GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: אני מזכיר בפעם המי יודע כמה שהחוק לא עוסק בשטחים הציבוריים.
איציק שמולי: זאת אומרת שאם יש היום מצלמה בשטח ציבורי בבית חולים או בבית אבות אז היא יכולה להישאר.
איציק שמולי: אין שום מניעה.
איציק שמולי: זה לא כזה דחוף לקחת את התמונה של פיקאסו, שדיברתם עליהן פעם שעברה, שעולה 50,000 דולר ולשים אותה דווקא באותה מחלקה.
איציק שמולי: אפשר לשים אותה גם במקום אחר.
איציק שמולי: זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, שלגבי השטחים הציבוריים יש להם פתרון.
איציק שמולי: הבקשה שלהם נענתה.
איציק שמולי: לגבי השטחים המשותפים, לדעתי זה יפתח לנו פה את כל החוק מהתחלה.
איציק שמולי: יש התנגדות בממשלה, יש התנגדות בקרב ארגוני העובדים, זה סתם להחזיר אותנו לנקודת ההתחלה.
איציק שמולי: אני חושב שבנקודת הזמן הזו, ימים בודדים לפני שהכנסת מתפזרת, כשהבקשה הזו עולה – למעשה 50% מהבקשה שלכם, אם מתייחסים באופן אמיתי לשטח בית האבות או בית החולים זה יותר מ-50%.
איציק שמולי: לגבי השטחים הציבוריים, תמשיכו לעשות את מה שאתם עושים, יש לכם שם מצלמות, אף אחד לא אומר לכם שום דבר.
איציק שמולי: לגבי השטחים המשותפים, המשמעות של מה שאתה מבקש זה לעצור את החוק ולבטל אותו.
אביטוב זלקין: אז, חלילה, אני לא רוצה לבטל, רק אם - - -
אלי אלאלוף: רק שנבין, השטחים המשותפים הם שניים – חדר אוכל ומועדון, או שהיית יום.
אביטוב זלקין: שבשטחים האלה מותר או אסור?
אביטוב זלקין: לא הצלחתי להבין.
ענת מימון: מותר לפי הוראות החוק.
אביטוב זלקין: מותר.
אביטוב זלקין: במשותף זה מותר?
אלי אלאלוף: לפי הוראות החוק ושמירה על הפרטיות.
אביטוב זלקין: משותף זה מותר, חדר אוכל וחדר יום.
אלי אלאלוף: לגבי ההיקף, הסביבה ההיקפית, תעשו מה שאתם חושבים.
אביטוב זלקין: חדר אוכל וחדר יום זה הקריטי שבהם.
איה דביר: ברשותכם, לפי החוק מותר לפתוח את התמונות כל פעם כשיש חשד.
איה דביר: זאת אומרת, אם מזהים שיש עובד שמתנהל לא כמו שצריך וחושבים, עקב איזושהי ראיה שיש בהתנהגות של החולים או משהו, אז מותר לפתוח וזה לא יהיה אונליין, זה יהיה יום אחרי.
ענת מימון: המנהל יכול לפתוח.
אביטוב זלקין: השאלה שלי הייתה לגבי אונליין, אני רוצה לחדד.
ענת מימון: לא, לגבי אונליין הוועדה כבר דנה.
אלי אלאלוף: אונליין זה לא אפשרי – או דרך מנכ"ל המשרד או אחרי 24 - - -
ענת מימון: למנהל יש.
אלי אלאלוף: המנהל, אחרי 24 שעות.
אביטוב זלקין: הערה שנייה, ברשות היושב-ראש, אני לא יודע היכן להעלות אותה אבל היא נוגעת לעניין המימוני של החוק הזה.
אלי אלאלוף: עוד רגע נגיע למימון.
ענת מימון: הסעיף האחרון הוא סעיף התחילה.
ענת מימון: אדוני, אנחנו קבענו שהתחילה היא שנה מיום הפרסום ועכשיו, לפי מה שנאמר לי מהממשלה, צריך לשנות את ההוראה של ההארכה, כך ששר האוצר בהסכמת שר הבריאות ובאישור הוועדה רשאים לדחות בצו את יום התחילה בתקופות נוספות שלא יעלו סך הכול על שנתיים.
ענת מימון: באופן הזה למעשה, ככל שגם לא יהיה איזשהו מקור תקציבי בתקופה הקרובה, אפשר יהיה להכניס את זה לחוק התקציב הבא ולמצוא את המקור התקציבי לביצוע החוק.
אלי אלאלוף: הגענו לסעיף שלך.
אלי אלאלוף: משרד האוצר, בבקשה.
אורן גבע: אורן גבע, רכז בריאות באגף תקציבים באוצר.
אורן גבע: אני רוצה להתייחס לסוגיה התקציבית.
אורן גבע: הצעת חוק הזו היא הצעת חוק ממשלתית שעברה ועדת שרים כהצעת חוק לא תקציבית.
אורן גבע: אני מתאר מה קרה.
אורן גבע: זה היה כי בוועדת שרים הוחלט שהצעת החוק תעסוק במתן סמכות לשר בריאות להתקין תקנות בהסכמת שר האוצר.
אורן גבע: הוועדה פה דנה והחליטה לממש כבר את החוק בחקיקה ראשית ולא בתקנות – כמובן, זכותה של הוועדה והכול בסדר – אבל הסטטוס עדיין של הצעת החוק הוא הצעת חוק לא תקציבית, למה?
