GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהוד דודסון: הן יכולות לעבוד עד גיל 67, ואילו גברים בגיל 67 יוצאים לגמלאות.
חיים כץ: גיל הפנסיה לנשים ישונה בחודשים הקרובים רק לקופות הוותיקות, לאנשים בדורנו, כדי שלא יורידו לכל הגמלאים 1.5%.
אהוד דודסון: רק כדי להראות עד כמה החיים דינמיים, אנחנו משאירים לא מעט אנשים גם מעבר גיל 67, במיוחד רופאים שנמצאים במלוא אונם.
אהוד דודסון: אלה אנשים עם כל כך הרבה ניסיון.
חיים כץ: כמה זמן מעל גיל 60?
אהוד דודסון: עד גיל 70 בטח אנחנו משאירים.
חיים כץ: כלומר שלוש שנים.
אהוד דודסון: כן.
חיים כץ: זה הרבה יותר מדי או פחות מדי?
אהוד דודסון: אני חושב שזה סביר.
חיים כץ: כמה מהם אתם משאירים בתפקידים?
אהוד דודסון: בתפקידים – פחות.
חיים כץ: אתה אומר: בוא, היית מנהל.
חיים כץ: תפסיק להיות מנהל, תהיה רופא מן השורה.
חיים כץ: באותה רמת שכר?
אהוד דודסון: אין דבר כזה להוריד רמת שכר.
אהוד דודסון: אני בהסכמי עבודה, כפי שאתה יודע.
אהוד דודסון: לא מורידים רמת שכר.
חיים כץ: אבל כשהוא יוצא לפנסיה הוא מקבל ממך גם פנסיה וגם שכר?
אהוד דודסון: לא.
אהוד דודסון: הוא ממשיך.
אהוד דודסון: אני לא מוציא אותו לפנסיה.
חיים כץ: תקשיב, עכשיו אנחנו בשיחה פתוחה.
חיים כץ: הגעתי לגיל 67 ואני רופא בבילינסון.
חיים כץ: אני מודיע לקג"מ, שאני חלק ממנה, שיצאתי לפנסיה.
חיים כץ: אתה בקופה ממשיך לשלם לי.
חיים כץ: אני יכול להגיד לך עוד הלאה: אני כרופא מבקש ממך עכשיו, מאחר ואני ממשיך לעבוד, לשלם לקופת פנסיה נוספת שונה, לקבל את הפנסיה מן הקופה ולהמשיך לעבוד.
חיים כץ: אתה מכיר?
אהוד דודסון: קודם כול, אני מזכיר שצריך חצי שנת צינון כי אחרת יהיו מסים.
אהוד דודסון: אתה לא יכול להמשיך סתם.
חיים כץ: אתה יכול להמשיך סתם.
אהוד דודסון: אתה יכול להמשיך סתם בלי לצאת לשום קופה, פשוט להמשיך.
חיים כץ: אתה יכול גם לצאת לקופה.
חיים כץ: כאיש ועד אני אומר לך: נשים בגיל 62, ברובן אם עבדו 30 שנים יוצאות לפנסיה, מקבלות את הפנסיה, ואם ההכנסה שלהן פחות מ-5,000 שקל הן מקבלות במקביל קצבת זקנה ופנסיה וממשיכות לעבוד באותו מקום.
אהוד דודסון: אין מצב שאני אבין ביחסי עבודה כמוך.
חיים כץ: אם נעשית מנכ"ל קופת חולים אז אתה יכול בקלות.
אהוד דודסון: אם אעבור לצד השני, לפעמים יש הרגשה או יש מי שחושב שזה קופה של אנשים מבוגרים.
אהוד דודסון: למען האמת זה להיפך.
אהוד דודסון: 68% מתוך אותם 4.6 מיליון מבוטחים זה אנשים צעירים, הם מתחת לגיל 45.
חיים כץ: במקום 61%, אם היה כתוב פה 2.5 מיליון זה היה נראה הרבה יותר טוב בשביל לקנות או למכור.
חיים כץ: 2.5 מיליון מן הלקוחות שלכם הם מתחת לגיל 45.
אהוד דודסון: אלה חבר'ה של דור ה-Y וה-Z.
חיים כץ: בין הגילאים 23–38, 61%.
אהוד דודסון: הפער זה החבר'ה שבין הגילאים 45–65.
אהוד דודסון: במבנה האוכלוסייה אנחנו בעצם בשני הקצוות – גם הרבה מאוד צעירים וגם הרבה מאוד קשישים.
אהוד דודסון: זה הדמוגרפיה של כללית.
חיים כץ: ואיפה נמצאים האנשים שבגילאי האמצע?
חיים כץ: בקופות אחרות?
אהוד דודסון: כן, בהחלט, הרבה יותר בקופות אחרות.
אהוד דודסון: זה המתחרים.
אהוד דודסון: תיכף גם אדבר על הפיזור הגיאוגרפי.
חיים כץ: כמה ילדים יש לכם?
אהוד דודסון: כחצי מיליון עד מיליון צעירים מגיל לידה ועד גיל 23.
חיים כץ: כמה הכנסה מן הביטוח יש לכם?
חיים כץ: כמה רווח אתם מרוויחים מן הביטוח על הילדים האלה?
אהוד דודסון: בואו נתווכח.
חיים כץ: אנחנו באים ללמוד את הקופה.
אהוד דודסון: אני רואה שאתה יודע את הקופה די יפה.
