GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: לי יש תחושה שמישהו מנצל את הלב הטוב של האנשים האלה.
טלי פלוסקוב: כי הם כל הזמן אומרים – אם אנחנו נצא לשביתה אז המטופלים שלנו יישארו ללא טיפול, אז מה יקרה להם?
טלי פלוסקוב: לכן האנשים האלה לא עוזבים את מקום עבודתם כי הם לוקחים אחריות על העבודה שהם עושים.
טלי פלוסקוב: לכן אם זה עכשיו – טוב או לא טוב – תמיד זה בזמן.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים עכשיו לנצל את זה.
טלי פלוסקוב: פתרנו הרבה בעיות במדינה שלנו בזכות הדבר הנורא שאנחנו נמצאים בו ששמו קורונה.
ניצן הורוביץ: הן הרי פותרות בעיות של אנשים אחרים.
ניצן הורוביץ: עובדת סוציאלית טובה זה נכס לחברה.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.
חמד עמאר: בוקר טוב, תודה על הדיון הזה.
חמד עמאר: אני רואה שרק עד מהקואליציה נמצאת איתנו, וזה מאוד חשוב.
טלי פלוסקוב: ננסה לעשות את זה כמו שצריך בשביל כולם.
חמד עמאר: אני רוצה להביע הערכה לעובדים הסוציאליים על עבודת הקודש שהם עושים.
חמד עמאר: הם המגן החברתי היום במדינת ישראל.
חמד עמאר: בשבוע שעבר סיעת ישראל ביתנו כיבדנו אותם ושמענו את צעקתם, צעקה צודקת.
חמד עמאר: הדיון צריך להתמקד בשלושה דברים: ראשית – השכר הנמוך.
חמד עמאר: עצם העובדה שיש איזשהו מקצוע שאנשים הולכים - - - אתה מגיע למצב של 1,000 משרות ואין לך אנשים שיאיישו אותם זה אומר שבמקצוע הזה לא רוצים לעבוד.
חמד עמאר: הסיבה הראשונה והחשובה – השכר לא הולם.
חמד עמאר: השכר לא הולם את ההשקעה שהם השקיעו, השכר לא הולם את העבודה שהם עושים, השכר לא הולם את האנשים שנתנו הרבה מהחיים שלהם כדי להגיע לשעה שהם יתפרנסו מהלימודים שהם למדו.
חמד עמאר: השכר מאוד נמוך.
חמד עמאר: לכן יש לנו 1,000 משרות בלי אנשים שיאיישו אותן.
חמד עמאר: הנקודה השנייה – האלימות שמופעלת נגדם.
חמד עמאר: אנחנו רואים בכל מקום שיש אלימות נגד העובדים הסוציאליים שהם, כמו שאמרתי, המגן החברתי.
חמד עמאר: את מי הכי קל לתקוף?
חמד עמאר: את האנשים האלה.
חמד עמאר: אין להם שמירה, אין להם מישהו שיגן עליהם, אין מישהו שייתן להם גב.
חמד עמאר: לכן אנחנו גם צריכים לדון באלימות הקשה שמופעלת נגדם.
חמד עמאר: הנקודה השלישית – המחסור בכוח אדם.
חמד עמאר: יש מחסור אדיר בכוח אדם.
חמד עמאר: אני לא רוצה לצטט מה שהעוזרת שלי הוציאה: כל עובדת סוציאלית בישראל מטפלת ב-300 מקרים; בארצות-הברית – 17 מקרים לעובדת סוציאלית אחת.
חמד עמאר: אם זה נכון זה אומר הכול, אנחנו לא צריכים לקיים דיון.
חמד עמאר: הממשלה צריכה לקחת את עצמה על הידיים ולהגיד איך פותרים את הבעיה, איך מביאים את כוח האדם הדרוש למקצוע הזה, איך נותנים להם את הפיצוי הכספי הראוי, ואיך אנחנו מתקדמים.
חמד עמאר: עם כל זה אנחנו במצב הקשה מאוד במדינת ישראל, מצב של קורונה, מצב של כמיליון מובטלים, מצב שמשפחות נהרסות בפנים.
חמד עמאר: זה מצב מאוד קשה.
חמד עמאר: לכן הדיון הזה מאוד חשוב.
חמד עמאר: לא מספיק לי שהשר יתמוך.
חמד עמאר: זה לא מעניין אותי אם הוא תומך או לא.
חמד עמאר: מעניינת אותי התוצאה הסופית – שאנשים יקבלו מה שמגיע להם.
חמד עמאר: על זה אנחנו בכנסת צריכים לעמוד.
טלי פלוסקוב: יש לנו חברי כנסת שרוצים לדבר ויש לנו אנשים בזום שמאוד חשוב להשמיע את קולם.
טלי פלוסקוב: אז אני עוברת לשיטה של חבר כנסת, זום, חבר כנסת, זום.
טלי פלוסקוב: אנחנו נתחיל מחבר הכנסת אופיר סופר שהגיע לכאן ראשון ולכן אני נותנת לו לדבר ראשון, בבקשה.
אופיר סופר: בוקר טוב, אני מברך על הדיון החשוב הזה.
אופיר סופר: אני אגיד גילוי נאות שאשתי היא עובדת סוציאלית.
