GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: תרשו לי עוד נקודה.
אלי אלאלוף: אני בטוח שלא הסתפקתם בתקשורת ובמאמר זה או אחר.
אלי אלאלוף: אתם חיים את זה, כי רוב הסטודנטים הם מהמגזר הערבי.
אלי אלאלוף: בעיניי, זה כבוד גדול למדינה שיהיו כמה שיותר כאלה.
אלי אלאלוף: שתיים, ברגע שנכס פרופ' יציב כממלא מקום התחיל ללמוד את המצב, כי השמועות היו, זה לא חדש, מי שמכיר את זה.
אלי אלאלוף: כרגע זה דיון ראשוני, אנחנו עוד לא בשלב של הצעות קונקרטיות.
אלי אלאלוף: אנחנו נעבוד במקביל למה שקורה במערכות האחרות, ואני לא רוצה לציין אותם.
אלי אלאלוף: ברור שאני לא מסכים שחוקרים אנשים באמצע הלילה.
אלי אלאלוף: הם גם עשו את זה לכמה נבחרי ציבור מסוימים, לא כולם.
אלי אלאלוף: יש כאלה שמקבלים לפי שעה, חצי שעה.
אלי אלאלוף: אז ברור שזו ההתנהגות, אבל זה לא הדיון, חברים.
אלי אלאלוף: היות והמצב הוא כזה, בואו נראה איך אנחנו מצילים את המצב לאלה שהלכו ללמוד.
אלי אלאלוף: אני לא מאמין שכל אחד, שהלך ללמוד במקום שהוא בחר – שהוא בחר – התייעץ עם משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: הוא לא קיבל אישור ממשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: רוב האנשים שנחתו בחוץ לארץ, והבן שלי הוא אחד מהם – הוא נחת ברומניה ואחרי שישה חודשים אמר: אבא, זה לא בשבילי.
איימן עודה: היושב-ראש, אבל יש רשימה של אוניברסיטאות מאושרות.
אלי אלאלוף: אין רשימה מסודרת, למיטב ידיעתי.
איימן עודה: יש.
איימן עודה: ספר שלם של כל האוניברסיטאות.
אלי אלאלוף: אז יכול להיות.
אלי אלאלוף: אז נשמע את זה.
עיסאווי פריג': מסכימים איתך.
עיסאווי פריג': אני מכיר.
אלי אלאלוף: אבל אני רוצה להגיד שחלק גדול מאנשים לא שאלו את המשרד.
עיסאווי פריג': ומי ששאל?
אלי אלאלוף: זה אתה צודק.
נעה בן שבת: זה בחקירה.
נעה בן שבת: זה ייבדק בחקירה.
עיסאווי פריג': מי שקיבל אישור לעשות בחינה - - - מה נעשה איתו?
אלי אלאלוף: אני לא ראיתי.
אלי אלאלוף: ואני אומר לכם – אני רציתי רק לציין שמאז כניסתו – כי אני אמרתי דברים מאוד קשים על מי שמילא את תפקידו לפני כן.
לאה פדידה: אין רופאים יהודים שלמדו ברומניה?
אלי אלאלוף: לאה, כדאי שתקשיבי גם למי שיש לו קצת ניסיון בנושא הזה.
לאה פדידה: לא, השאלה היא - - -
אלי אלאלוף: מי שהיה לפני פרופ' יציב, אני ביקשתי פה, במליאה: תפטרו אותו.
אלי אלאלוף: אני יודע בגלל הסבל הנורא.
אלי אלאלוף: והדברים שהצלחנו להעביר – ואחמד יודע על מה, כולל רופא השיניים – זה בגלל העבודה המאוד אינטנסיבית והלוחצת של הוועדה.
אלי אלאלוף: ואז שם גם גילינו את הדברים הלא נעימים.
אלי אלאלוף: לכן, אני מציע שלא נהפוך את ספסל הנאשמים מול הטובים.
אלי אלאלוף: please, בואו ניתן – ובאמת, אחמד, הפסקתי אותך, אז לא נתתי לך לדבר.
מאיר כהן: התיקון הראשון של משרד הבריאות זה הצבתו של פרופ' יציב כאחד שיעשה הסדרה, ואנחנו מעריכים את זה מאוד.
אלי אלאלוף: אתם לא יודעים מה סבל כל אחד.
אלי אלאלוף: ומי שגמר וגמר מצוין, קיבל את זה.
לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, אין סטודנטים יהודים?
אחמד טיבי: אני מבטיח שאני אבקש להזכיר את זה שהייתי תלמיד שלו.
עיסאווי פריג': עכשיו הבנתי.
עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אחמד היה תלמיד של פרופ' יציב.
עיסאווי פריג': בגלל זה.
אלי אלאלוף: עכשיו אתה רואה למה הוא מוצלח.
אלי אלאלוף: אחמד, בבקשה.
אחמד טיבי: רבותיי חברי הכנסת, מכובדי ומורי פרופ' יציב, אני הייתי תלמיד שלו במחלקת ילדים.