אורן גבע: כי היא לא חזרה לוועדת שרים או לממשלה להקצאות מקור תקציבי.
אורן גבע: כהצעת חוק לא תקציבית זה אומר שמבחינת השר שמקדם אותה, שר הבריאות, יש לו מקור תקציבי בתוך המשרד שלו לממן את מימוש הצעת החוק.
אורן גבע: זה עניין של משרד הבריאות להתייחס.
אורן גבע: אני, מבחינתי, כמשרד אוצר, מכיוון שהממשלה לא הקצתה מקור למימוש הצעת החוק, המשמעות היא שמשרד הבריאות יודע לממן את הצעת החוק באופן מלא מתקציבו, ואני חושב שאין חולק שלהצעה יש עלויות מסוימות, שצריך לשפות את המוסדות, כנראה - - -
אלי אלאלוף: לא שמעת את הפתרון של משרד הבריאות?
אורן גבע: הפתרון הוא לאפשר דחייה בהסכמה בשנה.
ענת מימון: לא, בשנתיים, כך שזה לא נכנס להוראות של הנומרטור.
אלי אלאלוף: ומה יהיה המקור התקציבי שמוצע על ידי משרד הבריאות?
אורן גבע: אני לא יודע.
אורן גבע: יש פה נציג של משרד הבריאות, אתה יכול לשאול אותו.
אלי אלאלוף: איך אני יכול לדעת ואתה לא?
אלי אלאלוף: כי הוא אמר שהוא ידאג להעלאת התעריף של - - -
אורן גבע: לא, זאת העלות, זה לא המקור.
אורן גבע: אתה יכול לשאול את משרד הבריאות מאיפה הוא מתכוון לממן.
אלי אלאלוף: מ-44 מיליארד הוא לא יודע להזיז כמה מיליונים?
אורן גבע: יכול להיות, תשאל אותו.
אלי אלאלוף: תשבו על זה, בבקשה, אבל אני לא רואה בזה היום הצעת חוק תקציבית.
ענת מימון: אני חייבת להעיר, אדוני, רק שהמונח "הצעת חוק תקציבית" לא נכון לשימוש פה כי לפי חוק הצעת חוק תקציבית - - -
אורן גבע: לא, היא לא תקציבית.
אורן גבע: אמרתי שהיא לא תקציבית.
אורן גבע: היא עברה בממשלה כלא תקציבית.
ענת מימון: היא לא תקציבית אז מבחינת הכנסת אין משמעות לוויכוח המימוני.
אורן גבע: אמרתי, הצעת החוק היא לא תקציבית כי שר הבריאות הגיש אותה לממשלה כלא תקציבית.
אורן גבע: הוא הגיש אותה כלא תקציבית, המשמעות של זה מבחינת הממשלה - - -
ענת מימון: גם אם היה מגיש אותה כתקציבית, ברגע שהממשלה מגישה היא לא יכולה להיות תקציבית.
אלי אלאלוף: חוץ מזה, יש לכם שנתיים להיערך ולבצע את החוק.
ענת מימון: אפילו שלוש, זו שנה פלוס שתיים.
אלי אלאלוף: שנה פלוס שנתיים, אז אני יודע שימצאו את זה.
אלי אלאלוף: זה מספיק קריטי.
אלי אלאלוף: כולם הצטרפו לבהלה.
אלי אלאלוף: מי שהרים את הדגל זה שמולי, למרות שהוא אופוזיציה כולם תמכו בו בעניין הזה.
אביטוב זלקין: אם אפשר משפט אחד רק בנושא התקציבי.
אביטוב זלקין: פה אני מבקש את ההגנה של חברי הוועדה עלינו, מפעילי המוסדות.
אביטוב זלקין: כשנאמר "למשרד הבריאות יש מקור תקציבי" אנחנו מכירים את השיטה – אתם תעשו ואנחנו נחזיר לכם שקל וחצי ליום על פני חמש שנים.
אביטוב זלקין: אין לנו את האפשרויות.
אביטוב זלקין: ישב פה נציג משרד הבריאות בשבוע שעבר - - -
אלי אלאלוף: אני מציע שאגף התקציבים יגיע לנושא הזה וימצא את הפתרון.
אלי אלאלוף: אני לא יכול היום להחליט ולהגיד איך משרד הבריאות הולך לקחת את הכסף.
אביטוב זלקין: אגף התקציבים באוצר?
אלי אלאלוף: אגף התקציבים ומשרד הבריאות, שימצאו את הדרך לממן את העסק הזה.
ענת מימון: הערה אחרונה, אדוני, האכסניה שבסוף החוק יהיה בה היא פקודת בריאות העם ולא כחוק נפרד.
ענת מימון: זה עלה גם בדיון הקודם וחשוב לי להדגיש את זה.
אורן גבע: אגב, אני מציע שזה יישאר "שר הבריאות בהסכמת שר האוצר", לא "שר האוצר".
אורן גבע: תמיד זה "בהסכמת שר האוצר".
נורית קורן: כן, זה נכון.
אורי פליישמן: אני אלך, ברשות אדוני, מהכבד אל הקל.
אורי פליישמן: דווקא נתחיל מהדבר שהכי קריטי מבחינתנו, בסעיף 29י(ג): "אין בהוראות חלק זה כדי לגרוע מסמכויות הנתונות לגורמים המוסמכים".
