From: tlilma@uta.fi (Ilkka M{yr{)
Newsgroups: sfnet.harrastus.kulttuuri
Subject: Re: Romaanillisuus ja Alaston lounas
Date: 20 Nov 92 14:25:14 GMT
Distribution: sfnet
Organization: University of Tampere, Finland


Soikkeli kirjoitteli:

> Interpretantti: per{isin Peircen semiotiikasta, joka rakensi teorian
> merkeille kuin mopolle, ett{ kaikki t{sm{{ kaikkeen. Interpretantti--

> on se merkki mink{ kautta merkki ymm{rret{{n eli se mik{ on merkitsij{n
> ja (todellisuudessa olevan) merkityn v{liss{. Interpretantit muodostavat

Niin sit{ huomaa kuinka kauas sit{ onkaan semiotiikasta seilannut.
Ep{ilem{tt{ niill{ mopos{{nn|ill{ voi kaikenlaista saada aikaan, mutta
n{in filosofisesta harrastuksesta t{ytyy ihmetell{ ett{ mik{ on "merkki,
jonka kautta merkki ymm{rret{{n". Merkkij{rjestelm{ kun on semiologian
guruilta periytynyt niin t{ysin "tekstin" tason ilmi|n{. Ihmisen ymm{rrys
on puolestaan jotain johon p{tee fenomenologia paljon paremmin.
Vieras diskurssi (tuo semiotiikka), ei kai t{ss{ muusta voi todistaa. 

L{hteek| t{m{ ajattelu jostain sanakirjam{{ritelmien logiikasta: 'koira'
m{{ritell{{n 'nelijalkaiseksi, haukkuvaksi nis{kk{{ksi' jne. eli alkuper{i-
nen merkki "tulkitaan" ja tarjotaan n{in "ymm{rrett{v{mp{n{" tarjoamalla
toisia merkkej{ ja toisia merkkej{ niin kauan kunnes 'koira' on tyydytt{-
v{sti / t{ydellisesti selitetty? Kun mielest{ni t{llainen ajattelu ei
n{e ett{ m{{ritelmiss{ tarjotut linkit ovat merkityksellisi{ vain tarjo-
tessaan lis{{ aistimuksellisia ja kokemuksellisia kosketuskohtia. Toisin
sanoen ne liitt{v{t yksitt{isen merkin joihinkin deskriptiivisiin konteks-
teihin, mutta itse ymm{rrysakti rakentuu ei-kielellisen el{mysavaruuden
varaan.

Kolme erilaista interpretanttia...

Siis kolmen maailman malli a la Popper? Eik| n{m{ kaikki lopulta palaudu
Hegeliin ja h{nen dialektiikkaansa? Taustalla on tietysti romantikkojen
tapa ymm{rt{{ autenttinen ihmisyys ja tajunta, sek{ erilaiset konfliktit
uudistusvoimana.

> Sanoisimmeko siis, ett{ moderni romaani on fenomenaalisti sis{lt|{ ilman
> muotoa ja prosessuaalisesti muotoa ilman sis{lt|{? Emme sanoisi, koska
> lukemisprosessi on sis{ll|n sullomista kontekstista a aukkoon b ja 
> kontekstista b aukkoon a. Voisikos sen ajatella niin, ett{ avantgardistisen
> tekstin lukeminen metaforallisesti luo koko ajan uutta muuttuvaa
> (n{kym{t|nt{) subteksti{, joka sitten pilkahtaa esiin t{ytt{ess{{n
> ne aukot, joita avantgardistinen romaani metonymisen{ kokonaisuutena
> j{tt{{? T{t{ olisi aika helppo seurata lukijatutkimuksenakin.

Ajattelen ennemminkin, ett{ "avantgardistinen lukeminen" olisi jotain,
joka ei (v{ltt{m{tt{) lainkaan suuntaudu avantgardeen kulttuurin institu-
tionalisoimassa muodossa. "Avantgardistinen lukija" on h{n joka kylpee
Anttilan irtisevityiss{ rintsikkamainossivuissa ja liimaa kenkiens{ pohjiin
hologrammij{ljenn|kset hopi-intiaanien hiekkataiteesta. Sen sijaan lukija,
joka tulkitsee ja analysoi Burroughsin j{tt{mi{ aukkoja, runkkaa l{hinn{
omaa kompetenssiaan, ei toteuta vapauttaan lukijana.

Niin, n{it{ tekstej{ ja niiden v{lisi{ rajoja n{hd{{n niin monilla eri
tavoilla. Toiselle fiktion ja faktan raja on luonnollinen ja vapauttava:
fiktioon voi paiskata kaikki hirvi|t jotka uhkaavat k{yd{ t{ss{ ulottuvuu-
dessa hankaliksi. Jollekin Khomeinille Ruhsdien piirt{m{ raja oli vale;
Rushdielle raja oli pyh{, ei sen erottamat sis{ll|t: tragedia oli valmis. 
Onhan t{ss{ maailmassa yllinkyllin materiaalia moneenkin Alibiin joka tunti.
Sit{ vain helposti unohtaa kun on fiktiohirvi|it{ silpomassa kaiket p{iv{t.

-- 
frans m{yr{