אופיר סופר: משום כך אני גם חווה את המצוקה כי אולי זה בחצי משרה אבל בסוף עובדת סוציאלית עובדת יותר ממשרה בפועל.
אופיר סופר: אני גם אגיד יותר מזה:
אופיר סופר: בדרך לכאן חשבתי אם היא שובתת או לא שובתת כי כמו כולם הם בקושי אמיתי האם לשבות או לא לשבות.
אופיר סופר: בסוף מדובר בהצלת נפשות, ושיחת הטלפון שלה יכולה לפעמים להציל נפש; ומצד שני הגיע הזמן לעשות סדר בעניין הזה.
אופיר סופר: אני כל הזמן מדבר על זה שהממשלה לא מתכננת את המשבר הזה.
אופיר סופר: אז אני חושב שהנושא של חיזוק מחלקות הרווחה זה אחת הדוגמאות שהממשלה לא מתכננת את המשבר הזה.
אופיר סופר: כי לפני שלושה או ארבעה חודשים בוועדת כספים דיברנו על כך שצריך לחזק את מחלקות הרווחה כי, כנראה, נפגוש יותר אלימות במשפחה, יותר נוער בסיכון, יותר פשיעה בגלל המצב הכלכלי.
אופיר סופר: והיה ברור שנצטרך את זה.
אופיר סופר: האם נעשה עם זה משהו?
אופיר סופר: אנחנו נחליט מהיום למחר, אנחנו נדאג שהממשלה תוכל להחליט החלטות עכשיו והכנסת תאשר רטרואקטיבית.
אופיר סופר: אבל דבר אחד אי אפשר לעשות – אי אפשר לתכנן קדימה.
אופיר סופר: אני שאלתי הבוקר את אחת ממובילות המאבק, מדוע עכשיו כשכולם במצב כלכלי לא פשוט הן מבקשות העלאה בשכר.
אופיר סופר: היא אמרה לי ושמעתי אותה אומרת מדם ליבה שצריך לאייש תקנים.
אופיר סופר: יש כ-800 תקנים ברשויות המקומיות שהן לא מאוישות; יש עובדת סוציאלית אחת שמחזיקה את אחת הקריות בצפון ונותנת שירות ל-50,000 תושבים.
אופיר סופר: זאת מציאות לא נורמלית.
אופיר סופר: זה לא לטפל עכשיו בטווח הרחוק בעובדים הסוציאליים שזה דבר חשוב, אלא זה חלק מהותי בטיפול במשבר הקורונה עכשיו – לחזק את העובדות הסוציאליות ולחזק את הרווחה.
אופיר סופר: את או חברי ניצן אמר שמכיוון שהמקצוע הזה הוא ברובו נשי – זאת בעיה שאנחנו מתייחסים לעניין הזה בצורה כל כך מעוותת.
אופיר סופר: אני גם הרהרתי בכך לא מעט.
אופיר סופר: הם ראויים לשליחות הזאת, ואנחנו צריכים לתת לשליחות הזאת את הכבוד הראוי לה.
אופיר סופר: זה צריך לבוא לידי ביטוי הן בשכר והן במוגנות.
טלי פלוסקוב: יישר כוח לאשתך על העבודה.
טלי פלוסקוב: אני מאמינה שהיא עושה אותה לא פחות טוב ממה שאתה עושה בכנסת.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת רשות דיבור לעובדת סוציאלית בשם רבקה גבלייב.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שהמכתב שלך מטייל ברשתות החברתיות.
טלי פלוסקוב: כבר כולם מכירים אותו.
טלי פלוסקוב: את רוצה להקריא לנו אותו, אז בבקשה.
רבקה גבלייב: בוקר טוב לכולם.
רבקה גבלייב: קשה לי להיות מול אור הזרקורים.
רבקה גבלייב: בדרך כלל אני עושה את עבודתי מאחורי הקלעים ובשקט.
רבקה גבלייב: אני עובדת סוציאלית של משפחות בלשכה לשירותים חברתיים בנתיבות.
רבקה גבלייב: בחרתי להשתתף בדיון כדי לייצג את קולם של העובדים הסוציאליים בשטח, וכמו שאמרת יש ברשותי מכתב שכתבתי אתמול, וברצוני להשמיע אותו.
רבקה גבלייב: הדברים יעברו בצורה הכי חדה וקצרה.
רבקה גבלייב: אני מתחילה להקריא: אז, הנה, אנחנו שובתים, ובשקט שנוצר פתאום מצאתי את הזמן להרהר בתפקידי ולהעלות את תחושותיי על הכתב.
רבקה גבלייב: אני עובדת סוציאלית במחלקת הרווחה זה שנתיים, ובדרכי פגשתי אנשים עם צרכים רבים, חלומות ומאוויים הפותחים ליבם בפניי באמת ובתמים.
רבקה גבלייב: התחברתי לכאבם והתפעמתי מיכולת התמודדותם.
רבקה גבלייב: חשתי את הדחף לפעול למענם וביחד איתם כדי להפוך את חייהם למאפשרים יותר.
רבקה גבלייב: כעובדת סוציאלית אזורית ב-25% משרה אני מלווה יותר מ-100 משפחות ושואפת לקדם את יעדי ההתערבות הטיפוליים בעבור כל משפחה ומשפחה.