אורי פליישמן: אנחנו חושבים שזה צריך להיות "לפי חוק העונשין" כי זה החוק הרלוונטי.
ענת מימון: לא שונה פה כלום, זה מה שהוצע.
אורי פליישמן: רק שניה.
אורי פליישמן: זה דבר אחד.
אורי פליישמן: אמרנו בהמשך למה שהיה פה בסוף הדיון שלא יותר שימוש בצילומים לפי חוק ככלי ניהולי במערכת יחסי עבודה, לרבות לפיקוח והליכים משמעתיים, כי היה לנו כל הזמן חשש – וזה עלה פה מתוך השיח שניהלו פה מנהלי בתי החולים הגריאטריים – שיכולים לעשות בזה שימוש לתמונות על הקיר וכל מיני דברים כאלה.
אורי פליישמן: אנחנו מבקשים שזה יהיה כתוב במפורש בחוק כדי שלא יהיו אי הבנות.
אורי פליישמן: זו הבקשה הראשונה.
ענת מימון: אנחנו לא רוצים להגביל את זה רק לפי חוק העונשין כי יש לפעמים סמכויות נוספות לפי חוקים שאנחנו לא רוצים למנוע בחוק הזה, להתגבר על חוקים אחרים - - -
אלי אלאלוף: הבנת שהצעתך נדחתה.
אורי פליישמן: אולי הסברתי את עצמי לא טוב.
אורי פליישמן: אני אולי אדגיש שאנחנו בעיקר מדברים על הנושאים המשמעתיים ועל דברים שקשורים ליחסי עבודה, שלא ישתמשו בזה ככלי לפיקוח.
ענת מימון: אבל לפי דין יש לך סמכות לקבל צילומים, אתה צריך לפנות לבית משפט, לקבל צו של בית משפט - - -
אורי פליישמן: הם יכולים לצפות בתוך - - -
ענת מימון: סמכות לפי דין?
אורי פליישמן: כי למנהל יש סמכות לצפות באותם צילומים - - -
ענת מימון: רק אם יש חשש לתביעה יש לו סמכות.
אורי פליישמן: נכון, ואז הוא יכול להשתמש בזה.
אורי פליישמן: הוא אומר: אני לא מעביר פה תלונה - - -
נורית קורן: אתה רוצה להשתמש בזה כדי לפטר עובד?
נורית קורן: אסור לך.
אורי פליישמן: אוקיי, אז למה לא לרשום את זה במפורש?
אורי פליישמן: זה נורא-נורא חשוב.
אורי פליישמן: דבר נוסף, לגבי אופן התקנת המצלמות – בסעיף 29ח: "בסעיף 29ה, והכול במטרה להגן על שלומם של המאושפזים", המטרה היא לא להגן על שלומם של המאושפזים, אנחנו אמרנו שהמטרה היא לאתר ולמנוע פגיעה לפי חוק זה.
אורי פליישמן: כלומר, זאת המטרה של הסעיף.
אורי פליישמן: אנחנו לא רוצים שירחיבו את זה לכל מיני מצבים של ברירת - - -
ענת מימון: מאותו סעיף ביקשתם להוריד את "רווחתם" והורדנו.
אורי פליישמן: ואת "שלומם" ולשים "פגיעה", לאיתור פגיעה.
אורי פליישמן: אנחנו מדברים על הפגיעה.
ענת מימון: לא, זה לא הסעיף הזה.
ענת מימון: זה היה בסעיף אחר.
ענת מימון: הסעיף הזה מדבר על האופן שבו יוצבו המצלמות.
ענת מימון: אנחנו אומרים שהמצלמות צריכות להיות באופן שמונע את הפגיעה.
אורי פליישמן: נכון, שיהיה כתוב.
ורד וייץ: אז תכתבו את זה – כדי למנוע פגיעה.
ענת מימון: בסדר, נכתוב:
ענת מימון: הכול במטרה למנוע פגיעה במאושפזים.
אורי פליישמן: דבר אחרון חביב: בסעיף 29יא(א), "מורשי גישה", כתוב "מנהל בית החולים יקבע מורשי גישה לצילומים", אנחנו מבקשים שהרשימה תהיה סגורה במובן הזה שהוא יוכל להסמיך אחר אחד במקומו - - -
ענת מימון: אבל זה לא מה שהוועדה החליטה.
אורי פליישמן: שניה.
אלי אלאלוף: שיסיים, תנו לו להגיד הכול ואנחנו נגיד לא.
אורי פליישמן: הסמכות היא של הוועדה אני רק אומר שאנחנו רוצים שהוא יוכל להסמיך אחר במקומו בסופו של דבר וזו הנקודה החשובה.
אורי פליישמן: לא כל יום מסתכלים ולא כל יום יש אירוע רלוונטי.
אורי פליישמן: אנחנו רוצים שאדם אחד יראה את זה ולא יעשו שימוש.
אורי פליישמן: מה שיקרה בנוסח הזה של החוק, שרופא במחלקה או אחות אחראית במחלקה יכולים להסתכל על דברים שאנחנו לא רוצים שהם יסתכלו.
ענת מימון: לא רופא במחלקה, רק רופא שהוא מנהל מחלקה.
אורי פליישמן: מנהל מחלקה, אבל זה רופא אחד, בבית חולים יש 50 מחלקות.
אורי פליישמן: בתל השומר יש 50 ו-60 מחלקות.
ענת מימון: בכל מחלקה אחד.