חיים כץ: אני לא יודע בכלל.
אהוד דודסון: זה סיפור אחר ואפשר ולפרוש אותו.
אהוד דודסון: קודם כול, אתה יודע שבשני קצוות החיים ההוצאות הן הגדולות ביותר, השנה הראשונה לחיים, והיא גם משופה.
אהוד דודסון: הרי אנחנו מקבלים קפיטציה גם על פי מספר הלקוחות הרשומים וגם על פי קבוצות הגיל שלהם.
אהוד דודסון: בשני קצוות החיים אנחנו מקבלים הרבה יותר כי ההוצאות גדולות מאוד בשנה הראשונה והן גדולות מאוד אחרי גיל 65, 75, והיום כבר מדברים על חבר'ה בגילאי 90 פלוס.
אופיר כץ: המיקום הגיאוגרפי הוא גם פרמטר?
אהוד דודסון: כן, המיקום הגיאוגרפי גם.
אהוד דודסון: על פי נוסחת הקפיטציה שלפיה מחלקים את הכסף, יש תוספת לפריפריה, היא בהחלט קיימת.
אהוד דודסון: השקף הבא מראה – זה מסמך של משרד הבריאות שבודק כל הזמן את נושא האי-שוויון בבריאות.
אהוד דודסון: באי-שוויון אנחנו מדברים גם על פריפריה גיאוגרפית וגם על פריפריה תרבותית, כלומר דרום תל אביב היא גם פריפריה מבחינת צריכת שירותי בריאות.
אהוד דודסון: אנחנו יודעים שככל שהשכבות הן במעמד סוציו-אקונומי נמוך יותר הן גם צורכות יותר שירותי בריאות, זה תמיד הולך ביחד.
אהוד דודסון: אגב, זה תופעה כלל-עולמית, לא המצאנו שום דבר מזה בישראל.
חיים כץ: אתה רואה את זה אצל הערבים.
אהוד דודסון: אוכלוסיות במעמד סוציו-אקונומי נמוך, גם במגזר החרדי.
חיים כץ: 95% מן הישובים הערביים נמצאים במעמד סוציו-אקונומי 2.
אהוד דודסון: גם אוכלוסייה חרדית נמצאת שם.
אופיר כץ: אתה רואה את זה גם בצפון ובדרום.
אופיר כץ: אנשים שם צורכים יותר שירותי בריאות, מעשנים יותר, חולים יותר בסוכרת.
אהוד דודסון: זה הולך ביחד, ומדהים עד כמה זה הולך ביחד.
אהוד דודסון: ככל שאנשים הם משכבה סוציו-אקונומית נמוכה יותר קשה להם יותר.
אהוד דודסון: היום בגלל הקורונה ובגלל כמות המובטלים אנחנו יודעים על המון אנשים שפשוט אין להם כסף לשלם עבור התרופות שלהם, את ההשתתפות העצמית שקיימת.
אהוד דודסון: הם לא צורכים את שירותי הבריאות וזה בעיה גדולה מאוד היום, קודם כול שלנו אבל בכלל בעיה לאומית.
אהוד דודסון: אנחנו הקופה בעלת הפרישה הגיאוגרפית הרחבה ביותר והקופה היחידה שנותנת מענה לתושבים שמתגוררים בכל אזורי הארץ, ואת זה אומר משרד הבריאות במסמך שלו.
חיים כץ: גם שלא עברו סיפוח?
חיים כץ: ...
חיים כץ: אני לא נכנס לפוליטיקה.
אהוד דודסון: לשאלתך, ויק ישראל, שהיא עוזרת מנכ"ל כללית, מצאה שמספר הילדים עד גיל 18 בכללית הוא 1.65 מיליון.
חיים כץ: 35% ממבוטחי הקופה, שהעלויות שלך עליהם שואפות לאפס.
אהוד דודסון: אגב חלק גדול מהם הוא כמובן במגזר הערבי, ופחות בחרדי כי הם פחות אצלנו.
אהוד דודסון: זו מפה שמראה את הפיזור שלנו בכל רחבי הארץ.
אהוד דודסון: אתה רואה את הצפון.
אהוד דודסון: 70% מהתושבים שגרים בצפון הם בכללית – בעפולה, נצרת, טבריה, קריית שמונה, רמת הגולן.
אהוד דודסון: אבל מצד שני יש את חיפה וגליל מערבי, זה מחוז שהוא כשלעצמו גדול יותר מכל קופת חולים לאומית כי סדרי הגודל שלנו הם כאלה.
אהוד דודסון: חלקם מסיבות היסטוריות וחלקם אני מאמין כי אנשים בוחרים להיות חברים בכללית, יש בחירה.
אהוד דודסון: היקף המרפאות בכללית – אנחנו כאמור פרושים בכל נקודת ישוב בישראל, בלי שום קשר ליעילות הכלכלית של זה.
אופיר כץ: בדרום – כמה אחוזים?
אהוד דודסון: בדרום אנחנו 63%–64%.
אהוד דודסון: להקים מרפאה בקיבוץ, בלי שום קשר להיגיון הכלכלי סביב המרפאות האלה – אנחנו נמצאים בכל מקום.
אהוד דודסון: אין שום היגיון להחזיק מרפאה בקיבוץ של 200 או 300 איש, אבל זה היה העיקרון מאז ומעולם.
חיים כץ: כמה שעות היא פתוחה?