רבקה גבלייב: בתפקידי אני מקשיבה, מייעצת, מלווה, מתווכת, עורכת ביקורי בית, מגישה סיוע חומרי, כותבת דוחות ומשתתפת פעילה בוועדות.
רבקה גבלייב: כך עוד אין-ספור משימות.
רבקה גבלייב: עבודתי נושקת לכלל תחומי החיים, בהם תעסוקה ועוני, מצבי סיכון במשפחה, נכויות נפשיות ופיזיות, מיצוי זכויות והעצמה.
רבקה גבלייב: בחרתי להיות עובדת סוציאלית בשל אהבתי הרבה למקצוע, בשל האמונה כי יש בכוחי להיות סוכנת לשינוי חברתי, בשל אהבת האדם שלי.
רבקה גבלייב: אך ככל שעובר הזמן גדלים הפערים בין הרצון והחזון לבין המציאות בשטח – מה שמעורר בי רגשות זעם, ייאוש ותסכול והכי הרבה – חשש משמעותי כי תכבה אש אהבת המקצוע שבתוכי.
רבקה גבלייב: לפעמים אני תוהה אם מדיניות משרד הרווחה נועדה לשפר את ההתמודדות החברתית עם מצוקות או לשמר אותן.
רבקה גבלייב: לא פעם אני מייחלת שמקבלי ההחלטות שם למעלה – שהנה, אתם, ברוך השם, יושבים מולי ואני לא מאמינה – יראו אותנו מקרוב יותר ויזהו בקלות את המבניות הלקויה של מנעד התפקידים ברווחה, העומס שפוגע באיכות העבודה ובעובדים, חוזר המענים והתקציבים, אי ההלימה בין התפוקה לתנועה.
רבקה גבלייב: וכך, בסופו של יום, אני מוצאת את עצמי חלק ממערכת עייפה ושחוקה המקעקעת מצוקות במקום לפתור אותן, מייצרת אלימות ושנאה במקום אמון ואהבה, הופכת מנותקת רגשית במקום בעלת לב חם ופועם, נעשית פסיבית ואדישה במקום יוזמת וחדורת רוח לחימה.
רבקה גבלייב: אז רגע לפני שאני יוצאת החוצה בייאוש ובכאב אני חשה צורך לפתוח את הלב, ואולי משהו מדבריי יחולל את השינוי המתבקש.
רבקה גבלייב: תודה.
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שהגעת ללב שלנו.
טלי פלוסקוב: יישר כוח על העבודה ותחזיקו מעמד.
טלי פלוסקוב: אנחנו ננסה ונשתדל לעשות הכול כדי לחזק אתכם.
טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: המאבק הזה הוא מאבק ישן.
עאידה תומא סלימאן: אלה ששואלים למה דווקא עכשיו לא יודעים כלום על העבודה של העובדים והעובדות הסוציאליות ולא על המאבק שהם מנהלים כבר שנים בנושא תנאי העבודה שלהם.
עאידה תומא סלימאן: בכנסת ה-20 קיימתי דיונים בוועדה לקידום מעמד האישה אבל גם ישיבות בדיונים משותפים עם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה בנושא.
עאידה תומא סלימאן: לצערי, במדינה מתוקנת כשהרגשנו שהמשבר של הקורונה מתקרב הממשלה הייתה צריכה לקבל החלטה שמקצה תקציבים מיוחדים.
עאידה תומא סלימאן: כמו שדנו בתחילת המשבר על המחסור בבתי חולים ועל המחסור במכונות הנשמה – אלה מכונות הנשמה אבל הם לא מכונות – הם בני אדם ויש להם משפחות והם צריכים לפרנס אותם.
עאידה תומא סלימאן: כל הדיבורים היפים – כמה מכבדים את העבודה של העובדים הסוציאליים – אני עצמי כבר לא קונה את זה.
עאידה תומא סלימאן: מי שמכבד – משלם ומתקצב.
עאידה תומא סלימאן: מי שרואה את הנחיצות של העובדים הסוציאליים לא נותן להם להרגיש שהם עצמם מקבצים נדבות ולא נותן להם לחיות בפחד שהם לא יספיקו לגמור את החודש בגלל המשכורת הזעומה.
עאידה תומא סלימאן: דובר על מחסור של 1,000 תקנים של עובדים סוציאליים.
עאידה תומא סלימאן: לא התקנים חסרים, אלא הם לא מאוישים.
עאידה תומא סלימאן: העובדות והעובדים הסוציאליים נוטשים את המקצוע, לא רוצים לעבוד במקצוע הזה.
עאידה תומא סלימאן: מדברים על 300 משפחות מטופלות בממוצע.
עאידה תומא סלימאן: יש לשכות רווחה, כמו למשל ברהט שהממוצע הוא 670 משפחות.
עאידה תומא סלימאן: באוכלוסייה הערבית הממוצע הוא הרבה יותר גבוה פר עובדת סוציאלית.
עאידה תומא סלימאן: יש גם שיטה מאוד ידועה: עובדים מעסיקים עובדות סוציאליות בחצאי משרות, אבל בגלל הנחיצות שלהם במקרי החירום והצורך לעקוב ומכיוון שהן מלכתחילה נכנסו לתפקיד הזה כי אכפת להם ולא יכולים לנטוש מישהו ולעזוב אותו באמצע הטיפול אז אין עובדות – משהו כמו 3/4 משרה ומשרה מלאה, והן בסופו של דבר מקבלות משכורת.
עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שהממשלה – ואני שמחה מאוד לשמוע שכחברת קואליציה את יושבת עם שר האוצר.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תכף מאשרים תקציב.
עאידה תומא סלימאן: מלכתחילה צריך לבוא ולהגיד – אני מפחדת להגיד "כמו שהתייחסנו לרופאים".
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שהם יקבלו אפילו יחס טוב יותר מאשר הרופאים קיבלו כי הרופאים גם לא קיבלו את היחס המתאים.
עאידה תומא סלימאן: אבל לראות את הנחיצות של המקצוע הזה בדיוק כמו שרואים את הנחיצות של הרופאים ולא האחיות.
טלי פלוסקוב: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
טלי פלוסקוב: אני זוכרת את פעילותך בכנסת ה-20.
טלי פלוסקוב: עשית שם עבודה נפלאה בוועדה לקידום מעמד האישה.
טלי פלוסקוב: זה אחד הנושאים שהובלת.
טלי פלוסקוב: אני מקווה שנצליח להתקדם.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות בזום את יושבת-ראש איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים, ענבל חרמוני.
טלי פלוסקוב: למען הגילוי הנאות ענבל נמצאת בבידוד ולכן לא נמצאת היום איתנו.
טלי פלוסקוב: ענבל, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: האמת היא שהיא מצליחה לנהל שביתה בצורה מעולה מהבידוד.
ענבל חרמוני: שלום לכולם ולכולן.
ענבל חרמוני: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שתומכים בנו לאורך הדרך ולא רק עכשיו וגם, כמובן, יושבת-ראש הוועדה שלקחה על עצמה באופן ספציפי לנהל את הדיון הזה גם בעקבות הקשר המקצועי שיש לה איתנו.
ענבל חרמוני: אני באמת מאוד מעריכה את זה.
ענבל חרמוני: לפני שאני שוטחת את המצב אני רוצה לומר משהו שאני מקווה שהוא יובן בצורה עניינית וכפי שהוא.
ענבל חרמוני: התמיכה הזאת היא סופר חשובה.
ענבל חרמוני: אבל אנחנו במצב ששעון החול, מבחינתנו ומבחינת האזרחים בישראל, הולך ואוזל.
ענבל חרמוני: יושבת ראש הוועדה, את הזכרת את זה בתחילת דברייך שאנחנו צריכים להגיע להגיע מדיונים למעשים כאן ועכשיו.
ענבל חרמוני: אנחנו יצאנו לשביתה הזאת אתמול בלב כבד.
ענבל חרמוני: גם אני וגם העובדות והעובדים שהותירו מאחוריהם את הדברים הכי קשים – ולמה אני אומרת הכי קשים?
ענבל חרמוני: כי אל הדברים הקשים פחות אנחנו בין כה וכה לא מגיעות לטפל.
ענבל חרמוני: אין מה לדבר על מניעה.
ענבל חרמוני: אנחנו מגיעות היום לטפל רק בלהבות מאוד גדולות ובוערות.
ענבל חרמוני: אגב, מבחינה כלכלית – אם יש אנשים מהאוצר – לא צריך להיות גאון כלכלי כדי לדעת שזה אומר שמבזבזים פה המון כספים.
ענבל חרמוני: כי כשאנחנו צריכים לכבות להבה ענקית זה אחרת מאשר - - - וצריך להשקיע בזה הרבה יותר משאבים.
ענבל חרמוני: זאת אומרת החשיבה לטווח רחוק, גם כלכלית – אני כבר לא מדברת על הפן המוסרי והערכי ואיזו חברה אנחנו רוצים להיות ומה יחזק את החוסן שלנו – ברמה הכלכלית יש פה טעות קשה איך ששירותי הרווחה מתנהלים לא מאתמול ולא מתקופת הקורונה.
ענבל חרמוני: הייתי רוצה שכל אחד יצא מפה עם משימה.
ענבל חרמוני: אנחנו חייבים להביא את המשבר הזה לפתרון.
ענבל חרמוני: ועכשיו אני אגיד אותו בכמה מילים קצרות.
ענבל חרמוני: אנחנו נמצאים במצב של שירותים חנוקים ומיובשים בשני העשורים האחרונים.
ענבל חרמוני: הגענו למצב שבשנתיים, שלוש האחרונות אנחנו מתריעות בכל דרך – בדיבורים, במכתבים, בצעקות ומחאות מתחת לבית של זה ומתחת למשרד של ההוא – בכל דרך אפשרית, שהשירותים החברתיים בישראל בקריסה, שהעובדים נוטשים את המקצוע.
ענבל חרמוני: דרך אגב, לאוצר יש תזה שבחלקים במקצוע שעוד לא נטשו אותם – לא לטפל כדי לחכות שגם שם יהיה משבר בלתי הפיך.
ענבל חרמוני: זה, כמובן, לא מקובל.
ענבל חרמוני: בגלל זה אנחנו דורשים כרגע טיפול רוחבי כי יש פה משהו הוליסטי שצריך להסתכל עליו.
ענבל חרמוני: רווחה לא יכולה להתנהל בלי עובדת סוציאלי בבית החולים.
