להם אינטרס עיסקי, כלכלי.

לימור לבנת: זה בהחלט לגיטימי שיבואו לכאן להציג אותו.

לימור לבנת: מה שאני לא מקבלת כלגיטימי זה את הנסיון להציג כאן כל מיני נושאים ערכיים - מדורת השבט, לכידות חברתית, כאילו זכייני ערוץ 2 אחראים על מדורת השבט, רואים את עצמם ככאלה או שיש להם איזה STANDING לבוא ולדבר על הדברים האלה.

לימור לבנת: זה עניין שוועדת הכספים יכולה לעסוק בו בנפרד אם היא רוצה.

לימור לבנת: אני לא מציעה שהיא תעסוק בו, כי זה לא נראה לי הנושא הנכון והחשוב.

לימור לבנת: בעולם שלי היו צריכים להיות כמה ערוצים מסחריים ושהשוק הוא זה שמחליט.

לימור לבנת: אני לא חושבת שלמישהו צריך להיות איזה שהוא מושג כמה ערוצים מסחריים השוק יכול להכיל.

לימור לבנת: אני לא יודעת, ואני לא חושבת שאנחנו יכולים לדעת.

לימור לבנת: אנחנו נשמע חוות דעת של דוד בועז, מצד אחד, ונשמע חוות דעת של האוצר, מצד שני.

לימור לבנת: כל אחד יאמר משהו אחר וכל אחד יציג נתונים מספריים אחרים.

לימור לבנת: אנחנו לא נדע לעולם עד אשר נאפשר לפתוח את השוק.

לימור לבנת: אם יהיה כלכלי, יקומו גופים מסחריים כלכליים שיכנסו לזה, לא יהיה כלכלי, לא יקומו כאלה.

לימור לבנת: אין פה שום דבר שהוא דרמה כל כך גדולה, שמעבר לאינטרסים העסקיים, שהם לגיטימיים, יכול להיות משהו בלתי הפיך.

לימור לבנת: רוב חברי הוועדה חושבים שצריך להקים ערוץ מסחרי נוסף, רק השאלה היא איך לעשות את זה.

לימור לבנת: אני מציעה שנתחיל בערוץ מסחרי נוסף.

לימור לבנת: אני מציעה שלא נגביל את עצמינו בהכרח לעתיד לעוד ערוץ מסחרי.

לימור לבנת: אחרי שאמרתי את הדברים האלה, ישנן כמה סוגיות שבהן הוועדה כן תצטרך לדון.

לימור לבנת: שאלה אחת היא שאלת הבעלות הצולבת, שדידי הגדירה אותה בהפוך על הפוך.

לימור לבנת: היא הציעה או הממשלה הציעה בהצעת החוק שיהיו שני זכיינים בערוץ ה3 בגלל שהיסטורית יש 3 זכיינים בערוץ ה2-.

לימור לבנת: אני חושבת שזאת הצגה קצת עקומה של הדברים, מכיוון שיש לנו סוגייה של בעלות צולבת, שהיא סוגייה רצינית, חשובה, שאנחנו צריכים לדון בה.

לימור לבנת: אנחנו לא רוצים שאותם גורמים ואותם אנשים יהיו מעורבים בכל כלי תקשורת שקיים במדינה שלנו, ולכן זה כן עניינה של ועדת הכספים לטפל בעניין הזה.

לימור לבנת: סביר מאוד שאם יהיה זכיין אחד בערוץ 3, שאני תומכת בזה, זכייני ערוץ 2 ירצו להתאחד.

לימור לבנת: אנחנו צריכים לתת את דעתינו מעכשיו על ההגבלות בבעלויות הצולבות לגבי כל ערוץ מסחרי - יקראו לו ערוץ 2, יקראו לו ערוץ 3, או יקראו לו בעתיד ערוץ 4 ו5-.

נחום לנגנטל: גם הכבלים והDBS.

לימור לבנת: כן, אבל זה לא שייך לחוק הערוץ ה2-.

לימור לבנת: כן צריך להגביל בצורה הברורה ביותר, ולתקן את זה כאן.

לימור לבנת: בהצעת החוק שמונחת לפנינו יש התייחסות לעניין הזה, אבל רק לערוץ המסחרי הנוסף, אין התייחסות לערוץ 2 אם יתאחדו הזכיינים.

לימור לבנת: לכן אנחנו כן צריכים להתייחס לסוגייה הזאת.

לימור לבנת: זה דיון כבד, זה דיון רציני, בלי לערבב בתוך זה את הדברים האחרים.

לימור לבנת: אני תומכת בזכיין אחד ואני תומכת בזה שאנחנו נתקן את עניין הבעלויות הצולבות.