אהוד דודסון: אחות נותנת שירות במשך כל ימי השבוע.
אהוד דודסון: רופא יגיע פעמיים בשבוע.
חיים כץ: אז זה לא להחזיק מרפאה.
חיים כץ: זה נקודת שירות.
חיים כץ: אתה נותן לנו סקירה.
חיים כץ: כשאתה אומר: אני מחזיק מרפאה – אני רואה מרפאה.
חיים כץ: אתה נותן נקודת שירות.
חיים כץ: קריית שמונה – מיון קדמי.
אהוד דודסון: זה מרפאה עם אחות, עם חדר תרופות, עם רופא שמבקר פעמיים בשבוע, זה תלוי בגודל האוכלוסייה ובצורך.
אהוד דודסון: אגב, בחלק מן המקומות התחלנו כבר לבנות מרפאות אזוריות שמאפשרות הרבה יותר שעות.
אהוד דודסון: הן קצת יותר רחוקות.
חיים כץ: כל כמה זמן אדם כזה רואה רופא מקצועי?
אהוד דודסון: זה כמובן תלוי.
אהוד דודסון: אתה ישר הולך על הנושאים הלא פשוטים.
אהוד דודסון: נגיע לזה.
חיים כץ: מה שטוב לא מעניין אותי.
חיים כץ: אם שמת לב, בפתיח שלי אמרתי שאני רוצה לשפר.
חיים כץ: את מה שטוב לא צריך לשפר.
חיים כץ: אנחנו צריכים לגעת במה שלא טוב, בשני הכיוונים: מה אתה מצפה ממני ומה אני מצפה ממך.
חיים כץ: מה שלא טוב אני רוצה לשפר.
חיים כץ: מה שאתה מצפה ממני – תעלה, כי אם תגיד לי את מה שאתה לא צריך אז השחתת את זמנך.
חיים כץ: זמנך בדולרים, אבל אני חבר כנסת ולכן זמני בשקלים.
אהוד דודסון: אגיד שני דברים.
אהוד דודסון: קודם כול, אני לעולם לא אתווכח עם יושב-ראש הוועדה, בין השאר כי בחלק גדול מן הדברים אתה מבין יותר ממני.
חיים כץ: אבל לא ברפואה.
אהוד דודסון: עסקינן במינהל רפואי, כרגע פחות ברפואה עצמה.
אהוד דודסון: איך מטפלים בקורונה – אולי לא נדבר על זה כרגע.
אהוד דודסון: ככלל רציתי להראות שיש פה מגוון אדיר של מרפאות, פרושות בכל רחבי הארץ, מהקטנה בקיבוץ ועד הגדולה, שיכול להיות שסדר גודל של 20,000 איש מקבלים בה שירות.
אהוד דודסון: מבחינתנו חלקו של השירות ניתן במגוון שלם של שירותים בקהילה.
אהוד דודסון: יש מרכזים לבריאות הילד ומרכזים לבריאות האישה, שהם מרכזים מקצועיים שנולדו בכללית בתפיסת עולם.
אהוד דודסון: רבים מהם נשענים ועובדים ביחד עם בתי חולים, רבים מהם עם הרבה מאוד מחקר ואקדמיה, מה שלדעתי הופך את השירות ליותר איכותי, יותר עדכני.
אהוד דודסון: 60 מכוני התפתחות הילד – שאני יודע שזה נושא רגיש מאוד והוועדה עוסקת בזה.
אהוד דודסון: אנחנו לגמרי שם.
אהוד דודסון: אנחנו בעיצומו של תהליך של קליטת עובדים בהיקפים גדולים מאוד אל תוך כללית.
אהוד דודסון: 1.65 מיליון ילדים צריכים את השירות הזה.
חיים כץ: אתה מוגבל על ידי האוצר או שאתה יכול באופן חופשי לקלוט את מה שאתה צריך אם אתה יודע לתת מענה כלכלי?
אהוד דודסון: עצם הקליטה – זה עניין שלי.
אהוד דודסון: המענה הכלכלי – אם אני רוצה אני קולט, אני לא מוגבל.
אהוד דודסון: מה שמגביל אותי זה התקציבים.
חיים כץ: אתה יכול היום לקלוט 500 רופאים?
אהוד דודסון: אני יכול, בטח שאני יכול.
אהוד דודסון: אני לא מוגבל.
אהוד דודסון: אין לי את נציבות שירות המדינה, אין לי שום הגבלה כזאת.
אהוד דודסון: המגבלה היא כסף, כמה כסף יש לי.
אהוד דודסון: אני מוגבל בצורך לעמוד בתקציב.
אהוד דודסון: חוק ביטוח בריאות ממלכתי קבע שאם אני חורג מתקציבי אני עובר עבירה פלילית ולכן אני חייב לעמוד בתקציבי.
אהוד דודסון: אבל איך אני מנהל אותו, אם אני לוקח יותר כוח אדם, כלומר מייצר שירותי בריאות בבית, או הולך לבית חולים - - -
חיים כץ: באיזה גירעון אתה גומר כל שנה ביחס לתקציב?
אהוד דודסון: כמו כל דבר, התשובה מורכבת.
חיים כץ: אתה אומר שזה פלילי.
חיים כץ: הרבה שנים אתה לא עומד בתקציב.
אהוד דודסון: בשנתיים האחרונות עמדתי בתקציב.