אחמד טיבי: לכן אני יודע לטפל בילדים.
אחמד טיבי: אני מלווה את הנושא הזה מאז שאני חבר כנסת.
אחמד טיבי: נושא בריאות, רפואה, סטודנטים – אני מציע לערוץ 7 לצלם, כי מה שעשיתם בנושא הזה היה נורא.
אחמד טיבי: ואני אתייחס, מה שאתם עשיתם, מה עשו עיתוני מיינסטרים לאוכלוסייה שלמה ולציבור רופאים שלם.
אחמד טיבי: ומדי פעם, כמו שמגיע אל חבריי, מגיעות גם אליי בקשות, תלונות.
אחמד טיבי: ואז אנחנו באים בדין ודברים עם משרד הבריאות, או דרך הוועדה הזאת, שהיא, בהנהגתו של היושב-ראש, מבקרת, מלווה, קטליזטור של הנושאים האלה וקידומם, גם בחקיקה וגם בפתרון בעיות ספציפיות.
אחמד טיבי: נושא ארמניה עלה לכותרות בגלל הכותרות הבומבסטיות, שמי שעומד מאחוריהם זו המשטרה.
אחמד טיבי: ומי שסייע למשטרה זו העיתונות.
אחמד טיבי: אתם ראיתם כותרות על עצם המבצע, מצבע הלילי, אדוני, לא נגד סוחרי סמים, לא נגד הרוצחים – שאנחנו מבקשים להפקיע מהם את הנשק, שבגללם אנשים נהרגים כל יום – לא נגד מאפיה, לא נגד כנופיות, אלא נגד רופאים, שאת חלקם לקחו מהמחלקות, רופאים.
אחמד טיבי: אני רוצה לומר בשם כל חבריי: אם יש רופא, או בוגר, או סטודנט שזייף, לא עבר בחינה, שעבר על כללי המוסר והחוק, צריך להתמקד בו ולהעניש אותו.
אחמד טיבי: אני לא רוצה שמי שזייף יטפל בילדים שלך, או שלי, או שלו.
אחמד טיבי: שורה חדשה.
עיסאווי פריג': במלוא החומרה.
אחמד טיבי: אבל מדובר במקרים ספוראדיים, מעט מקרים, לא עשרות מקרים, לא "הרופאים הערבים", כמו שהיה ברשתות, ברשת החברתית.
אחמד טיבי: כי בדרך כלל, ואתם כולכם יודעים, רופאים ורוקחים ערבים הם מיטב אנשי המקצוע בארץ, גם בבתי חולים, גם בבתי מרקחת, והם מקור של גאווה.
אחמד טיבי: אני גאה בהם.
אחמד טיבי: אפרופו הסטטיסטיקה, אני רק רוצה לומר – ובזה אני אסיים את המסר הזה – שמזה שנים רבות ליותר רופאים יהודים נשלל הרישיון מאשר לרופאים ערבים.
אחמד טיבי: אפשר לעבור על הרשימה במשרד הבריאות ולבדוק את השמות.
אחמד טיבי: אבל אני לא רוצה ללכת למחוז הזה שהכניסו אותנו אליו.
אחמד טיבי: לא כל בוגרי ארמניה הם פושעים.
אחמד טיבי: אני מכיר רופאים בוגרי ארמניה שעובדים כרופאים בבתי חולים והם רופאים מוצלחים.
עיסאווי פריג': ולא כל הפושעים מארמניה.
אחמד טיבי: ומולדובה אותו דבר.
אחמד טיבי: הם עובדים בבתי חולים והם מוצלחים.
אחמד טיבי: אני מסכים שיש בתי ספר לרפואה, מכובדי פרופ' יציב, בארץ שהם יותר טובים מהאוניברסיטאות האלה שהזכרנו, חד משמעית.
אחמד טיבי: אני גאה שאני בוגר בית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית, שהוא אחד מבתי הספר לרפואה הטובים שיש.
אחמד טיבי: וגם הבוגרים – אתה רואה בבתי חולים – שולטים יותר טוב בחומר.
לאה פדידה: אני לא מבינה.
לאה פדידה: מה זה משנה ערבי או יהודי, רופא שזייף לא צריך להיות רופא.
אלי אלאלוף: זה מה שנאמר.
אחמד טיבי: זה מה שאני אומר.
עיסאווי פריג': זה מה שהוא אמר, מה?
אחמד טיבי: אבל לייחס שיוך לאומי לקולקטיב שנעצר במבצע לילי, מפחיד, בומבסטי, דרמה, כותרת ראשית, מה?
אחמד טיבי: אי-אפשר היה לשלוח מכתב לרופא או לבוגר ולהגיד לו: סור לתחנת המשטרה בשעה, כמו שעושה - - -
ג'מעה אזברגה: בטלפון אפילו, בלי מכתב.
אחמד טיבי: בטלפון, הוא מגיע.
אחמד טיבי: למה משהו orchestrated?
אחמד טיבי: למה הבומבסטיקה הזאת?