אורי פליישמן: תראו, כשמדובר בכל מחלקה זה אומר שהסעיף הזה מאפשר בבית החולים תל השומר ל-130-140 אנשים לצפות.
צפי הלל דיאמנט: אבל זה לא חל על תל השומר.
אורי פליישמן: אתם צודקים, אז בבית חולים גריאטרי – 30 איש.
אלי אלאלוף: אנחנו לא משנים.
אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש לא להיכנס לוויכוח, סיימנו.
אלי אלאלוף: הנקודה הזו ברורה, היא תישאר כפי שהיא כתובה.
אלי אלאלוף: כן, אדוני, הערה אחרונה לדיון.
אביטוב זלקין: ראשית, בסעיף 4 בעמוד האחרון כתוב שתחילתו של החוק שנה ואפשרות לדחות בעוד שנה ואת אמרת בעוד שנתיים.
ענת מימון: בעוד שנתיים.
ענת מימון: להאריך בתקופות נוספות שלא יעלו סך הכול על שנתיים נוספות.
ענת מימון: כלומר, סך הכול שלוש שנים.
אביטוב זלקין: אז אנחנו לא מחזיקים את אותו עותק.
ענת מימון: נכון, ציינתי את זה.
אביטוב זלקין: והערה שרציתי לומר: אני מאוד מבקש, אנחנו מכירים את צורת ההתנהלות של משרד הבריאות, אם הוועדה תהיה מוכנה רק להכניס שכאשר יסתיים תמחור המצלמות הוא יוצג בפני הוועדה ודרך המימון שלו.
אביטוב זלקין: זהו.
אביטוב זלקין: רק שהוועדה תשמע איך זה תומחר, איך זה הוצג.
אלי אלאלוף: אוקיי, אני מסכים אתך.
אלי אלאלוף: אנחנו נבקש את זה לוועדה.
אלי אלאלוף: הוועדה תעיין בתמחור שנקבע.
אלי אלאלוף: אחרונת הדוברים, בבקשה.
ורד וייץ: בסעיף 29ח(ב)(6), שמדבר על צילום במטושטש, כתוב: "הצילום במרחב הפרטי לא יאפשר לזהות" – למה רק במרחב הפרטי?
ענת מימון: זה מה שהחליטה הוועדה בדיון הקודם.
ענת מימון: אמרו שבמרחב המשותף זה לא יהיה מטושטש.
ורד וייץ: המרחב המשותף דווקא מקום שבו יש הרבה אנשים שאינם נוגעים לעניין.
ורד וייץ: יכולים להיות כל מיני אנשים שבמקרה הגיעו, אורחים וכן הלאה, למה הם צריכים להיות מזוהים?
איציק שמולי: כי הם מזוהים ברגע שהם נכנסים לבית החולים.
אלי אלאלוף: איציק, כבוד גדול לתת לך את רשות הדיבור לפי שאני הולך.
איציק שמולי: רק לפני ההצבעה, אדוני היושב-ראש, המערכת הפוליטית כרגע באמת עסוקה בעיקר בעצמה אבל אני כל כך שמח וגאה על כך שהוועדה בראשותך קידמה את החוק הזה.
איציק שמולי: באמת מגיע לוועדה, גם ליושב-ראש הוועדה, גם למנהלת הוועדה וליועצת המשפטית, יישר כוח גדול מאוד על המאמץ שעשיתם בדקה ה-90 כדי שהחוק הזה יגיע לכדי גמר והשלמה.
איציק שמולי: אני באמת מאמין שיש הרבה תיקונים שאנחנו צריכים לעשות בתחום הסיעודי אבל החוק הזה יאפשר לנו להגדיל את חומת ההגנה כלפי אותם אנשים שהם חסרי ישע ובסופו של דבר יגביר את ההגנה עליהם וימנע פגיעה והתעללות אפשרית בהם.
איציק שמולי: אני מאוד-מאוד שמח שהספקנו לעשות את זה.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד גם לנציגי הממשלה, באמת תודה רבה וכל הכבוד לכם על העבודה המסורה, הרצינית והמתואמת.
איציק שמולי: זה באמת היה תענוג גדול לעבוד אתכם על החוק הזה.
איציק שמולי: התברכנו באנשים מצוינים בשירות הציבורי.
איציק שמולי: כמובן, גם לנציגי ההסתדרות, שהוסיפו הרבה נדבכים בחוק הזה, ולנציגים מבתי האבות, מנהלי בתי האבות, שתרמו מניסיונם וממרצם.
איציק שמולי: תודה רבה ושיהיה לנו בהצלחה.
איציק שמולי: והלוואי-הלוואי, אדוני היושב-ראש, שלא נזדקק לחוק הזה, אבל אם נזדקק, תודה לאל, לוועדת העבודה והרווחה, וליושב-ראש שלה, שהצלחנו לעשות אותו.
אלי אלאלוף: תודה לצוות המדהים.
אלי אלאלוף: אני לא ידעתי כמה ידע יש במשרד המשפטים, חשבתי ידע רק במשפטים אבל תוכן גם, בראוו לכם; ולמשרד הבריאות ונציגתו, זה מאוד חשוב; כל הכבוד להסתדרות על המאבק, ולמנהלי בתי האבות, המחלקות בתוך בתי החולים, שאין לכם ברירה אלא לעשות עבודה אדירה, עבודת צדיקים.
אלי אלאלוף: זה מה שנדרש מכם.