טלי פלוסקוב: תעברי, בבקשה, לצעדים שמצפים מאתנו.
ענבל חרמוני: עלות הדרישות שלנו היא חצי מיליארד.
ענבל חרמוני: אנחנו לא מזלזלים באף שקל – זה המון כסף.
ענבל חרמוני: אבל זה לא המון יחסית לתקציב מדינה שלם.
טלי פלוסקוב: מה הדרישות, ענבל?
ענבל חרמוני: וזה לא המון יחסית לכמה באמת צריכים לשים במערכת הזאת.
ענבל חרמוני: זה קצה קצהו של התקציב שצריך.
ענבל חרמוני: אני מבינה את המצב ואני בטח לא רוצה - - - לכן הדרישות שלנו מאוד מצומצמות - - -
טלי פלוסקוב: ענבל, את שומעת אותי?
ענבל חרמוני: - - אבל הן חייבות להתקבל.
ענבל חרמוני: האוצר עושה לנו שרירים מהסיבה שהם חוששים מהשלכות רוחב.
טלי פלוסקוב: אז אני מבקשת ממך: בגלל שאנחנו מוגבלים בזמן ואני רוצה לקדם צעדים קונקרטיים – כולנו מזדהים עם הנושא.
טלי פלוסקוב: תעברי, בבקשה, לרשימת הדרישות.
טלי פלוסקוב: מה אתם מצפים מהמדינה כרגע?
ענבל חרמוני: בסדר גמור.
ענבל חרמוני: א', תקצוב של תוכנית מוגנות לעובדות ולעובדים הסוציאליים.
ענבל חרמוני: זה אומר: טיפול באלימות הקשה שהעובדים האלה סופגים, בייחוד במחלקות לשירותים חברתיים של הרשויות.
ענבל חרמוני: תוכנית מקצועית ששמו על השולחן כבר לפני שנה וחצי ויש עליה הסכמה והוקם כבר מטה במשרד הרווחה.
ענבל חרמוני: עם כל הכבוד, מטה בגלל תקצוב – בעיה.
ענבל חרמוני: אנחנו דורשים את התקצוב לתוכנית הזאת שעלותה כ-180 מיליון שקל.
ענבל חרמוני: זה גם יכול להיכנס לשתי פעימות, לא חייב להיות הכול בשנה אחת.
ענבל חרמוני: הדרישה השנייה שלנו היא כניסה מיידית לתהליך של רפורמה עמוקה במבנה השכר.
ענבל חרמוני: גם זה על השולחן של האוצר כבר שנה בערך.
ענבל חרמוני: בגלל שעד עכשיו נפנפו אותנו ב"לך ושוב" אני מבינה שזה לא יקרה מחר בבוקר.
ענבל חרמוני: צריך לתחום את זה בזמן.
ענבל חרמוני: אנחנו מבקשים שזה יהיה תחום בחודשיים ובסופם תצא רפורמה מרחיקת לכת שתאפשר לעובדים אופק תעסוקתי.
ענבל חרמוני: הקדשנו בזה הרבה מחשבה.
ענבל חרמוני: אני לא ארחיב.
ענבל חרמוני: מי שמעוניין יוכל לקבל מאתנו אחר כך.
ענבל חרמוני: דרישה שלישית וחשובה – מחר בבוקר, שלא לומר לפני חודש – התייחסות לעומס הפניות.
ענבל חרמוני: 70% יותר פניות.
ענבל חרמוני: ואני לא מבקשת 70% תוספת שכר; אני מבקשת תוספת רוחבית שקלית של 1,250 שקלים כי תוספת שקלית היא יותר שוויונית כי היא מיטיבה יותר עם בעלי השכר הנמוך באחוזים.
ענבל חרמוני: אנחנו דורשים תוספת של 1250 שקלים לכל אחד מהעובדים והעובדות הסוציאליים בכל הדרגים, בכל המקומות שהם נמצאים כדי להפגין את הרצינות של המדינה ביחס למשבר הזה.
ענבל חרמוני: זה יכול להיות כמקדמה לשלב הרפורמה שלא יכול להיות, לדברי האוצר, מחר בבוקר – למרות שגם את ההצעה הזאת שמתי על השולחן אבל אני מבינה שהיא פחות ריאלית.
ענבל חרמוני: לכן אנחנו גם דורשים את הסעד המידי של תוספת כספית.
ענבל חרמוני: אלה הן שלוש הדרישות המרכזיות שלנו.
טלי פלוסקוב: עבודה מקצועית, ברורה.
טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון כרגע.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.
איימן עודה: תודה רבה, היושבת-ראש, מספר חברי הכנסת הנוכחים פה הוא טוב מאוד – כמעט 13.
איימן עודה: אבל כמה מהקואליציה?
איימן עודה: אפס.
איימן עודה: חוץ מהיושבת-ראש.
איימן עודה: אחת.
איימן עודה: לדעתי, יש בזה אמירה וסולם עדיפויות מאוד ברור.
איימן עודה: בסופו של דבר יש תקציב; למדינת ישראל יש תקציב של 500 מיליארד שקלים בשנה האחרונה.
איימן עודה: השאלה היא לאן מעבירים את הכסף?
איימן עודה: מה הדבר החשוב לממשלה הנוכחית?