אהוד דודסון: אתה יודע שקופות החולים פועלות עם הסכמי ייצוב – תקלה גדולה מאוד – במקום שבבסיס יתנו את מה שצריך.
אהוד דודסון: אנחנו נאלצים לרוץ ולהתחנן אצל האוצר כדי לקבל את מה שלדעתנו מגיע לנו – המידוד, יוקר הבריאות וכל המפתחות האחרים – ואז חותמים הסכם תלת-שנתי עם האוצר.
אהוד דודסון: זה נכון לכל הקופות.
אהוד דודסון: האוצר נותן את מה שלדעתי מגיע בדין ומחייב אותנו בשורה שלמה של התחייבויות, ביניהן לעמוד בתקציב.
אהוד דודסון: ב-2018 ו-2019 עמדנו בתקציב.
אהוד דודסון: השנה היא דבר אחר לגמרי, עוד לפני הקורונה.
אהוד דודסון: קודם כול השנה אין הסכם ייצוב בכלל אז כבר חסר לי מיליארד שקל שקיבלתי כל שנה בשנתיים הקודמות רק בשביל המסגרת.
אהוד דודסון: התקציב השנתי של כללית הוא 39 עד 40 מיליארד שקל, זה התקציב שלנו, בזה אנחנו מממנים.
אהוד דודסון: השנה זה בטח יגיע ל-40 מיליארד שקל.
אהוד דודסון: רובו כספי משלם המסים.
אהוד דודסון: כמעט כולו מגיע מן האוצר, מן המדינה.
אהוד דודסון: אנחנו מרגישים את עצמנו אחראים באמת על כספי ציבור וצריך לנהל את זה הכי יעיל שאפשר.
חיים כץ: אתה מסביר פה שמס הבריאות שאנחנו משלמים לא מגיע אליך, אין קשר בין מס הבריאות שאני משלם לבין התקציב שלך.
חיים כץ: שיידעו, לפרוטוקול.
אהוד דודסון: ברור שאין קשר.
אהוד דודסון: התקציב הוא החלטה פוליטית-מדינית מה הכנסת הזאת והממשלה הזאת חושבות שמגיע למערכת הבריאות מכלל המשאבים של המדינה.
חיים כץ: מס הבריאות הוא הכנסה למדינה, בלי שום קשר לתקציב של הבריאות.
אהוד דודסון: אין שום קשר.
אהוד דודסון: מדינת ישראל החליטה שעבור בריאות יש לה 7.5% מן התל"ג, זהו, זה מה שהיא נותנת.
חיים כץ: והיא גובה 8% מהתל"ג.
אהוד דודסון: בעולם, במדינות ה-OECD זה בין 9% ל-10% מהתל"ג.
אהוד דודסון: במדינת ישראל לא.
אהוד דודסון: אגב, המספר הזה מלווה אותנו הרבה מאוד שנים, בטח בעשור האחרון ומעבר לזה, לא זז.
אהוד דודסון: אז זה הסכום שעומד לרשותנו.
אהוד דודסון: ההערכה שלנו לשנה הזאת – ואנחנו כמובן כל הזמן בעדכון מלא מול משרדי הבריאות והאוצר – ההתנהלות כרגע של כללית היא במתווה של גירעון של מעל 3 מיליארד שקל השנה.
אהוד דודסון: זה קודם כול אותו מיליארד שחסר.
חיים כץ: 7.5%.
אהוד דודסון: קודם כול יש מיליארד שחסר משנה שעברה.
אהוד דודסון: אחר כך יש קורונה.
אהוד דודסון: כרגע אנחנו מעריכים את הוצאות כללית על הקהילה שלה, על בתי החולים, על המעבדות, אם תרצו שנדבר עליהן בהמשך - - -
חיים כץ: למה הקורונה עלתה לכם יותר כסף?
חיים כץ: קורונה גרמה לזה שאנשים לא באו, קורונה גרמה לזה שלא עשיתם ניתוחים.
חיים כץ: קורונה לא הייתה מגפה כפי שהיה חזוי במספר החולים.
חיים כץ: כמה חולים התאשפזו בקורונה?
חיים כץ: זאת אומרת, קורונה הייתה צריכה להיות לכם יותר זולה אולי.
אהוד דודסון: כבר אגיד לך את המספר.
אהוד דודסון: קורונה נכון לרגע זה עלתה לכללית עוד מיליארד שקל.
אהוד דודסון: 600 מיליון שקל זה הוצאות.
חיים כץ: הוצאות על היגיינה?
אהוד דודסון: לא, יותר מזה.
אהוד דודסון: על הכשרת בתי החולים של כללית לקלוט חולי קורונה.
אהוד דודסון: יש תג מחיר לכל מיטה שאני מכין, בין 50–100 אלף שקל להכנת כל מיטה.
אהוד דודסון: אנחנו כבר הכנו 940–1,000 מיטות.
אהוד דודסון: משרד הבריאות יש לו הנחיה, הוא דרש שנכין 80% מן המיטות של כללית, להפוך אותן למיטות קורונה.
אהוד דודסון: אני לא מתווכח למה הם עשו את זה, אלא אם כן תרצו.
אהוד דודסון: זהו זה.
אופיר כץ: הייתי בבית חולים בנהריה וזה בדיוק המספר, הם הפכו 80% מן המיטות למיטות קורונה.
חיים כץ: בחלוקת סיכונים.
אהוד דודסון: אני מרגיש את עצמי חייל נאמן של מערכת הבריאות.