לימור לבנת: סוגייה שנייה זו סוגיית הפקות המקור, התרבות המקורית, שהיא מאוד כבדה ורצינית בפני עצמה.

לימור לבנת: גם בעניין הזה עמדתי ידועה.

לימור לבנת: בתוך חוק הרשות השנייה ישנם כללים, חלקם נוגעים להפקה מקומית, להפקה עצמאית, להפקה קנויה שהיא מקומית ולהפקה מקורית.

לימור לבנת: מתוך כל ההגדרות שמופיעות בתוך החוק, הדברים נשארים, לצערי, מעורפלים מידי.

לימור לבנת: אין תחרות בלי רגולציה.

לימור לבנת: בתחרות חייבת להיות רגולציה מסויימת, מינימאלית, לטעמי.

לימור לבנת: הכללים שאנחנו צריכים לקבוע לגבי ההפקה המקורית אין בהם לא בולשביזם ולא שדלוביזם, אלא יש בהם כללים, שאנחנו כנציגי ציבור קובעים לטובת הציבור.

לימור לבנת: יש כשל מסויים שנובע משני דברים.

לימור לבנת: לדעתי, מחוסר חידוד מספיק בתוך החוק לגבי השאלה מה זה הפקות מקוריות ומה האחוזים שלהן.

לימור לבנת: אם כתוב ש30% צריכים להיות הפקות מקוריות, אז אולי דן שילון גם נכלל בעניין הזה, ואז קל הרבה יותר וזול הרבה יותר למפיקים לעשות אותו.

לימור לבנת: כשל נוסף נובע מחוסר תחרות.

לימור לבנת: ברגע שתהיה תחרות, גם זה עניין שיבוא על פתרונו.

לימור לבנת: בשני הדברים האלה צריך לטפל, כולל בנושא של ההפקות המקוריות, העצמאיות, כפי שמופיעות פה.

לימור לבנת: אני מתנגדת לחלוטין למה שהציע פה עמי גניגר, לחייב את היוצרים ב50% בעלות, שותפות.

לימור לבנת: זה נראה לי לא נכון ולא במקומו.

לימור לבנת: כן צריך לחדד את החוק בסוגייה הזאת ולראות איך אנחנו מתקנים אותו.

לימור לבנת: בעצם מה שמופיע כאן בחוק זה AUCTION, כלומר כל המרבה במחיר.

לימור לבנת: אני כשלעצמי לא מעניין אותי כל כך כמה אוצר המדינה יקבל כתוצאה מהמכרז הזה.

לימור לבנת: בעיני זה שיקול לא קיים.

לימור לבנת: השיקול הזה של AUCTION קיים במקרים מסויימים.

לימור לבנת: עשינו AUCTION למכרז למפעיל הסלולרי השלישי והמדינה קיבלה ים של כסף, אבל זה בסדר כי שם לא היו נושאים ערכיים שקשורים לעניין.

לימור לבנת: צריך לזכור שבכבלים, על פי החוק, המדינה חייבת כל שנה להפריש לטובת הפקות מקור סכום סביר שלא מוגדר באחוזים.

לימור לבנת: הכבלים מפרישים לצורך העניין הזה תמלוגים למדינה, אבל אוצר המדינה מאוד מעוניינים כל שנה לצמצם את הסכום הזה כמה שניתן.

לימור לבנת: בשום מקום לא נקבע בחוק איזה אחוז המדינה צריכה להפריש מתוך התגמולים שהיא מקבלת מהכבלים לטובת הפקות המקור.

לימור לבנת: יש חוות דעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, שקובעת שהסכום צריך להיות סביר.

לימור לבנת: לי כשרת התקשורת היה ויכוח מאוד קשה עם האוצר על הפקות המקור.

לימור לבנת: היו 3 מיליוני שקלים לקרן להפקות המקור בכבלים, אבל אני דרשתי עוד.

לימור לבנת: בסופו של דבר, אחרי ויכוח מר, דן מרידור הסכים לתת עוד מיליון שקל, שזה היה עוד 25%.

לימור לבנת: השנה אני לא יודעת מה יקרה שם.

לימור לבנת: לדעתי זה בלאגן אחד גדול.

לימור לבנת: כאשר אנחנו כותבים שיהיה AUCTION צריך לקבוע בצורה הברורה ביותר איזה אחוז מתוך הכספים הללו שנכנסים לאוצר המדינה הולכים להפקות מקור.

לימור לבנת: אני לא סומכת על האוצר בעניין הזה.

לימור לבנת: אני ודאי לא סומכת על הזכיינים בעניין הזה.