איימן עודה: זאת השאלה העיקרית.
איימן עודה: ברור לכולם שיש משבר רפואי, יש משבר כלכלי, יש משבר חברתי.
איימן עודה: השאלה היא איפה צריך להשקיע, באיזה מקום?
איימן עודה: הבעיה מאוד ברורה: 89% מהעובדים הסוציאליים הם נשים89%.
איימן עודה: שלושה מתוך ארבעה מקבל השלמת הכנסה.
איימן עודה: כל אחת מטפלת ב-300 משפחות, כל אחת מטפלת ב-500 קשישים.
איימן עודה: תגידו לי, אתם חושבים שזאת עבודה רצינית?
איימן עודה: כך אפשר לטפל?
איימן עודה: כך אפשר לעבור את התקופה הזאת של הקורונה ולטפל בשכבות המוחלשות?
איימן עודה: דיברתי על איציק שמולי – ודרך אגב, אני מאמין לך ברמה האישית, אבל אני חושב שגם אתם לא תצליחו מול הממשלה הזאת שסולם העדיפויות שלה נמצא במקום אחר לגמרי.
איימן עודה: לכן אני פונה לעובדות הסוציאליות – ועכשיו שמעתי את ענבל חרמוני: תמשיכו בהפגנות, תמשיכו במחאה.
איימן עודה: לפני 10 שנים המחאה של העובדות הסוציאליות הובילה למחאה החברתית במדינת ישראל, למיליון אנשים ברחובות.
איימן עודה: זה מה שצריך להיות עכשיו.
איימן עודה: בלי זה לא ישתנה שום דבר.
טלי פלוסקוב: תודה, חבר הכנסת איימן עודה, אני רק אגיד לך משפט אחד: קואליציה-אופוזיציה זה הנושא שצריך לשים הצידה.
טלי פלוסקוב: אנשים שהנושא חשוב להם נמצאים פה ומתכוונים לעזור לאנשים האלה ולהילחם על - - -
איימן עודה: אז המספר ברור.
טלי פלוסקוב: לא, עזוב.
טלי פלוסקוב: אני יכולה להראות גם דיונים אחרים.
איימן עודה: אם מה שאת אומרת הוא נכון – איפה הקואליציה?
טלי פלוסקוב: שוב אני אומרת: אני כאן.
טלי פלוסקוב: בואו לא נשכח שאנשים היו עד 5:00 בבוקר במליאה - -
איימן עודה: גם האופוזיציה היו ב-5:00 בבוקר.
טלי פלוסקוב: זאת גישה שלא תביא אותנו לפתרון.
איימן עודה: טוב, אנחנו לא נגיד שום דבר.
איימן עודה: תביאו את הפתרון אתם.
טלי פלוסקוב: ואני רוצה שתמשיך ותגיד לכל - - - אין פה קואליציה-אופוזיציה - -
טלי פלוסקוב: אנחנו רואים פה נושא שקשור למדינה ולאזרחיה.
טלי פלוסקוב: אנחנו פה פועלים כדי לפתור את הסוגיה.
איימן עודה: אתם נמצאים במבחן ואל תשכחי את זה.
טלי פלוסקוב: תן לי זמן, בבקשה.
טלי פלוסקוב: בזום נמצאת איתנו מנהלת אגף הרווחה בפרדס-חנה ויושבת ראש איגוד מחלקות הרווחה במרכז השלטון המקומי.
טלי פלוסקוב: תמי ברששת, בבקשה.
תמי ברששת: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, תודה על הדיון ותודה לכל חברי הכנסת על התמיכה.
תמי ברששת: אבל איך אומרים אצלנו המטופלים?
תמי ברששת: עם תמיכה לא הולכים למכולת.
תמי ברששת: חייבים להגיע להסכמים וכמה שיותר מהר.
תמי ברששת: העובדים הסוציאליים יצאו לשביתה הזאת בלב מאוד כבד ועם ראש מורם.
תמי ברששת: הם הרגישו, בפרט אחרי הקורונה, כשהם עבדו בעצימות כזאת גבוהה ויצאו מותשים ממנה, הם הבינו שזהו – עד כאן, אי אפשר יותר.
תמי ברששת: אני רוצה להתייחס לשאלה איך מגיעים למצב של קריסה בשירותי הרווחה.
תמי ברששת: קודם כול תמיד קיים פער בין הצורך למענים של שירותי הרווחה לבין היכולת שלנו לספק אותם מבחינת תקציבים וכוח אדם.
תמי ברששת: תמיד העובדים הסוציאליים בסוג של מעמסה.
תמי ברששת: בבסיס אין תקינה – אין התייחסות לשאלה בכמה תיקים עובד סוציאלי מטפל.
תמי ברששת: זה פתוח.
תמי ברששת: כמה שהוא יכול יותר מעמיסים עליו יותר וגם אין גבולות גזרה.
תמי ברששת: למשבר הקורונה נכנסנו רזים, נכנסנו כשהקושי באיוש תקנים היה קיים כבר לפני שנה והתרענו מפניו.
תמי ברששת: יש תופעת הביצה והתרנגולת.
תמי ברששת: מה קורה כשחסרים תקנים לעובדים סוציאליים במחלקות?
תמי ברששת: הנטל נופל על העובדים שנמצאים כי אין ברירה, חייבים לטפל.