אהוד דודסון: אם כל אחד פה יעשה את מה שהוא רוצה אנחנו נהיה בכאוס.
חיים כץ: אין לנו טענות.
חיים כץ: אתה רק נותן לנו אינפורמציה.
אהוד דודסון: אני לא במקום כרגע של להביע את דעתי.
אהוד דודסון: אנחנו מביעים את דעתנו מול משרד הבריאות בפורומים המתאימים.
אהוד דודסון: כאשר אנחנו חושבים שהם עושים טעות אנחנו מסבירים.
אהוד דודסון: אגב מול עם ישראל תמיד נותנים גיבוי ותמיד אומרים: כדי שאנחנו נעבור את זה בשלום אזרחים חייבים לשמור על ההנחיות ולא לערער עליהן, אחרת נהיה כולנו בכאוס.
אהוד דודסון: גם בבתי החולים שלנו הייתה הפחתת פעילות, זה עוד נזק שנגרם לנו.
אהוד דודסון: נכון שלכאורה הרווחנו מזה שרכשנו פחות בבתי חולים חיצוניים.
אהוד דודסון: הסכומים שכרגע אנחנו מדברים עליהם הם סדר הגודל – הוצאות בסך 900 מיליון עד מיליארד שקל.
אהוד דודסון: על מה שופינו עד עכשיו?
אהוד דודסון: זו בטח תהיה השאלה הבאה.
אהוד דודסון: נכון לעכשיו מקבלים רק מקדמות.
אהוד דודסון: אין דבר כזה לתת את הכסף, למרות שאני יודע שהאוצר העביר מיליארדים לטובת בריאות.
אהוד דודסון: עד עכשיו כללית קיבלה בעין 212 מיליון שקל וגם הכסף הזה מוגדר כמקדמה.
אהוד דודסון: דבר שני, בדלית ברירה אנחנו קיזזנו בחודש הקודם לבתי החולים הממשלתיים עוד כ-200 מיליון שקל כדי שנוכל לעמוד בהתחייבויות התזרימיות שלנו.
אהוד דודסון: אני צריך לשלם משכורות.
אהוד דודסון: מראש המדינה יודעת – ניקח 200 מיליון ועוד 200 מיליון, הקלנו על התזרים שלנו ב-400 מיליון אבל בעצם קיבלתי רק 200 מיליון.
חיים כץ: כמה אתה משלם לספקים?
חיים כץ: שוטף פלוס כמה?
אהוד דודסון: שוטף פלוס 90.
אהוד דודסון: אם מישהו יגיד לי: תקדים את זה לשוטף פלוס 60 – זה הר עצום של מיליארדים חד-פעמית, כי בכללית הכול זה מספרי עתק.
אהוד דודסון: אנחנו משלמים בכל חודש משכורות בסדר גודל של בין 500–600 מיליון שקל, בכל חודש, סליחה, יותר, מעל מיליארד שקל, סליחה טעיתי.
אהוד דודסון: 15 מיליארד בשנה הולך על משכורות.
חיים כץ: 1.25 מיליארד שקל לחודש.
אהוד דודסון: מיליארד שקל למשכורות, שאין מצב שלא נשלם, את זה קודם כול אני מוכרח לשלם.
אהוד דודסון: אחר כך תחשוב שאם אני לא מצליח לשלם את מה שמגיע בכל חודש לבית חולים הדסה, תחשוב מה קורה.
חיים כץ: אני יודע שמנכ"ל בית חולים הדסה חש לא טוב.
חיים כץ: איך הוא מרגיש?
אהוד דודסון: אני לא יודע.
אהוד דודסון: אני מאחל לו בריאות.
אהוד דודסון: אתה יודע מה, נדבר על שערי צדק – אותו דבר.
אהוד דודסון: אם אני לא מצליח לשלם לשערי צדק בית החולים נופל, ואתם יודעים מה קורה מסביב לזה.
חיים כץ: למה נופל?
אהוד דודסון: מה ההכנסות של בית חולים בישראל?
אהוד דודסון: מקופות החולים, מזה הוא חי.
אהוד דודסון: מי הקופה הכי גדולה?
אהוד דודסון: אני.
אהוד דודסון: אם אני לא משלם לו - - -
חיים כץ: דיברנו על סיכונים.
חיים כץ: אם אתה לא יודע לשלם לו, המדינה תשלם לו, תשפה אותו.
חיים כץ: אף אחד לא ייתן לבית חולים שערי צדק ליפול.
חיים כץ: תבוא מדינת ישראל ותשפה.
חיים כץ: אלה בשבילך כלים, אם אין לך לשלם אז אתה לא משלם.
אהוד דודסון: אנחנו יודעים.
אהוד דודסון: כבר היינו שם.
אהוד דודסון: אבל בסוף אני רוצה להתנהג בצורה אחראית ומוסרית.
אהוד דודסון: אם אנחנו נאלצים לעשות את זה ולא לשלם לספק שלנו – זה לא דבר שעושים בקלות-דעת, זה נעשה באמת בקושי רב.
אהוד דודסון: 14 בתי חולים של כללית נמצאים כאן, מפוזרים בכל המדינה.
אהוד דודסון: הם נבנו – אין איזה הסבר תכנוני למה הם פרושים איך שהם פרושים.
אהוד דודסון: היסטוריה, כך זה קם.
אהוד דודסון: רובם עוד מימי ההסתדרות, כאשר קופת חולים וההסתדרות היו גוף אחד.