מירב בן ארי: היום ה-17 בדצמבר 2018, ט' בטבת התשע"ט.
מירב בן ארי: הנושא הוא: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – ניכוי הכנסות להורה עצמאי), התשע"ט-2018 – של חברת הכנסת מירב בן ארי, שלי.
מירב בן ארי: נמצאים פה האוצר, רווחה וביטוח לאומי.
מירב בן ארי: נציין שאתמול, בוועדת השרים, הצעת החוק הממשלתית, ונעשו שם שינויים, שגם אתייחס אליהם.
מירב בן ארי: גם הגענו לאיזה שהן הסכמות, רווחה ואוצר, להתקדם – בזמן שאני בטרומית להתקדם לראשונה – ואז בעצם שתי ההצעות ימוזגו.
מירב בן ארי: לפני שאתחיל, כי יש שינוי בחוק, את מעודכנת?
מירב בן ארי: קודם כול, אני רוצה להתחיל מהביטוח הלאומי.
מירב בן ארי: בעצם, אגיד כמה דברים.
מירב בן ארי: קודם כול, אני רוצה להגיד מילה על החוק הזה.
מירב בן ארי: בעצם, החוק הזה התחיל כהוראת שעה, ומטרת הדיון היא להפוך את זה להוראת קבע.
מירב בן ארי: הוראת השעה נבחנה על-ידי הביטוח הלאומי במחקר שנעשה – קראתי אותו כבר כמה פעמים, וזה מחקר מרתק – ובסופו של דבר הוא הוכיח שבסוף לגבי אותן משפחות חד-הוריות נכנסה הכנסה גבוהה יותר בעקבות ההוראה.
מירב בן ארי: אומר את מה שאמרתי גם במליאה: בסוף, הקיזוז של מזונות ילדים לא צריך לקרות.
מירב בן ארי: זה עוול שהושת ב-2003 על-ידי שר האוצר דאז, וכולם יודעים מיהו, ולדעתי, כל הקיזוז הזה מיותר.
מירב בן ארי: לא מדובר על הכנסה – מדובר על מזונות ילדים שבעולם מתוקן הילדים היו מקבלים את המזונות שלהם ואף אחד לא היה מקזז את זה בגלל שהאם יצאה לעבודה.
מירב בן ארי: קרה המקרה וב-2003 התחילו במדיניות הקיזוזים, וכעת היא ממשיכה.
מירב בן ארי: היתרון החשוב הוא שבאמת בשנת 2016 החל הדיון, וב-2017 זה נכנס לתוקף.
מירב בן ארי: בעצם, הורדנו את שיעור הדיסריגרד מ-60% ל-25%.
מירב בן ארי: הייתה לי הזכות ללוות את כל התהליך הזה, אבל התהליך הזה היה בשיתוף פעולה של רווחה, אוצר וביטוח לאומי ולכן צריך לתת את הקרדיט לכולם.
מירב בן ארי: שמעתי שההוראה נגמרת – לדעתי, ישבתי בביטוח הלאומי בקיץ – ואצתי רצתי לכתוב את הצעת החוק.
מירב בן ארי: הקדמתי אתכם, אבל זה לא אומר, כי, מבחינתי, ברגע שזה יעבור בקריאה ראשונה אנחנו מתקדמים ביחד.
מירב בן ארי: גם עכשיו אנחנו מתקדמים ביחד.
מירב בן ארי: אבל, כן היה לי חשוב לומר לפרוטוקול את דעתי על עניין קיזוז המזונות.
מירב בן ארי: יש לנו גם בעיה עם מענק העבודה, ואתם בטח תדברו עליו.
מירב בן ארי: זה מה שהתחייב שר הרווחה ביום ראשון בממשלתית, אבל, בסוף, אילולא ההתחייבות החוק הזה עלול לעלות 125 מיליון שקל, ולצערי, כרגע, זה לא מתאפשר.
מירב בן ארי: זו איזושהי הקדמה שלי לטובת עניין הדיסריגרד.
מירב בן ארי: ביטוח לאומי, תתחילו.
מירב בן ארי: נתתי קצת הקדמה על המחקר.
שמרית גיטלין-שקד: לדבר קצת על - - -
מירב בן ארי: קראתי, קראתי.
שמרית גיטלין-שקד: שהם יציגו לנו את ההצעה.
מירב בן ארי: ספרו קצת על המחקר.
גבריאלה הילברון: גבריאלה הילברון ממנהל המחקר.
גבריאלה הילברון: בעצם, הוראת השעה כללה 45,000 נשים.
גבריאלה הילברון: לא כולן היו לאורך כל התקופה.
גבריאלה הילברון: זה כלל שלוש אוכלוסיות: מקבלות הבטחת הכנסה, מקבלות מזונות ומקבלות קצבת שאירים עם תוספת השלמה הכנסה.
מירב בן ארי: גם מזונות, גם הבטחת הכנסה וגם קצבת שאירים.
גבריאלה הילברון: שאירים עם השלמת הכנסה.
גבריאלה הילברון: אקפוץ ישר לתוצאות.
גבריאלה הילברון: התוצאות הראו שיש הרבה שונות בין הגמלאות וגם הנשים.
גבריאלה הילברון: הנשים לא בהכרח נשארות לכל אורך התקופה, כי לא לכל חייהן הן חד-הוריות.
גבריאלה הילברון: אבל, במסגרת הבטחת הכנסה, 80% היו גם בתחילת הוראת השעה וגם בסוף השנה הראשה.