לימור לבנת: אם אי אפשר לסמוך לא על הזכיינים ולא על האוצר, ומכיוון שהכסף הזה נכנס לאוצר המדינה, בואו אנחנו כאן בוועדה נקבע איזה אחוז מתוך זה הולך לטובת הפקה מקורית.

לימור לבנת: נקודת אחרונה זאת נקודת החדשות.

לימור לבנת: על פי החוק, כפי שמוצע לנו כאן, לא תהיה חובה על הערוץ המסחרי הנוסף לייצר בעצמו חדשות, להקים חברת חדשות ולהפיק בעצמו חדשות.

לימור לבנת: אני מתנגדת לניסוח הנוכחי בחוק, ואני מציעה לנו לקיים דיון גם בעניין הזה.

לימור לבנת: נדמה לי שכאשר אנחנו מדברים על תחרות, אנחנו צריכים שיהיה לנו עניין בתחרות נוספת גם בחדשות.

לימור לבנת: על פי מה שמופיע כאן זכותו של הערוץ המסחרי שאנחנו מקימים לקנות את מהדורות החדשות מערוץ 2 ומחברת החדשות.

לימור לבנת: אני מציעה שאנחנו נוריד את הסעיף הזה.

לימור לבנת: אני מציעה שאנחנו נשיט על הערוץ המסחרי הנוסף להקים חברת חדשות משלו, להפיק חדשות עצמאיות משלו.

לימור לבנת: זה יצור תחרות גם בתחום החדשות.

לימור לבנת: ואם לצורך זה צריך להאריך את תקופת הזיכיון של הערוץ המסחרי הנוסף מ5- שנים ל8- שנים כדי שהתנאים הכלכליים שלו יהיה סבירים יותר, אז אני בעד.

עמית שכטר: יש פה טענה, וזאת הטענה שהערוץ השני הוא מין מדורת שבט.

עמית שכטר: אני מסכים עם הדברים של חברת הכנסת ליבנת, שאף אחד לא מינה את הערוץ השני למדורת שבט.

עמית שכטר: גם בתוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בשבוע שעבר, על פי הנתונים של ועדת הרייטינג, צפו 30% מצופי הטלוויזיה.

עמית שכטר: 70% מהציבור בישראל, שהוא ציבור בעלי מכשירי הטלוויזיה, בכלל לא צופים.

עמית שכטר: לכן זו לא מדורה, זה לא שבט וזה לא שום דבר.

עמית שכטר: הרכבת כבר מזמן יצאה לדרך.

עמית שכטר: ברגע שנוסד הערוץ השני ונפתחה התחרות של הכבלים הרכבת כבר רצה, וכל נסיון להציג את הערוץ ה2- באיזה מן נסיון לאסוף את כולם לתוכנית הנצפית ביותר כמדורת השבט הישראלי, נראה לי קצת לא רציני.

עמית שכטר: הטענות התרבותיות שנטענות כאן, וזה תחום ההתמחות שלי, הן לא חשובות ולא נכונות.

עמית שכטר: בסופו של דבר צריך לקבל את ההחלטה על בסיס ההכרעה הכלכלית.

עמית שכטר: אני אקרא לכם את חובות המינימום מנתונים של דו"ח הרשות השנייה משנת 1998.

עמית שכטר: חובת המינימום של הזכיינים היא לשדר 26 שעות דרמה בשנה, כאשר כל אחת מהן שידרה 26 שעות דרמה וקצת יותר.

עמית שכטר: קשת שידרה 26 שעות ו13 דקות, כאשר מתוכן 15 זה הדרמה שמש.

עמית שכטר: רשת שידרה 27 שעות ו45 דקות וטלעד שידרה 27 שעות ו45 דקות, שמתוכן 25 שעות רמת אביב ג'.

עוזי פלד: אתה רק שוכח להוסיף שזכייני ערוץ 2 שידרו יותר דרמה בשנה שעברה מאשר הBBC.

עמית שכטר: לעומת זאת, לגבי הז'אנר של תוכניות בידור למבוגרים, שהז'אנר הזה לא כולל על פי דו"ח הרשות השנייה חידונים, שעשועונים ותוכניות מלל, הדרישה היא גם 26 שעות.

עמית שכטר: בז'אנר הזה שהדרישה היא 26 שעות, טלעד שידרה 126 שעות, רשת שידרה 167 שעות וקשת הסתפקה ב96 שעות ו12 דקות.

עמית שכטר: הפתרון האמיתי ליוצרים זה לשקם את הערוץ הראשון ואת רשות השידור.

עמית שכטר: יש שם משאבים עצומים.

רוני מילוא: כאשר הקמתי את הערוץ השני ואת שידורי הכבלים שמעתי את כל הגורמים הרלוונטים ואת כל הגורמים האינטרסנטים.