אהוד דודסון: אתם יודעים שבחוק ביטוח בריאות ממלכתי ניתק הקשר לחלוטין.
חיים כץ: לא ניתק.
חיים כץ: הדירקטוריון היה מיכאלי, בודד, והוא לא ויתר.
אהוד דודסון: אעדכן אותך – חל שינוי.
חיים כץ: חיים רמון רצה אז שכל אזרח במדינת ישראל ישלם להסתדרות, ובגין זה הוא ויתר לקופת חולים.
חיים כץ: היה את הקטע של הפנקסים, היה שם סרט.
חיים כץ: הייתי אז במאבקים.
אהוד דודסון: לפני שלוש שנים נחתם התקנון החדש בכללית ואושר על ידי שר הבריאות ושר האוצר.
חיים כץ: זה היה 15 שנים אחרי האירוע.
חיים כץ: 15 שנים לקח להיכנס בתקנון.
אהוד דודסון: אגב, ההסתדרות מנסה עוד מידי פעם בבית המשפט להחזיר איזו השפעה על כללית ושולחים אותה.
אהוד דודסון: אין שם שום השפעה יותר, זה נגמר.
אהוד דודסון: 14 בתי חולים פזורים בכל הארץ.
אהוד דודסון: לצערי אין לנו בית חולים בירושלים, אבל בשאר הערים בארץ יש.
אהוד דודסון: חלק מבתי החולים הם מרכזי מצוינות לאומיים אדירים, בראש ובראשונה מרכז רפואי רבין, שהוא מרכז השתלות האיברים הגדול בישראל.
אהוד דודסון: 60%–70% מכל ההשתלות שאתם שומעים עליהן מתבצעות ברבין ובשניידר, כל השתלות הלב, הריאות, הכליות, הלבלב, 70% מהן כאן.
אהוד דודסון: שניידר הוא בית חולים לילדים שעומד ברשות עצמו היחיד שקיים במדינת ישראל.
אהוד דודסון: שאר בתי החולים לילדים הם חלק מקמפוסים גדולים יותר.
אהוד דודסון: יש כאן את המרכז האונקולוגי לילדים הכי גדול בארץ.
אהוד דודסון: אני לא יודע אם אתם זוכרים את הסיפור שהיה לפני שלוש שנים עם המחלקה לאונקולוגיה בהדסה שנסגרה והיה סיפור מאוד מאוד קשה, וגם רגשית קשה מאוד לכולנו.
אהוד דודסון: זה היה הגיבוי – כל ילדי ירושלים הגיעו לשניידר.
אהוד דודסון: קלטנו אותם בלי לשאול כמה זה עולה, בלי תיקון של כל מיני נוסחאות וקאפינג ועניינים.
אהוד דודסון: קודם כול יש ילדים חולים – מטפלים.
חיים כץ: הייתה שם גם יוקרה וגם כסף.
אהוד דודסון: נכון.
אהוד דודסון: אנחנו נתנו פתרון לאומי אחרי מה שקרה בירושלים, עשינו את מה שצריך.
אהוד דודסון: אחר כך כשהגענו לאוצר ואמרנו: חבר'ה, מה עם שיפוי?
אהוד דודסון: אז לא כל כך הכירו אותנו יותר.
אהוד דודסון: זה מה שקרה אז.
חיים כץ: היום הילדים האלה עדיין נוסעים מירושלים?
אהוד דודסון: עדיין חלק גדול מהם.
אהוד דודסון: נגיד בדיפלומטיה: חלק מן המגזרים בישראל ממשיכים להגיע אלינו וחלק ממשיכים לקבל את השירות במחלקה בהדסה.
אהוד דודסון: המרכז הגדול בישראל, כ-50% מניתוחי הלב בילדים בארץ מבוצעים כאן.
אהוד דודסון: כלומר יש פה מרכזים שהם לא רק מקומיים, לא רק קופתיים, הם כלל לאומיים.
אהוד דודסון: בגלל קוצר היריעה לא אמשיך לספר על בתי חולים נוספים, אבל גם אצל אחרים יש מרכזי מצוינות כאלה.
אהוד דודסון: כמה מילים על הפריפריה כי זה חשוב מאוד.
אהוד דודסון: בסוף אנחנו, אפשר להגיד, הקופה של הפריפריה.
אהוד דודסון: בסוף אנחנו מרגישים את עצמנו אחראים לשירות שניתן לאזרחי ישראל גם בצפון וגם בדרום.
אהוד דודסון: אני לא חושב שאני צריך לספר לכם על חוסר השירותים המשווע שיש בפריפריה, על הפערים הענקיים שעדיין קיימים, שבסוף מתבטאים גם בתוחלת חיים.
אהוד דודסון: מכיוון שבמשך חמש שנים ניהלתי את בית חולים סורוקה אני מכיר היטב את המספרים: פער של בין 7 ל-8 שנים בתוחלת חיים בין אם אתה גר בבאר שבע ובין אם אתה גר ברעננה.
אהוד דודסון: לא יכול להיות שמדינת ישראל סובלת את זה ומוכנה לזה.
חיים כץ: גברים או נשים?
אהוד דודסון: ממוצע של כולם.
אהוד דודסון: מעבר לזה שגבר חי פחות, אבל זה בכל העולם.
אהוד דודסון: אנחנו כגברים חיים בממוצע ארבע שנים פחות.