תמי ברששת: ואז העובדים האלה קורסים וגם חלקם עוזבים.
תמי ברששת: למה שסטודנטים שמסיימים את הלימודים יבואו לעבוד בשירותי הרווחה כשהם שומעים על הלחץ ועל המעמסה הזאת?
תמי ברששת: בקורונה לא רק טיפלנו באוכלוסיית היעד שלנו שהיא מגיל לידה עד זקנה, נכויות, אוטיזם, מוגבלים בכל קשת המצוקות, אלא גם טיפלנו באוכלוסייה בסיכון שהיא האוכלוסייה של האזרחים הוותיקים שקיבלה משנה תוקף של הטיפול שלנו.
תמי ברששת: וכך היה צריך להיות.
תמי ברששת: וגם נכנסה אוכלוסייה חדשה.
תמי ברששת: כארגון מנהלים עשינו סקר שלנו אחרי הקורונה.
תמי ברששת: במאי אנחנו מדברים על עלייה של 25% באלימות בין בני זוג.
תמי ברששת: הקורונה לא היטיבה עם המשפחות האלה - -
תמי ברששת: - - משפחות שהיו בתוך סיר לחץ, משפחות שהמצב הכלכלי שלהן קשה.
תמי ברששת: חוסר הוודאות הכניס אותם למצב של לחץ ובוודאי העלה את סף האלימות - -
טלי פלוסקוב: אפשר לסכם, בבקשה?
תמי ברששת: - - גירושים, נוער בסיכון.
תמי ברששת: נוער שכשהתחלנו לטפל בו הקורונה עצרה, והם עזבו מסגרות וחזרו לקהילה.
תמי ברששת: אנחנו מדברים על עלייה של 22%; משפחות במצוקה כלכלית – משפחות שלא הכרנו קודם – מספיק ששני בני הזוג יצאו לחל"ת – חוסר הוודאות הכניס למשברים, למתחים, לחרדות.
תמי ברששת: נתקלנו באנשים עם תופעות חרדה קשות מאוד; אנשים שהיו נורמליים ותפקדו בצורה נורמלית.
תמי ברששת: אנחנו מדברים על עלייה של כ-40%; שלא לדבר על אזרחים ותיקים שעד הקורונה לא הכירו אותנו ועכשיו הם מכירים אותנו וצורכים את השירותים שלנו.
תמי ברששת: כל זה הגדיל את כמות האוכלוסייה.
תמי ברששת: מצאנו את עצמנו גם עם אוכלוסייה חדשה, עם פחות עובדים, וזה גורם לקריסה של עובדים סוציאליים - -
תמי ברששת: - - במחלקות רווחה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה שנספיק לשמוע פה נציגים ממשרד הרווחה וגם מהאוצר.
טלי פלוסקוב: הבטחתי לחברת הכנסת היבה יזבק להגיד כמה מילים.
טלי פלוסקוב: אם זה יספיק אני אמשיך.
טלי פלוסקוב: קחו בחשבון שב-11:00 יש לנו הדיון הבא.
טלי פלוסקוב: חברת הכנסת היבה יזבק, בבקשה.
היבה יזבק: אני מעריכה שאת מאפשרת לי לדבר קודם כי אני חייבת לצאת למרות שזה דיון מאוד חשוב.
טלי פלוסקוב: התחשבנו בזה כי כולנו נמצאים בסדר יום משוגע.
היבה יזבק: אני גם השתתפתי בדיון שהיה אתמול בוועדת הקורונה, ואני מברכת על קיום דיון זה.
היבה יזבק: אני גם מכאן מברכת את העובדות והעובדים הסוציאליים על המחאה החשובה ועל השביתה הצודקת שהם התחילו בה ופתחו בה.
היבה יזבק: גם אני עצמי עובדת סוציאלית לשעבר בהכשרתי, ואני מכירה את התחום, מכירה את השטח, את המצוקות ואת האתגרים שקיימים בתוך השטח ושהעובדות והעובדים הסוציאליים נמצאים בהתמודדות יומיומית עם אתגרים וקשיים אלה.
היבה יזבק: בשורה התחתונה הפקרת העובדות והעובדים הסוציאליים והשירותים החברתיים משמעותה הפקרת האוכלוסיות המוחלשות והשכבות המוחלשות בתוך המדינה מכל החברות ובכלל האוכלוסיות.
היבה יזבק: אנחנו חייבים מיד – ואנחנו כאן ומתייצבים בדיונים האלה, כמו שאמרו החברים שלי ואנחנו לצד העובדות והעובדים הסוציאליים במאבק החשוב הזה, אבל הממשלה חייבת לפעול מיד להפסקת השביתה אבל בתמורה למתן מענה צודק והולם שמותאם לדרישות של העובדות והעובדים הסוציאליים.
היבה יזבק: אני מכירה את זה מקרוב וראיתי שבתקופת הקורונה הלשכות קרסו מול העומס הרב, מול המשבר הגדול מאוד, מול המשבר שמתמודדות איתו האוכלוסיות המוחלשות.
היבה יזבק: אנחנו מדברים על משבר שנוגע בעיקר לאוכלוסיות המוחלשות, למובטלים, לאנשים שנשארים בבית בלי - - - נשים, ילדים בפיגור, נשים בסיכון ואלימות במשפחה.
