From: sedergre@valt.Helsinki.FI (JARI SEDERGREN (COMM))
Subject: Re: Talvi- ja jatkosodasta
Organization: University of Helsinki, Faculty of Social Sciences
Distribution: sfnet
Date: Thu, 21 Jan 1993 15:40:04 GMT

In article <8255@kielo.uta.fi> tijoma@uta.fi (Jorma M{ntyl{) writes:
JORMA:
>Lyhennetty{ jatkoa aiheesta JM & JS...
JARI:
Onhan sit{ t{ss{kin. Hyv{ iltaa vain, rakkaat uskolliset lukijat (molemmat?)
JORMA:
>Kerrataanpa hieman mist{ olimme samaa ja mist{ eri mielt{.  Yksi asia josta
>selv{stikin olemme samaa mielt{ on - yll{tt{en - kysymys patsaista.
>.........lyhennetty.........
>Se mist{ olemme ilmeisesti eri mielt{ on herran harjoittama politiikka ja 
>ilmapiiri, jossa SIT[ rehabilitoidaan. Rauhantunnustelut alkoivat ep{-
>virallisesti kev{{ll{ 1944 ja olisivat voineet johtaa Suomen kannalta aivan 
>j{rkev{{n tulokseen.  Jo h{vityn sodan pitkitt{minen oli Suomelle raskasta 
>ja turhaa.
JARI:
	ILMAPIIRIST[: Ilmapiiri haittaa historian tutkimuksessa vain, jos se 
johtaaep{rehellisyyteen. Suurin osa t{{ll{kin esitetyst{ on korostetusti 
hyvien l{hteiden korrektia referointia, analyysia ja tulkintaa. 
Keskusteltakoon t{{ll{ historiasta ilman nykyhetken painostavaa taakkaa. Se, 
ett{ tulkintoja on monta, on jokaisen mieless{{n kyh{{m{lle synteesille vain 
hyv{ksi. Tietysti jonkinlainen etuly|ntiasema on niill{, jotka ovat jo 
pitemm{n aikaa olleet tekemisess{ historiallisen analyysin kanssa ja joilla 
alan perustutkimus on "hallussa". 
	ASIASTA:  
	Helmikuun 3. p{iv{n{ 1943 - Stalingradin kukistuttua - Mikkelin p{{-
majassa k{ytiin neuvottelu, johon osallistuivat presidentti Ryti, p{{
ministeri Rangell, puolustusministeri Walden ja valtiovarainministeri 
Tanner. Luennoijina olivat tiedustelun p{{llikk{ Paasonen. Sis{rengas p{{tyi 
tilanneanalyysin j{lkeen siihen, ett{ sodasta oli irtauduttava, 
mahdollisesti Saksan kanssa yhteisymm{rryksess{. neuvostoliittoon piti saada 
normaalit luottamukselliset suhteet. It{-Karjalasta voitaisiin luopua, mutta 
miehityst{ jatkettaisiin, jotta se toimisi neuvotteluvalttina. T{ll|in 
Saksan rintamalinja oli suurin piirtein Leningrad-Orel-Harkova-Rostov it{
puolella.
	Jartsev, vanha Suomen yst{v{, oli antanut lokakuussa 1942 vihjeen 
Tukholman kautta siit{, ett{ Neuvostoliiton ja Suomen v{lisen erillisrauhan 
l{ht|kohdaksi voitaisiin ajatella vuoden 1939 rajoja. Kuinka p{tev{ vihje 
oli, siit{ ei ole tietoa. Virallisesti neuvostohallitus piti kiinni 1940 
rajoista. Maaliskuussa 1943 USA:n tarjouduttua v{litt{j{ksi Moskova saneli "
minimiehtonsa". Suhde Saksaan oli katkaistava heti ja saksalaisten 
poistuttava Suomesta. Moskovan rauhansopimus oli saatettava voimaan. Suomen 
armeija oli saatettava rauhan ajan vahvuuteensa, ja Suomen oli korvattava 
ainakin 50 % aiheuttamistaan vahingoista. USA katsoi t{llaisen ehdotuksen 
mahdottomaksi ja luopui ajatuksestaan "hyvien palvelusten" v{litt{misest{.
