From: tlilma@uta.fi (Ilkka M{yr{)
Newsgroups: sfnet.harrastus.kulttuuri,sfnet.harrastus.elokuvat
Subject: Re: Melodraamaa ja melankoliaa
Date: 24 Jan 93 12:04:52 GMT
Distribution: sfnet
Organization: University of Tampere, Finland

Krista Lagus writes (12 Jan 93 21:21:01 GMT):

   Mielestani leffojen vaikuttavuus tulee suurimmaksi osaksi tunteiden
   kautta, ja vasta toissijaisesti jonnekin ideoiden tai rationaalisuuden
   tai maailmankatsomuksen tasolle. Oletko ollut syvasti rakastunut?
   Pystyitko taysin selittamaan itsellesi, miksi juuri tuo henkilo
   heratti rakkautesi? Mina olen rakastunut, enka pysty sita selittamaan.
   Enka ole pystynyt selittamaan, miksi en rakastunut joihinkin toisiin
   todella mukaviin ihmisiin.

   Eika selitys edes ole kovin tarkea, tarkeampaa on tuntea.
   Kuulemma masennuksesta karsivat ihmiset ovat keskimaaraista 
   useammin
   alykkaita ja filosofisesti suuntautuneita. Eli ehka he tajuavat mista
   todella on kyse, ja se saa heidat masennuksen valtaan niin etta eivat
   pysty tekemaan juuri mitaan.

Olen Kristan kanssa yhta mielta siita etta elokuvan (ja muidenkin 
ilmioiden) merkitys liittyy tunnevaikutukseen, ei siis ole esimerkiksi 
tietoisen analyysin lopputulos. Tama ei kuitenkaan tarkoita, etta 
_syita_ tahan tunnevaikutukseen ei kannattaisi pohtia. Tietysti 
kannattaa tulla mahdollisimman tietoiseksi omaa elamaansa ja 
maailmaansa ohjaavista voimista, kulttuurin meihin ohjelmoimista
tyhmista ja turhista esteista, kaavoista - yhta hyvin kuin katketyista 
mahdollisuuksista, ennalta-arvaamattomista voimavaroista. Kyse 
on vain siita (mielestani terveesta ja varovaisesta noyryydesta) 
etta ns. looginen tai rationaalinen analyysi ei koskaan selita kaikkea. 
Kysymys on ennenkin siita, etta kokemuksessa (jossa rationaalinen 
ja emotionaalinen, koodit ja tulkinta sekoittuvat) aikaisemmin 
mykkana piillyt merkityselamys artikuloidaan ja jotenkin perustellaan.

Hahmo, tunne ja aistimus tulevat siis ennen selityksia.

Tama toinen Kristan sitaatti on hankalampi pala. 
Karsinko masennuksesta siksi etta luen filosofisia teksteja, vai 
turvaudunko ao. diskursseihin _koska_ etsin niista tautiini parannusta? 
Epailen etta tassa syyt takaisinkytkennan kautta vahvistavat toisiaan 
(laake tuottaa sivuvaikutuksia johon puolestaan auttaa vain toinen 
laake jne.) Alykkyytta ja muuta moista maailmantuskaa demystifioisin 
(jos-sain maarin) vaittamalla kokemuksella olevan tassa painavan 
merkityksensa. Esimerkiksi on todettu etta nama alykkyystestien ja 
muiden arviointitekniikoiden mittaamat kyvyt ovat taitoja, jotka ovat 
yhtalailla riippuvaisia harjoituksesta kuin muutkin taidot. Jos sitten 
oletetaan a) etta ihminen on sosiaalinen elain ja b) paksun, vanhan 
vieraskielisen kasiteanalyyttisen teoksen ymmartaminen vaatii aikaa 
ja vaivaa, voidaan heittaa hypoteesi c): luettuasi Aristoteleesta Anti-
Oidipukseen, Herakleitoksesta Heideggeriin olet kuin oletkin hieman 
elamasta syrjassa Heideggerin kasitys traditiosta ja ontologisesta 
syyllisyydesta alkaa tuntua ihan kuin omalta: elamaa ei nykyisyydessa 
ja omassa arjessa nay missaan.