חיים כץ: שנתיים וחצי: 84 לנשים ו-81.5 לגברים.
אהוד דודסון: קניתי, מסכים.
אהוד דודסון: בשל סיבות ביולוגיות.
אהוד דודסון: אנחנו משקיעים הרבה מאוד בפריפריה.
אהוד דודסון: חשוב שתדעו, אנחנו משקיעים סכומים גבוהים מאוד בבתי החולים שלנו.
אהוד דודסון: ועוד דבר תזכרו: אין לזה מקור תקציבי.
אהוד דודסון: איך אנחנו מתוקצבים?
אהוד דודסון: אנחנו מתוקצבים לפי האוכלוסייה, אנחנו מתוקצבים לפי נפש שחברה בכללית.
אהוד דודסון: אין תקצוב עבור בתי החולים.
אהוד דודסון: גם בכל הנוסחאות ובכל הסכמי הייצוב כללית כמעט ולא מקבלת כסף עבור בתי החולים שלה.
אהוד דודסון: זה אלמנט נורא חשוב שצריך להבין.
אהוד דודסון: זה שונה מאוד מבתי החולים הממשלתיים, שמסובסדים באופן מלא.
אהוד דודסון: בתי החולים הממשלתיים – אני לא יודע כמה יש, אבל הם מהווים - - -
חיים כץ: אתה לא יודע כמה יש?
חיים כץ: כמה בתי חולים יש בישראל?
חיים כץ: בואו נעשה חשבון, נראה כמה יש.
חיים כץ: לך יש 14.
אהוד דודסון: 40.
אהוד דודסון: תלוי איך אתה סופר – עם בתי חולים פסיכיאטרים, עם גריאטריה?
חיים כץ: את כל בתי החולים של אסותא אני לא סופר.
אהוד דודסון: אסותא זה פרטי בכלל.
אהוד דודסון: את אסותא אשדוד אתה כן צריך לספור כי הוא ציבורי.
אהוד דודסון: את שאר בתי החולים אסותא לא סופרים כי הם פרטיים.
אהוד דודסון: אגיד אחרת: מספר המיטות הכלליות בישראל, כללית מחזיקה 30%, המדינה מחזיקה 45%.
אהוד דודסון: זאת אומרת, המדינה היא פעם וחצי מאיתנו, או 50% יותר מאיתנו.
אהוד דודסון: ואכן בתי החולים הממשלתיים מייצרים בשנה גירעון של 3 מיליארד שקל.
אהוד דודסון: בתי החולים של כללית מייצרים גירעון של 2 מיליארד שקל.
אהוד דודסון: בפרופורציה זה הגיוני.
חיים כץ: מה ממוצע השכר של רופא בבית חולים ממשלתי ביחס לכללית?
חיים כץ: ממוצע.
חיים כץ: אני לא מדבר על פרופ' גדעון סהר.
אהוד דודסון: יש הבדל גדול.
אהוד דודסון: השכר הרגיל על פי הסכמי עבודה הוא זהה כי זה אותו הסכם עבודה, אבל בבית חולים ממשלתי יש קרן מחקרים, כך שלרופאי בתי החולים הממשלתיים יש עוד תלוש שכר על העבודה שלהם אחרי הצוהריים.
אופיר כץ: לבתי החולים של כללית אין דבר כזה?
אהוד דודסון: אין, אין דבר כזה.
אהוד דודסון: כל השכר הוא גלוי, נמצא בתלוש השכר, ואם הרופא עבד אחר הצוהריים - - -
אופיר כץ: זה מביא בהמשך רופאים למקומות שהם לא היו מגיעים, ומגיעים אם יש קרן מחקר.
אופיר כץ: זה מה שמושך את הרופאים.
אהוד דודסון: לנו אין קרן, לא קיימת קרן.
אהוד דודסון: היא קיימת בבתי חולים ממשלתיים.
אהוד דודסון: זה הבדל דרמטי.
אהוד דודסון: נאמר כך: לבית החולים תל השומר יש הרבה יותר אמצעים למשוך "כוכבים" מאשר לבילינסון, בגלל המבנה הזה.
חיים כץ: אני אומר לפרוטוקול: לדעתי בילינסון הוא בית החולים הכי טוב בארץ, גם בנראות, גם בהתייחסות.
חיים כץ: אבא שלי נפטר בבילינסון, ויחד עם זה אני אומר שבילינסון לדעתי הוא בית החולים – גם בנראות, גם בטיפול, גם בהתייחסות – הכי טוב בארץ.
חוה אתי עטייה: אני נותנת מחמאה גם לבית החולים קפלן.
חוה אתי עטייה: בשירות הוא מצוין.
חיים כץ: היה כדאי לבוא לכאן.
אהוד דודסון: לגמרי.
אהוד דודסון: ברשותך, אספר את זה למנהלת בית החולים, היא תשמח מאוד לשמוע.
אהוד דודסון: אם כבר הזכרתי מנהלת, תדעו ששלושה מבתי החולים שלנו מנוהלים על ידי רופאות מדהימות.
חוה אתי עטייה: אני מסכימה.
חוה אתי עטייה: נתקלתי בזה.
אהוד דודסון: אנחנו מתקדמים.
חיים כץ: למה כל כך קצת?
חיים כץ: יש לך 14 בתי חולים.
חיים כץ: שלוש מנהלות זה 20% מן המנהלים.
