From: pavlovic-milan@yale.edu (Milan Pavlovic)
Newsgroups: soc.culture.yugoslavia
Subject: Srpski opanak.
Date: 20 Dec 1992 22:54:43 -0500
Organization: Yale University Science & Engineering UNIX(tm), New Haven, CT 06520-2158
Distribution: world
NNTP-Posting-Host: minerva.cis.yale.edu
Summary: Povodom 17. Decembra, o Kralju Aleksandru.
Keywords: Srpstvo

  Kralj Aleksandar I Ujedinitelj rodjen je 17. Decembra, 1888.  Povodom toga
ne zelim da pisem dugacku biografiju, jer mislim da je jedan drugi tekst mnogo
prikladniji.

  Prenosim odlomak iz knjige Aleksandra R. Dimitrijevica, "Nas Veliki Kralj".
Stranice 40 - 43.
===============================================================================
...Jednog dana u setnji autom na putu Svrljig-Nis, a takve setnje u Njegovom
trudnom dnevnom radu bile su Mu jedina razonoda i odmor - zastao je, da malo
proseta drumom.  Iduci pesice, u razmisljanju, a ko zna o kakvoj narodnoj i
opstoj brizi je mislio, pogleda u stranu i vide na jednoj udaljenoj pesackoj
stazi gde Mu ide u susret seljak, noseci nesto u rukama i upita me: "Sta li
ono nosi onaj seljak?"  Odgovorih Mu da se ne moze raspoznati sta seljak nosi.

  Iduci dalje drumom sidje i seljak sa staze na drum bas ispred nas.

  - Pomozi Bog prijatelju, - rece Kralj.

  - Bog ti pomogao, gospodine! odgovori seljak ne poznavsi Kralja.

  Tek tada videsmo da seljak nosi u narucju dete od tri do cetiri godine
pokriveno sarenicom.

  - Ako Bog da sa tim malim? upita Kralj.

  - Eto, Bozja volja, gospodine.  Zamuci mi se ovo dete od pre neki dan. Uhvati
ga i drzi neka vrucina, pa nit jede niti romori.  Pa nemam ti para za lekara
ni za lekove, te resih da ga ponesem u grad do bolnice, e da ce mu ona pomoci.

  Kralj pogleda dete, kome je iz sarenice virila samo glavica i sa nogu mali
opancici, i rece mi na francuskom:

  - Pogledajte mu glavicu i obrascice, crvene i rumene od vatre i od neugodnog
nosenja na rukama.  Kako je lepo i punacko!  Ili je tifus ili zapaljenje pluca?
Propasce jadno dete na putu, jer ko zna odakle ga vec nosi, a do bolnice ima 
jos preko 10 km.  Uhvatice ih mrak na putu, pa ko zna kako ce i gde zanociti.
Jadno dete!  A kako li je sirotom ocu i onima kod kuce sto ostase, jer ih 
poslase na put u neizvesnot! -

  Gledajuci cas u dete, cas u oca mu, Njegove se milostive oci zadrzase na
detinjim nozicama, -- na male opancice, pa rece:

  - Gledajte male opancice, kako lepo vire iz sarenice.  Divni su ti opancici!
Da li ce Bog dati da se mali spase i da njegove sada tako male nozice porastu
od opancica do opanaka?  Da znate kako ja cenim i kako volim tu narodnu obucu,
taj istorijski opanak!  On nam je stvorio ono sto imamo.  On je presao tolike
trnovite staze narodne epopeje i narodne Golgote.  On je nosio nase junake iz
pobede u pobedu, iz ropstva u slobodu, on je vaskrsao Srbiju i stvorio veliku
Jugoslaviju!  Da, za sve i za sva ima se njemu zahvaliti! Ja imam na Svome
stolu, bas ovako malo opance, kao u ovog deteta -- i gledam ga svakog dana i
jos kako ga rado gledam!  Ono mi izaziva cas radost, cas tugu. Radost, jer
ga cenim i volim, a preko njega gledam i vidim snagu naseg naroda i u njemu 
vidim sigurnost Jugoslavije; -- tugu, jer me uvek potseca na teske ratne dane
i godine, kada je narod stoicki podnosio sve tegobe i nesrece rata".

  Posto mi je izgovorio ove divne misli, koje sam, prepricavajuci ih cesto,
dobro urezao u svoje pamcenje, Pokojni Kralj, Kralj Dobro Srce, okrete se
unazad, dade znak soferu da pridje i rece seljaku:

  - Prijatelju, ostalo ti je jos daleko putovati, moze ti se detetu i bolest
pogorsati, zato hajde, ja cu te sa detetom brze odvesti do lekara i bolnice.

  Seljak videci pred sobom generale, zbuni se tom ponudom i snebivajuci se 
rece: - "Hvala ti gospodine, ama smetacu vam, jer vam je auto taman za vas.
Neka, zanocicu u prvom selu, pa sutra zorom dalje.  Hvala ti ko bratu.

  - Ne, rece Kralj, zbicicemo se mi evo ovako vidis?

  Sedosmo Kralj i ja na zadnje sediste, gardista izmedju nas, a seljaku Kralj
rece:
  
  "Eto vidis, prijatelju, kad se nesto hoce cesto se i moze, a i ja da sam kao
namernik dosao u tvoj dom, ti bi mi stvorio mesta za tvojom sofrom i u tvome
domu.  Hajde, sedi pored sofera da ne dangubimo."

  Seljak slegnu ramenima, stidljivo izgovori:  "Hvala i Bog ti platio dobrim",
i sede sa detetom pored sofera; auto krenu, a Kralj samo rece soferu:

  "Nis -- bolnica", a seljaku dodade:

  "Pokri sarenicom glavu i opancice malome, da ga vetar ne dohvati i da nam ne
nazebe nas decko!"

  Odatle do bolnice Kralj ne prozbori ni reci; -- upro pogled put deteta i
nesto je razmisljao.  Ko zna gde su tada lebdele Njegove misli?  Sigurno da su
kroz Njegovo pamcenje prolazili dogadjaji, koje je prezivljavao zajedno sa
Svojim vojnicima i sa tim "opankom" delio i zlo i dobro, -- a On je imao mnogo
cega secati se i setiti se, jer je sa Svojim narodom proveo najlepse i najteze
dane Svoga zivota.....
===============================================================================

			      v
      N E K A     J E     V E C N A     S L A V A     I     H V A L A

		  v
	  V I T E S K O M     K R A L J U     A L E K S A N D R U



Zahvalno Srpstvo.
Xref: sparky soc.culture.yugoslavia:10008 soc.culture.bulgaria:1859 soc.culture.greek:11402