היבה יזבק: אם אין מענה מהצוות החברתי והסוציאלי זה אומר שאנחנו מפקירים אוכלוסייה שלמה.
היבה יזבק: מה שהציעו בדרישות שלהם הם לא רק פייר אינף, הן גם מוצדקות וניתנות גם ליישום מידי.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברת הכנסת היבה יזבק.
ניר קידר: תודה רבה.
ניר קידר: אני מאוד מודה על הדיון הזה.
ניר קידר: מפאת קוצר הזמן אולי ראוי לעשות דיון המשך כי חשוב להבין את העמדה המלאה.
ניר קידר: אני רוצה להגיד, קודם כול, שאנחנו מלאי הוקרה והערכה לעובדים הסוציאליים שהם בחזית של הקורונה החברתית.
ניר קידר: כולם מדברים על הקורונה הבריאותית, אבל אנחנו רק בתחילת הגל הראשון של הקורונה החברתית כי אנשים עדיין מקבלים דמי אבטלה, והירידה בשכר היא משמעותית אבל לא אפס כמעט.
ניר קידר: הדברים האלה הולכים ומתפרצים.
ניר קידר: אנחנו רואים עומס הולך וגדל במחלקות לשירותים חברתיים.
ניר קידר: אוכלוסיות שבעבר לא הגיעו.
ניר קידר: נתתי דוגמה אתמול של צעיר שהוציאו אותו לחל"ת ועכשיו לא מחדשים לו את חוזה שכר הדירה כי אין לו עבודה.
ניר קידר: הוא מקבל מהמדינה כסף, ועכשיו הוא הולך לרחוב.
ניר קידר: עכשיו המחלקות לשירותים חברתיים צריכות לתת לו מענה, לאוכלוסיות שעד עכשיו לא הגיעו לרווחה.
ניר קידר: רואים עומס שילך ויגדל.
ניר קידר: ואנחנו רואים את הנתונים האלה.
ניר קידר: משרד הרווחה בסוגיות שעולות פה: גם של המוגנות, גם של השכר וגם של מבנה השכר – אלה סוגיות מאוד חשובות שדורשות התייחסות ומענה.
ניר קידר: שר הרווחה חבר הכנסת איציק שמולי קיים כבר מספר דיונים עם משרד האוצר בנושא, גם עם אגף תקציבים, גם עם הממונה על השכר.
ניר קידר: הוא דוחף להגיע לפתרון כמה שיותר מהיר בנושא הזה מתוך הבנה שאנחנו צריכים לעשות פה פתרון תשתיתי לטווח ארוך שמונע את זה שכל שנה נעשה את הדיונים האלה, ובאמת ניתן אופק לעבודה הסוציאלית.
טלי פלוסקוב: ניר, יש לי שאלה אליך.
טלי פלוסקוב: סליחה שזה באמצע כי אני פשוט רוצה להיות החלטית.
טלי פלוסקוב: כל מה שאתם אומרים זה יפה, אבל זה ייקח המון זמן.
טלי פלוסקוב: האם עכשיו אין אפשרות למדינה – ואני תוהה אחרת – יש אפשרות למדינה – לתת לאנשים האלה 1,000 שקל כדי לחזק אותם נפשית?
טלי פלוסקוב: לתת תחושה שאנחנו מעריכים את מה שהם עושים, אנחנו נמצאים לצדם.
טלי פלוסקוב: לא צריך אלף ואחד דיונים בשביל זה.
טלי פלוסקוב: למה לא לתת להם?
טלי פלוסקוב: כמו שאנחנו נותנים לאחיות בבתי חולים – הרי מחזקים אותם פה ושם בדברים – גם הקבוצה הזאת, בדיוק כמו שאמרת פה – זאת קורונה חברתית, ואלה האנשים שעומדים בפרונט של הסוגיה הזאת.
ניר קידר: משרד הרווחה תומך בתפיסה שצריך לשנות את מבנה השכר ולהעלות שכר - -
טלי פלוסקוב: האוצר מדברים איתכם?
טלי פלוסקוב: אתם הצגתם את זה לאוצר?
ניר קידר: הדיונים של שר הרווחה ושלנו גם עם אגף תקציבים וגם עם הממונה על השכר.
ניר קידר: מעלים את הדברים האלה, ויש דיוני תקציב בממשלה גם בשבוע הבא - -
טלי פלוסקוב: זה לא תקציב.
טלי פלוסקוב: אני לא מדברת על תקציב 2020.
טלי פלוסקוב: כמו שאנחנו יודעים להוציא עכשיו להגדלת אבטלה ולהארכת אבטלה, כמו שאנחנו יודעים לחזק את בני 67 שאין להם אבטלה, לתת להם מענק הסתגלות.
טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן מוצאים פתרונות.
טלי פלוסקוב: לזה אנחנו לא צריכים תקציב.
טלי פלוסקוב: אל תמכרו לנו שאנחנו עכשיו בדיוני תקציב.
טלי פלוסקוב: זה לא זה.
טלי פלוסקוב: זאת פעולה חד-פעמית בדיוק כמו שאתם עושים כלפי קבוצות של אנשים שונים, גם הקבוצה הזאת זקוקה להתייחסות אחרת, וזה ללא שום קשר לתקציב.