אהוד דודסון: שלושה מן המחוזות של כללית מנוהלים על ידי נשים מדהימות, ויש לנו גם – בעוד רגע יהיו שלוש סמנכ"ליות.
חיים כץ: לא מעניין אותי כמה נשים וכמה גברים.
חיים כץ: צריכים להיות האנשים הכי טובים והכי מסורים לעניין ולא מעניין אותי אם זה אישה או גבר ואני לא סופר.
חיים כץ: בדברים האלה צריך להיות האדם הכי מתאים.
אהוד דודסון: כך אנחנו גם חושבים, ושמחים שיוצא שגם נשים משתלבות.
אהוד דודסון: אם אפשר לחזור אל מה שנשאלתי קודם, חשוב להבין שיש אפליה קיצונית מאוד בתקצוב בתי החולים.
אהוד דודסון: אותם 3 מיליארד שקל שבתי החולים הממשלתיים נושאים על גבם בעצם מכוסים על ידי האוצר בכל שנה.
אהוד דודסון: בכל שנה מנהל בית חולים ממשלתי מתחיל מאפס.
חיים כץ: זה לא צריך לעניין אותך.
אהוד דודסון: זה מאוד מעניין אותי כי אני פה.
חיים כץ: תקשיב, זה רובריקה אחרת.
חיים כץ: אתה צריך – ועוד לא הגענו לזה פה – להגיד: לא מעניין אותי, זה נהנה וזה לא חסר.
חיים כץ: זה הכלל הגדול שמוביל אותך.
חיים כץ: זה שהם מקבלים – מקבלים.
חיים כץ: אתה צריך לקבל את מה שאתה צריך.
אהוד דודסון: אני מנסה להסביר, בתי החולים של כללית מייצרים לי כקופה גירעון של 2 מיליארד שקל בשנה.
אהוד דודסון: מאיפה אני מכסה את ה-2 מיליארד האלה?
אהוד דודסון: באין מקור אני לוקח את זה מן הקהילה.
חיים כץ: בשורה התחתונה אתה אומר לוועדה שלתפעול 14 בתי החולים של הכללית חסרים לך 2 מיליארד שקל.
חיים כץ: בגלל זה נפגע הטיפול בשירות הזה והזה, כי אתה יודע לתת טיפול טוב יותר לזה ויותר טוב לזה.
חיים כץ: אבל מה לעשות, אתם העדפתם, אנחנו המחוקקים, אנחנו השלטון העדפנו אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
חיים כץ: ואז אני הופך להיות שגריר שלך, כי אז אני מבקש אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
חיים כץ: אני מחוקק, פה בוועדה אני יודע להביא תשובות.
חיים כץ: עד עכשיו בסקירה אמרת שהכול מצוין, שאתה לא צריך כלום.
חיים כץ: זה על הכיפק, באמת, יושבים פה ארבעה חברי כנסת, שלושה מן הקואליציה, אחד מן האופוזיציה והתרשמו: קופת חולים כללית היא קופה מעולה, אפילו יושב-ראש הוועדה אמר שבילינסון מצוין ואפילו חברת הכנסת עטיה שיבחה את קפלן, לעילא ולעילא, והנה באה עוד חברת כנסת בשצף קצף, פעם ראשונה שהיא בוועדה.
חיים כץ: תעבור לצרכים.
אהוד דודסון: אני מגיע לאתגרים.
אהוד דודסון: תבין מה אמרתי בעצם.
אהוד דודסון: קודם שאלת מה קורה עם התורים.
אהוד דודסון: הנה התשובה: למעשה כדי לממן את בתי החולים שלי, שאני מזכיר שכל אזרחי ישראל נכנסים לשם, לא רק חברי כללית, אני לוקח מן הקהילה.
אהוד דודסון: אני אפילו יכול להגיד את המספר.
אהוד דודסון: קח 2 מיליארד שקל, תחלק ל-4 מיליון מבוטחים, כל מבוטח תורם 500 שקל לשנה כדי לממן את בתי החולים, כך זה יוצא.
חיים כץ: תדבר במספרים גדולים כי אז זה ייצא יותר.
חיים כץ: אם אתה אומר 500 שקל לשנה אז מדובר על 45 שקלים לחודש.
חיים כץ: זה נשמע מעט.
אהוד דודסון: ב-500 שקל לשנה כל מבוטח מממן גירעונות של בתי חולים.
חיים כץ: כל מבוטח משלם 45 שקלים בחודש.
אהוד דודסון: אגב, כולם נכנסים לשם.
אהוד דודסון: אם אתה רוצה, בעצם אני מממן גם את הגירעונות של המתחרים שלנו כי גם הם נכנסים לבילינסון.
חיים כץ: באיזה אחוזים?
אהוד דודסון: יחסית נמוך, הם עוקפים אותנו, אבל הם נכנסים.
אהוד דודסון: בערך 20%, 25% מן הפעילות של קופות אחרות.
חיים כץ: אז אתה מממן 9 שקלים לחודש של מבוטח מקופה אחרת.
אהוד דודסון: זה הכסף שאיתו אני יכול לקצר תורים לאזרחים, זה בדיוק הכסף שחסר כדי לקצר את התור לאורתופדיה, לרופא עיניים, לאף-אוזן-גרון.
חיים כץ: יש לך את כל שאר הפסיליטיז?
חיים כץ: כמה שעות ביום עובדים חדרי הניתוח שלך?
אהוד דודסון: קודם כול יש את השעות הנורמטיביות.