Yhdysvallat ei kuitenkaan katkaissut diplomaattisuhteitaan (vaikka osa 
toiminnasta oli siirtynyt jo tammikuussa 1943 Tukholmaan. Stalin toisti 
edell{ luetellut vaatimukset Teheranissa joulukuussa 1943. Casablancassahan 
tammikuussa 1941 oli sovittu periaatteesta, ett{ Suomeen oli mahdollista 
noudattaa ehdottoman antautumisen periaatetta. Stalin: Suomen rauhaa ei 
tehd{ Neuvostoliiton etujen kustannuksella. Stalin kuitenkin lupasi 
Teheranissa kunnioittaa Suomen itsen{isyytt{: kansa, joka oli taistellut 
niin rohkeasti, tuli ottaa huomioon.
	Suomalaisessa julkisuudessa keskustelu erillisrauhasta alkoi 14.2.
1943 SDP:n puolueneuvoston lausumassa. Maaliskuussa muodostettu Linkomiehen 
hallitus ryhtyi toimiin. Haettiin USA:n ja Englannin takuita. 1943 k{vi 
kuitenkin selv{ksi, ett{ tulosta saatiin vain ottamalla yhteys suoraan 
Moskovaan. Toiseksi oli selv{{, ett{ irtautuminen johtaisi konfliktiin 
Saksan kanssa. 
	Hein{kuun lopulla 1943 NL otti yhteytt{ Belgian Tukholmassa olevan l{
hettil{{n v{lityksell{. Semjonov selitti de Croylle, ettei neuvostohallitus 
suunnitellut itsen{isyyden riist{mist{ Suomelta. Suomi oli eria asia kuin 
Baltian maat. Suomen tuli kuitenkin pyyt{{ rauhaa. Asia luvattiin pit{{ 
salassa. Tukholmassa ven{l{iset kuitenkin vuosivat sanomalehti 
Aftontidningenille. Suomi vastasi vain de Croyn kautta suullisesti Saksan 
pelossa. Tanner halusi pikaista rauhaa. Rauhanteko tapahtuisi 1939 rajojen 
pohjalta, joihin voitaisiin tehd{ tarkistuksia Kannaksella ja 
Suomenlahdella, jonka saaret Suursaarta lukuunottamatta voitaisiin luovuttaa 
It{-Karjalasta saatavaa korvausta vastaan. Semjonov tutkaili karttaa ja 
sanoi eetei voidi vied{ n{in ep{tyydytt{v{{ ehdotusta eteenp{in Moskovaan. 
Syyskuun lopulla Molotov totesi Ruotsin Moskovan l{hettil{{lle 
Assarssonille, ettei rauhaa Suomen kanssa kannata edes pohtia, ennen kuin 
Suomella on joku ehdotus.
	Syksyll{ rauhaa haluttiin sis{piiriss{. Teot puuttuivat: ep{luulo 
Neuvostoliittoa kohtaan, rauhaa vastustava mieliala ja Saksan voimatoimien 
pelko suurimpina estein{.
	Marraskuussa 1943 Moskovasta pidetyst{ ulkoministerikonferenssista 
kaikui Suomeenkin tietoja: NL aikoi pit{yty{ 1940 rajoissa, mahdollisesti 
vaatien ehdotonta antautumista. Oli asemasodan vaihe ja suomalaiset olivat 
viel{ tukevasti It{-Karjalan maaper{ll{. Tannerkin teki p{{t|ksen: nyt ei 
mielialan muutos ole mahdollista. T{{ll{ ei tiedetty, ett{ 28.9.1943 
annetulla Hitlerin eli Johtajan ohje osoitti, ettei Saksa suunnitellut 
Suomen miehitt{mist{. T{rkeint{ oli Petsamon nikkeli ja Suomessa 
olevien joukkojen pelastaminen: 20 Vuoristoarmeijan oli vet{ydytt{v{ 
Pohjois-Lappiin, Kaaresuvannon-Ivalon tasolle, pidett{v{ hallussa 
nikkelikaivokset ja Petsamosta Ivalon kautta Norjaan kulkevat tiet. 