אברהם פורז: אתה הערמת קשיים על הקמתו.

רוני מילוא: אני במקרה הייתי השר הממונה על הנושא הזה.

רוני מילוא: בינתיים הערוץ השני הוקם על ידי והכבלים הוקמו על ידי בתקופת היותי השר הממונה, בין אם פורז אוהב את זה ובין אם לא.

רוני מילוא: זאת עובדה.

רוני מילוא: אני זוכר את כל הגורמים האינטרסנטים, שבאו ואמרו: הכבלים זו השקעה אדירה של עשרות מיליונים.

רוני מילוא: עד שיחזירו את ההשקעה יעברו עשרות שנים, ולכן אסור בשום אופן שיוקדש חלק מההכנסה למטרות הפקה עצמית.

רוני מילוא: אנחנו עמדנו על זה אז ששליש בערוץ השני יוקדש להפקה עצמית, למרות הטענות שהיו.

רוני מילוא: הטעות היתה שכאשר דיברנו על אחוז מסויים של הפקות לא דיברנו על חלק ההכנסות.

רוני מילוא: אם היינו מטילים חובה על הכבלים ועל הערוץ השני ששליש מהכנסותיהם יוקדשו להפקה מקומית, היוצרים המקומיים היו פורחים, היצירה המקומית היתה פורחת.

רוני מילוא: הכבלים, מבחינה זו, הם הקופה הרושמת הגדולה.

רוני מילוא: שם ההכנסות הגדולות.

רוני מילוא: צריך לקבוע בחקיקה שאחוז מסויים, לא אחוז בשעות אלא אחוז בהכנסות, יוקדש למטרה הזאת.

רוני מילוא: אני מקווה שנוכל להחיל את זה גם רטרואקטיבית בשלב מסויים של חידוש הזכיונות לכבלים ולערוץ השני, כך שהנושא הזה יהיה ברור מבחינת ההכנסות.

רוני מילוא: אם נסמוך על מה שעובר לאוצר, כמו שלימור בצדק תיארה, ושהאוצר ישריין את הכספים, תמיד יהיו לו עדיפויות אחרות.

רוני מילוא: אנחנו צריכים להבטיח את זה בלי תלות בהעדפות של האוצר.

רוני מילוא: הדבר השני שלדעתי צריך לראות אותו לנגד עינינו כאשר מדברים על ערוץ שלישי זה לא לשים את נושא דמי הזכיון כעיקר.

רוני מילוא: האוצר, מטבע הדברים, רוצה לקבל את ההכנסות, רוצה דמי זכיון.

רוני מילוא: לפי דעתי הייתי מטיל על הערוץ השלישי יותר אחריות או יותר נטל כספי בנושא של הפקות מקומיות, ופחות נטל בנושא של דמי הזכיון לאוצר.

רוני מילוא: דמי הזכיון האלה לא יעשירו את האוצר, ואם הם יעשירו, זה לא כל כך מעניין.

רוני מילוא: אם אנחנו רוצים שיהיו הפקות מקומיות טובות, בואו נשתמש בכספים האלה של הזכיין שצריך לשלם אותם כדמי זכיון לצורך הפקה מקומית ונגדיר את זה בפירוש לדמי המכרז.

רוני מילוא: זה ניתן לעשייה.

רוני מילוא: אם מדברים על דמי זכיון או חלק מהכנסות של הזכיין לצורך הפקה עצמית, צריך לתת מראש טווח פעולה לזכיין, כמו של 10 שנים, 8 שנים, ולא ללכת על טווחים של 4 שנים.

רוני מילוא: זה אבסורד מבחינת התכנון הכלכלי של מערכת כזאת לעשות את זה ל4- שנים.

רוני מילוא: תנו לזכיין 8, 10 שנים, עם תנאים ברורים לגבי הפקות מקוריות, ואז יש על מה לבנות תוכנית, יש על מה לבנות מערכת, ולא כל 4 שנים צריך לרוץ אחרי השר ולחפש דרך איך להאריך את הזכיון.

רוני מילוא: זה לא עושה לאף אחד טוב, אולי לשר.

רוני מילוא: בנושא הבעלויות הצולבות, לדעתי צריך להיות 0 בעלויות צולבות.

רוני מילוא: שאף אחד לא ישלה את עצמו, אבל המערכת התקשורתית בישראל נשלטת על ידי קבוצות מאוד ברורות.

רוני מילוא: צריך 0 בעלויות צולבות.

רוני מילוא: מי שהיום קשור לכבלים ו/או לערוץ השני לא צריכה להיות לו אחיזה של אחוז אחד בערוץ השלישי.

רוני מילוא: זה צריך להיות ברור וחד משמעי.

אלי גולדשמידט: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.