גבריאלה הילברון: במזונות – 87% היו בתחילה ובסוף.
גבריאלה הילברון: כמחצית משתי האוכלוסיות האלה עבדה – כאן 48% וכאן 45%; עבדו והעלו את השכשר שלהן בכ-290 שקלים, שזה כ-10%-11% מהשכר שהיה להן בתחילת הוראת השעה.
שמרית גיטלין-שקד: הכנסת העבודה שלהן עלתה?
מירב בן ארי: כן, בגלל שהמס ירד.
שמרית גיטלין-שקד: זה לא בגלל שהמס ירד.
מירב בן ארי: מקזזים פחות.
שמרית גיטלין-שקד: זה כי הן הרוויחו יותר.
גבריאלה הילברון: הרוויחו יותר.
מירב בן ארי: כן, אבל היא הרוויחה יותר, כי קיזזו לה פחות.
שמרית גיטלין-שקד: זה בלי קשר לקיזוז.
גבריאלה הילברון: בלי קשר.
גבריאלה הילברון: יש שני חלקים.
מירב בן ארי: אם היא עבדה וקיבלה 6,000, המשכורת שלה נשארה 6,000 שקל.
מירב בן ארי: פשוט קיזזו לה פחות ממה שקיזזו לה לפני.
מירב בן ארי: הבוס שלה לא יעלה לה את השכר.
גבריאלה הילברון: אבהיר.
גבריאלה הילברון: למחקר, ששלחנו לכם, היו שני חלקים: (1) מה קרה לשכר שלהן?; (2) מה קרה לסך-הכול ההכנסות שלהן משכר וגמלה?
שמרית גיטלין-שקד: בגמלה שנשארה להן.
גבריאלה הילברון: מבחינת השכר, יש עליה בשכר למקבלות הבטחת הכנסה ומקבלות - - -
מירב בן ארי: מאיפה העליה בשכר?
גבריאלה הילברון: הן התחילו לעבוד יותר.
מירב בן ארי: אז, זה לא קשור.
מירב בן ארי: היא הגדילה כנראה את נפח העבודה.
גבריאלה הילברון: בדיוק.
מירב בן ארי: זה לא שהמשכורת שלה זזה.
מירב בן ארי: היא הגדילה את הנפח, והשכר עלה.
שמרית גיטלין-שקד: השכר שלה היה גבוה יותר.
שמרית גיטלין-שקד: זה תלוש המשכורת.
שמרית גיטלין-שקד: יכול להיות שהיא עבדה יותר שעות, ויכול להיות שהיא קיבלה העלאה על העבודה.
מירב בן ארי: השכר שלה עלה.
קריאה: לא הגמלה שלה עלתה.
מירב בן ארי: היא הגדילה גם את נפח השעות.
גבריאלה הילברון: נכון.
גבריאלה הילברון: השכר שלה עלה.
קריאה: זה לא קשור לענייננו.
שמרית גיטלין-שקד: זה כן קשור לענייננו, כי זו הייתה המטרה.
שמרית גיטלין-שקד: המטרה הייתה לתמרץ אותן לעבודה – להגדיל את העבודה שלהן.
מירב בן ארי: שיעור הקיזוז – מראש המטרה הייתה לעודד שיעבדו יותר.
מירב בן ארי: היא תעבוד יותר – היא תקבל יותר.
שמרית גיטלין-שקד: זה מה שהיא אומרת.
קרן הורוביץ: איזה אחוז?
מירב בן ארי: קרן, לא עכשיו.
קרן הורוביץ: לא.
קרן הורוביץ: אני שואלת כדי להבין.
מירב בן ארי: תשאלי אחרי כן.
קרן הורוביץ: איזה אחוז של הנשים שיפרו את שכרן?
גבריאלה הילברון: אני אומרת:
גבריאלה הילברון: 48% עבדו בהתחלה ועבדו בסוף, ובממוצע שיפרו את השכר שלהן ב-290 שקלים.
גבריאלה הילברון: הגדילו.
קרן הורוביץ: אבל לא עלה האחוז.
גבריאלה הילברון: כן עלה אחוז העובדות בהבטחת הכנסה.
שמרית גיטלין-שקד: גבריאלה, 290?
גבריאלה הילברון: אני ממצעת בין שתי האוכלוסיות, בסדר?
גבריאלה הילברון: יש לכם את הדו"ח המפורט.
גבריאלה הילברון: זה כ-290 שקלים.
מירב בן ארי: הכנסה פנויה - - -
גבריאלה הילברון: בהבטחת הכנסה זה היה 297 שקל, במזונות זה היה 291 שקל.
מירב בן ארי: בממוצע.
גבריאלה הילברון: לא משנה.
גבריאלה הילברון: זה אפקט אחד.
גבריאלה הילברון: אפקט שני – בהבטחת הכנסה אחוז העובדות עלה מ-50% בינואר ל-53% בנובמבר.
שמרית גיטלין-שקד: עלייה של 3%?
גבריאלה הילברון: ב-3%.
גבריאלה הילברון: במזונות לא ראינו העלאה באחוז העובדות.
גבריאלה הילברון: זה 1% – בין 54% ל-55%.
גבריאלה הילברון: בנוסף לעולם התעסוקה, מה שמאוד מעניין את הביטוח הלאומי הוא, כמובן, סך-הכול ההכנסה של הנשים האלה.