Vet{ytymisen valmistelut tuli aloittaa heti. Niihin kuului 
viholliselle t{rkeiden laitteiden h{vitysten valmistelu. Dietl 
kannatti paremminkin sit{, ett{ rynn{tt{isiin Etel{-Suomeen ja 
taisteltaisiin siell{ selk{ merta vasten. Saksan sotilasjohto - OKW - 
hylk{si Dietlin ajatuksen - Petsamon nikkelikaivos oli t{rke{. Dietlin 
muistiossa mainitaan my|s Lapin h{vitt{minen, ohjelma oli t{ydellisempi kuin 
sittemmin toteutunut Rendulicin ohjelma.	
	Marraskuun 20. p{iv{n{ 1943 Neuvostoliiton Tukholman l{hettil{s 
Aleksandra Kollontai pyysi Ruotsin ulkoministeri|n kabinettisihteeri{ Erik 
Bohemania v{litt{m{{n suomalaisille tiedon siit{, ett{ neuvottelija Suomesta 
olisi tervetullut Moskovaan. Neuvostoliiton tarkoitus ei ollut rajoittaa 
Suomen riippumattomuutta. Suomen hallitus pysyi vastauksessan 1939 rajoissa. 
Muutoksia voitiin tehd{. NL ei hyv{ksynyt t{t{. L{ht|kohdaksi piti 
ottaa 1940 rajat. Nyt neuvottelujen ei annettu katketa.
	Neuvotteluja k{ytiin Tukholmassa, ja Ruotsin hallitus edisti 
niit{. USA painosti my|s Suomea. 31.1.1944 tuli nootti, jossa 
kehotettiin ottamaan yhteys Moskovaan. Muuten Suomi sai vastata 
seurauksista.
	Ryti, Mannerheim ja Linkomies olisivat hyv{ksyneet 1940 rajat, 
mutta maalaisliittolaiset vastustivat uhaten erolla. Maalaisliiton 
vastustuksen vuoksi my|s sosiaalidemokraatit pitiv{t Moskovan 
rauhanehtoihin taipumista mahdottomana. Samaan aikaan saksalaiset 
per{{ntyiv{t vauhdilla. Helmikuun 6. p{iv{n{ 1944 Helsingin yll{ 
pommitti yli 200 konetta. Se oli Molotovin keino saada suomalaiset 
j{rkiins{.
	Paasikivi l{hetettiin Tukholmaan "ostamaan kirjoja" (josta on 
eloisa kuvaus Paasikiven Jatkosodan p{iv{kirjoissa. Lukekaa sielt{.) 
Kolme kertaa Kollontain tavattuaan Paasikivi sai rauhanehdot. Suomen 
oli hyv{ksytt{v{ kolme ennakkoehtoa ennen rauhan alkamista. Suhteet 
Saksaan oli katkaistava, palautettava 1940 rauhansopimus voimaan 
kaikilta osiltaan ja palautettava neuvostoliittolaiset sotavangit. 
Sotaa Saksaa vastaan ei vaadittu, mutta saksalaiset sotilaat piti 
internoida. Moskovassa olisi sitten neuvoteltu demobilisoinnista, 
sotakorvauksista, Petsamon palauttamisesta neuvostoliitolle sek{ 
mahdollisesti Hangon j{{misest{ Suomelle. Ven{l{iset vuotivat ehdot 
Ruotsin lehtiin. Paasikivi suositti ehtojen hyv{ksymist{: "ei ole 
valittavana kuin huonoja alternatiiveja, ja huonoista alternatiiveista 
t{m{ oli paras." Paasikivi j{i yksin. Mannerheim piti saksalaisten 
internointia mahdottomana kuten my|s armeijan demobilisaatiota. 