Pessimismin filosofiat siis erittain harvoin saavat "patevaa kritiikkia" 
siksi etta naiden ajattelujarjestelmien sisaltoon perehtyminen tuottaa niiden 
vahittaisen toteutumisen omassa elamassa... :-(

Soikkeli kirjoittaa Kuolleista Runoilijoista:
   Juuri tahan leffaan sopii se Castanedan toteamus, etta on
   kavahdettava niita jotka itkevat jotain tajutessaan silla he eivat
   ole tajunneet mitaan. Eihan katharttinen kokemus tarkoita sita,
   etta mikaan olisi muuttunut paremmaksi, vaan ehkapa painvastoin,
   sen jalkeen etsii vastaavaa katharsista yhta helpolla ja uskoo
   niihin ajatuksiin, joilla vapautta melodraama valuu ihmiseen.
En ole varma ymmarranko tata tulkintaa katarsiksesta: onko Casta-
nedan ajatus jotain stoalais-buddhalaista viritysta (oivallus on 
korkeasti kortikaalis-spiritualistinen tila, jossa itku ja nauru ovat 
tosimiehelle sopimattomia, naismaisia erehdyksia)?

Ja kylla tassa jokin muukin nykii (ainahan naita kirjoitusvirheita
tulee - mutta mita tarkoittaa "ajatuksiin, joilla vapautta melo-
draama valuu ihmiseen"; vapauttaa melodraama valumaan?
vapautta, melodraamaa ... ???) Melos (laululyriikka) drama (toiminta, 
naytelma) , eli melodraama = laulunaytelma. Yleensa voimakkaita
tunnetehoja spektaakkelikeinoin (luurankoja, velhoja, demoneja...)
tavoitteleva naytelma...

Melodraaman kyynelia ei yleensa pideta ihan samana aineena kuin 
"oikean tragedian" herattamia. Joku ET esimerkiksi voi tuntua halpa-
hintaiselta yleison itkettamiselta. Tulee teatterista ulos hieman seka-
vin tuntein etta mitas, onkos minua huijattu? Olivatko ne ne viulut jne?
Jos ajatellaan Viimeisen Mohikaanin loppukohtausta (joka on ehka
meilla paremmin muistissa): uhrautumista ja kostoa, hyvin vanhoja
aiheita, joiden vaikutus perustui yhta hyvin rikkeettomaan toteutukseen
kuin siihen, etta nama aiheet itsessaan ovat voimakkaasti latautuneita.
Kornia eli ei; ihmisten valisten siteiden kuvaaminen niin tarkeiksi 
etta rakkauden takia ollaan valmiita kuolemaan on ainakin itselleni
sielunhoitoa. Kun itsensiteetti laskee tullaan sitten paatokseen ja epa-
uskottavuuteen. Oman sekoittuneen ja epavarman aikamme kuvauk-
sissa tunteet harvoin hipovat huippuja.

Eli jos Soikkeli edella vastusti ns. deus ex machinaa (onnellista pe-
lastusta viime hetkella, itkunsekaista kohtaamista kaiken toivon tuol-
lapuolen jne) niin en (kuten ei Aristoteleskaan) osaa sita katarsiksesta
pois sulkea. A:n mukaan Euripides (joka harrasti tata) oli "traagisin
runoilijoista". Vanha loogikko siis paasti parhaat itkut Euripideen
esityksissa, vaikka hanella muuten oli niiden rakenteeseen kaiken-
laista huomauttamista. Upeaa on tietysti jos kohtaa rakenteellisesti
vahvan, ideologisesti kestavan ja oivaltavan teoksen joka samalla
myos vapauttaa meidat kokemaan niita arjen kontrollissa patoutuvia
tuntemisen tarpeita, surun syovereita ja onnen huippuja, joita emme
muuten ehka tavoita. Mutta kylla tavallisen saippuaoopperankin
valuttamat kyyneleet sisaltavat ne samat stressihormoonit.
--
f. mayra
__


Xref: sparky sfnet.harrastus.kulttuuri:184 sfnet.harrastus.elokuvat:1047