גבריאלה הילברון: לצערנו, כמו שהזכרת, אין לנו את הנתונים של מענק עבודה.
גבריאלה הילברון: לא הורשינו לקבל אותם אחד לאחד.
גבריאלה הילברון: אנחנו כן עכשיו בתהליך של טופס א' כדי לקבל סטטיסטיקות, ואני מקווה שהן יגיעו אלינו.
גבריאלה הילברון: בכל מקרה, מבחינת הצד של ביטוח לאומי, כשאנחנו לוקחים בחשבון את העלייה בגמלה ואת העלייה בשכר, לאוכלוסיית הבטחת הכנסה הסך-הכול הזה של שכר וגמלה עלה ב-600 שקלים ולמזונות – ב-434 שקלים.
מירב בן ארי: 600 שקלים – למה?
מירב בן ארי: לחודש או לשנה?
גבריאלה הילברון: בדצמבר.
שמרית גיטלין-שקד: איזה דצמבר?
שמרית גיטלין-שקד: של איזו שנה?
גבריאלה הילברון: דצמבר 2017.
גבריאלה הילברון: אם היינו מחשבים את הגמלה שלהם לפי השיטה הישנה ולפי השיטה החדשה, הפער הוא 600 שקלים.
מירב בן ארי: מה שאת אומרת, לגבי הפער של 600 שקלים, למה?
מירב בן ארי: לחודש?
גבריאלה הילברון: לחודש.
גבריאלה הילברון: הוא גדל עם הזמן.
גבריאלה הילברון: בינואר הוא היה קצת יותר נמוך, אבל בדצמבר זה הגיע ל-600.
מירב בן ארי: בעקבות השינוי בין 60% ל-25%, בעצם, הבטחת הכנסה שיפרו ב-600 שקל והמזונות – ב-450 שקל?
גבריאלה הילברון: 434.
שמרית גיטלין-שקד: אבל זה ממוצע, נכון?
שמרית גיטלין-שקד: יש אחת ששיפרה באפס, ויש אחת ששיפרה - - -
גבריאלה הילברון: זה ממוצע.
גבריאלה הילברון: אתם רואים כמה שזה סבוך להסביר את הנושא הזה?
שמרית גיטלין-שקד: לא, זה לא סבוך.
גבריאלה הילברון: לעולם הממוצעים לא ניכנס.
שמרית גיטלין-שקד: רק להגיד: יכול להיות שיש אחת שמפסידה מזה.
מירב בן ארי: אנחנו ישבנו ביחד בקיץ ודיברנו על מענק העבודה.
מירב בן ארי: ספרו את הבעייתיות.
גבריאלה הילברון: אספר את הבעייתיות.
גבריאלה הילברון: אתחיל מתיאור המצב.
גבריאלה הילברון: מה שקורה הוא שמענק העבודה משולם – לא באיחור, זה לא איחור – שנה לאחר מכן.
מירב בן ארי: כך היה תמיד, וכך הוא גם היום.
גבריאלה הילברון: הגענו ל-2017.
גבריאלה הילברון: ב-2017, לפי הוראת השעה, יש גמלה מוגדלת, כי התחילה הוראת השעה, אבל מענק העבודה שמשולם ב-2017 הוא מענק עבור 2016.
גבריאלה הילברון: לכן הן מקבלות – אני מדברת בלשון נקבה כי זה הרוב.
מירב בן ארי: בשבוע שעבר ישבתי בוועדה לקידום מעמד האישה על ניתוח מגדרי, ועוד פעם יש בדיקה של הלמ"ס – 90% נשים.
מירב בן ארי: אז מותר לנו פעם אחת לדבר בלשון נקבה.
מירב בן ארי: לא קרה כלום.
מירב בן ארי: 90% - זה מחקר מהשבוע שעבר.
גבריאלה הילברון: לא, אבל זה מאוד הקשה עלי בכתיבת הדו"ח, ולפעמים הוא אולי נשמע עילג אבל זה היה עם חשיבה.
מירב בן ארי: זו המציאות שאנחנו חיות בה.
גבריאלה הילברון: הנשים האלה קיבלו מענק עבודה.
גבריאלה הילברון: ב-2017 הן קיבלו גם גמלה מוגדלת בעקבות הוראת שעה וגם מענק עבודה.
גבריאלה הילברון: הגיעה 2018 - -
מירב בן ארי: היא הגישה את הטפסים.
גבריאלה הילברון: - - היא הגישה את הטפסים, ושוב היא מקבלת גמלה מוגדלת, כי זו השנה השנייה של הוראת השעה, אבל למענק היא כבר לא זכאית כי משולם אז המענק של 2017.
שמרית גיטלין-שקד: בעצם, זכאית למענק מופחת.
גבריאלה הילברון: מופחת.
גבריאלה הילברון: מגיעה 2019 - - -
מירב בן ארי: קרן, בדקנו.
מירב בן ארי: היא מקבלת מענק מופחת.
קרן הורוביץ: כמה?
מירב בן ארי: אין לי ספק שמדובר בכמה מאות שקלים ולא באלפי, אבל היא מקבלת מענק מופחת.
מירב בן ארי: אבל, תשמעי, אני בדקתי את זה.
מירב בן ארי: לא סתם - - -
קרן הורוביץ: - - - נתונים.
קרן הורוביץ: מה?
גבריאלה הילברון: אתן לך מסימולציות.