Maalaisliiton edustajat uhkasivat taas erota - he vastustivat. 
Melkein kaikki ministerit halusivat kuitenkin pit{{ 
neuvottelutien avoinna.
	27-29.3.1944 neuvotteluja k{ytiin Moskovassa. Paasikivi ja 
Enckell eiv{t olleet virallisesti Suomen hallituksen edustajia. Heid{n 
ohjeenaan oli tinki{ mahdollisimman paljon, Viipuria ja Saimaan 
kanavaa piti puolustaa , demobilisaatioista ja sotakorvauksista luopumista 
piti yritt{{. Saksalaisten joukkojen kysymys piti hoitaa Saksan 
kanssa. Enckell sai k{skyn pit{{ Paasikive{ silm{ll{, ettei t{m{ 
antaisi liikaa.
	Molotov halusi Suomen katkaisevan kaikki sotilaalliset, 
poliittiset ja taloudelliset suhteensa Saksaan, joiden sotilaat oli 
internoitava sodan loppuun asti. T{ss{ NL lupasi avustaa. Paasikivi ja 
Enckell my|nsiv{t t{m{ lopulta periaatteessa mahdolliseksi. Molotov 
pysyi 1940 rajasta vaikka suomalaiset l|iv{t kaikki p|yt{{n: "
Neuvostoliiton rajoista ei tehd{ kauppoja". Lopuksi Molotov antoi 
uudet rauhanehdot. Internoinnin asemasta tarjottiin mahdollisuutta 
karkoittaa saksalaiset huhtikuun loppuun menness{. Samalla suomalaiset 
palaisivat 40 rajoille ja maksaa piti 600 miljoonaa dollaria. Hanko 
j{isi Suomelle mutta Petsamo menisi NL:lle.
	Suomen hallitus ei ollut ryhtynyt mihink{{n toimenpiteisiin sodasta 
irtautumiseksi, ensimm{iset varotoimenpiteet saksalaisten miehitysyrityst{ 
vastaan tehtiin maaliskuun lopulla 1944, sen j{lkeen kun Saksa nopeasti 
valtasi Unkarin. Tanner luonnehti ehdotuksia: jokainen erikseen otettaessa 
voitaisiin ehk{ hyv{ksy{, varsinkin jos saataisiin lievennyksi{, mutta 
yhdess{ ne tuntuivat mahdottomilta. Tnner panikin toivoaan NL:n ja 
l{nsivaltojen v{lirikon mahdollisuuteen. Mannerheim sen sijaan varoitti 
esitt{m{st{ sellaista vastausta joka sulkisi oven rauhanneuvotteluilta. 
Suomi ei kest{isi NL:n suurhy|kk{yst{.
	Kaikki eduskuntaryhm{t vastustivat rauhaa. (Kekkonen: Minusta tuntuu 
ettei Neuvostoliitto vakavasti tahdokaan rauhaa...". Demareista 11 
kansanedustajaa oli sen kannalla, ett{ rauhanneuvotteluja jatkettaisiin. Hyl{
tess{{n rauhanehdotuksen 12. huhtikuuta eduskunta oli yksimielinen. Demarit 
ja ruotsalaiset esittiv{t ryhm{puheenvuoroissaan, et{ keskusteluja piti 
jatkaa p{{m{{r{n{ rauha. Mannerheimin luonnostelemassa vastauksessa 
vedottiin osittain teknisiin mahdottomuuksiin, osittain Suomen olemassaolon 
edellytyksiin itsen{isen{ valtiona ja puhuttiin taakasta joka ylitt{{ 
kestokyvyn. Hylk{{misen syy oli siis se, ett{ pel{ttiin taloudellista 
nujertumista.

(JATKUU jos kiinnostaa.)

Jari Sedergren
HY/Viestinn{n laitos