מירב בן ארי: גבריאלה, תמשיכי.
גבריאלה הילברון: הגענו ל-2019.
גבריאלה הילברון: אם הוראת השעה לא תחודש, הן יקבלו גמלה – חזרה למקורית - -
מירב בן ארי: ומענק עבודה שלא מכסה את כל הגידול בהכנסה שהיא קיבלה.
גבריאלה הילברון: - - ועוד פעם מענק עבודה מופחת, כי זה המענק של 2018.
מירב בן ארי: lose-lose.
גבריאלה הילברון: זה, אם לא תחודש הוראת השעה.
מירב בן ארי: אם לא תחודש הוראת השעה ב-2019, היא תקבל מענק עבודה גדול יותר?
גבריאלה הילברון: לא.
גבריאלה הילברון: רק ב-2020 היא תחזור לקבל את המענק ללא הפחתה.
מירב בן ארי: למרות שבתכל'ס אם אנחנו מסתכלים רגע בראייה של מענק עבודה לצד הגידול בהכנסה, עקב הורדת שיעור הקיזוז, אם את מסתכלת על ה-total של ההכנסות השנתיות – בעצם, בעקבות הוראת השעה, נכנס לה יותר כסף מאשר אם היא הייתה מקבלת מענק עבודה בשיעור קיזוז גבוה?
גבריאלה הילברון: מסימולציות שאנחנו ערכנו – שוב, כי אין לנו את הנתונים של מענק עבודה – לא בכל, לא באופן שווה, וזה תלוי כמה היא מרוויחה, זה תלוי בהרכב המשפחה וזה תלוי בגיל שלה.
מירב בן ארי: מדובר גם על אוכלוסייה ספציפית במשפחות החד-הוריות שקיבלו הפחתה, נכון?
מירב בן ארי: תזכירי איזו אוכלוסייה זו.
גבריאלה הילברון: מי שלא עבדה לא זכאית.
גבריאלה הילברון: מי שלא שינתה את השכר שלה – כלום.
גבריאלה הילברון: רק מי שקיבלה גמלה חדשה מוגדלת גבוהה יותר מהקודמת – הפער הזה קוזז לה ממענק עבודה.
גבריאלה הילברון: אם הגדילה בשקל – יקוזז לה בשקל.
מירב בן ארי: אתן יודעות על כמה נשים מדובר?
שמרית גיטלין-שקד: גבריאלה, רק דבר אחד: זה לא רק אם היא שינתה את ההכנסה שלה.
שמרית גיטלין-שקד: הרי גם מישהי שהייתה לה את אותה ההכנסה קבועה, כרגע בעקבות הקיזוז מקבלת.
שמרית גיטלין-שקד: אז זה לא רק מי ששינתה את ההכנסה.
שמרית גיטלין-שקד: כל מי שהרוויחה כתוצאה מהוראת השעה.
גבריאלה הילברון: את צודקת.
שמרית גיטלין-שקד: אנשים שלא שינו את המשכורת אבל ההכנסה - - -
גבריאלה הילברון: גם מי שלא שינתה את העבודה, בעצם, קיבלה גמלה יותר גדולה, והפער קוזז מהמענק.
מירב בן ארי: ומענק העבודה נמוך.
מירב בן ארי: מהי ההמלצה שלכם?
מירב בן ארי: להאריך את הוראת השעה לגבי מענק העבודה?
גבריאלה הילברון: אנחנו ממליצים להאריך את הוראת השעה עם כוונה בעתיד לנתק את הקשר בין מענק עבודה - - -
שמרית גיטלין-שקד: לכמה זמן אתם מציעים להאריך את הוראת השעה?
מירב בן ארי: הוראת קבע.
שרית דמרי-דבוש: ההצעה הממשלתית היא הארכת הוראת השעה לשנתיים נוספות.
שרית דמרי-דבוש: זה מה שסוכם.
מירב בן ארי: סוכם אתי – תכף ניתן לאוצר – אני סיכמתי עם האוצר, עם יעל אגמון, להפוך את זה להוראת קבע.
מירב בן ארי: האוצר, מה אתם יודעים?
נתנאל אשרי: נתנאל אשרי, רפרנט רווחה במשרד האוצר.
נתנאל אשרי: כרגע, ההצעה הממשלתית מדברת על הארכה של שנתיים נוספות.
מירב בן ארי: אמרו לי: להאריך להוראת קבע.
מירב בן ארי: דיברתי עם יעל ולא עם עצמי.
נתנאל אשרי: אני לא יודע לענות על זה.
מירב בן ארי: אתם יכולים לסמס לה?
מירב בן ארי: תשלחו וואטסאפ?
נתנאל אשרי: בואו נבדוק.
מירב בן ארי: אני יכולה להראות לכם מה לי כתוב.
מירב בן ארי: מהי ההמלצה שלכם, אנשי המקצוע?
מירב בן ארי: לעשות את זה לשנתיים או הוראת קבע?
מירב בן ארי: עזבי רגע את אגף התקציבים.
מירב בן ארי: אני שואלת אתכם, ביטוח לאומי.
מירב בן ארי: זה עניין של הכנסת שמפקחת על עבודת הממשלה, ורק תגידו לי מה ההמלצה שלכם.
גבריאלה הילברון: את מעמידה אותי במצב לא נוח.
גבריאלה הילברון: המוסד – זה הסיכום שלו.
קרן הורוביץ: אני רק רוצה לחדד.