אחמד טיבי: וכולם, אגב, שוחררו בסופו של דבר.
אחמד טיבי: נכון, החקירה נמשכת, אבל שוחררו.
אחמד טיבי: איך הייתה הידיעה על השחרור?
אחמד טיבי: קראת אותה, אדוני היושב-ראש?
אחמד טיבי: לא קראת.
אחמד טיבי: קראת אותה, מאיר, את הידיעה על השחרור?
אחמד טיבי: לא קראתם.
ג'מעה אזברגה: כי הוא כזה "קטן".
אחמד טיבי: ואם יש, קראתם יותר בעיתונות הערבית מאשר בעיתונות העברית.
אחמד טיבי: ואם יש בעיתונות העברית, הידיעה הייתה ליד מודעות האבל, למטה.
אחמד טיבי: נורא.
אחמד טיבי: אני זועק את זעקת הסטראוטיפים שמנסים להדביק לקולקטיב שלם.
אלי אלאלוף: יש לי רק בעיית זמן.
אלי אלאלוף: אז בואו תתחשבו באחרים.
אחמד טיבי: פרופ' יציב נמצא רק שנה בתפקיד.
אחמד טיבי: אני רוצה להסכים עם מה שאמר חברי מאיר כהן; המינוי שלו זה תיקון טעויות.
אחמד טיבי: ואני אומר את זה מתוך ניסיון אישי, ורבים מחבריי חושבים כך גם לגבי המקצוענות שלו.
אחמד טיבי: אגב, הוא דוחה הרבה בקשות.
אחמד טיבי: הוא דוחה הרבה בקשות.
עיסאווי פריג': הוא לא מקבל כלום.
אחמד טיבי: ואז אנחנו כועסים, אוקיי?
אחמד טיבי: אבל הוא דוחה הרבה בקשות.
אחמד טיבי: אבל אני רוצה לומר לך, אתמול דיבר איתי רופא שנמצא בגרמניה עכשיו.
אחמד טיבי: הוא בוגר ארמניה, סיים.
אחמד טיבי: הוא מרגיש עלבון מהעליהום.
אחמד טיבי: מרגיש נורא.
לאה פדידה: ומה כל העלונים בשפה הערבית שתפסו?
לאה פדידה: בכתבה אמרו גם עלונים בשפה הערבית, שמעודדים - - -
מאיר כהן: שני דברים שונים.
אחמד טיבי: עלונים של מה?
לאה פדידה: שאומרים שכדאי ללמוד בארמניה, כי זה קל.
אחמד טיבי: אוקיי, אני אתייחס לנקודה חשובה שלא התייחסו לאליה.
אלי אלאלוף: אחמד, תעזור לי גם בניהול הישיבה.
אחמד טיבי: מיד, אני מסיים.
אחמד טיבי: יש מה שאני קורא בערבית "סמאסרה", המאכערים.
אחמד טיבי: יש מאכערים.
אחמד טיבי: אני ביקרתי ברומניה, נפגשתי עם סטודנטים.
אחמד טיבי: דמי הרישום לסטודנט און-ליין ברומניה באופן רשמי זה 250 אירו.
אחמד טיבי: המאכערים לוקחים מהסטודנט 2,500 אירו כדי להכניס אותו.
אחמד טיבי: ולפעמים הוא מגלה שהוא לא נרשם, או שלעיתים מזייפים תעודות, המאכערים.
אחמד טיבי: עכשיו ההורים לא יודעים, ההורים משלמים בדמי חייהם, כסף טוב, כדי שהבן שלהם ילמד.
אחמד טיבי: פרופ' יציב, כאשר מישהו לומד, מסיים בהצלחה – תקשיב, אלי – מבקש זכאות לגשת לבחינה, מקבל מכם זכאות.
אחמד טיבי: אחר כך – תקשיב, אלי – מבקש זכאות, דוגמה, מישהו, בוגר מבקש זכאות, מקבל זכאות.
אחמד טיבי: אחר כך הוא עובר את הבחינה; אחר כך מבקש זכאות לסטאז'; עובר את הסטאז' בהצטיינות ומחכה כבר שנה, תשע חודשים, לקבל רישיון רופא ולא נותנים לו.
עיסאווי פריג': תן לנו תשובה.
אחמד טיבי: אני חושב שזה לא הוגן.
אחמד טיבי: לא הוגן.
לאה פדידה: זה עוול.
אחמד טיבי: זה עוול.
אחמד טיבי: אדם שהצליח גם בבחינה שלכם, גם בסטאז'.
אחמד טיבי: אני מכיר מקרה שמישהו שלמד בארמניה, סיים שם בהצלחה; אחר כך הלך ועשה סטאז' בגרמניה, בגרמניה, והצליח שם.
אחמד טיבי: בא ועשה סטאז' נוסף בישראל והצליח, ומחכה עכשיו לרישיון רופא.
אחמד טיבי: למה לא לתת לאדם הזה רישיון שמגיע לו?
אחמד טיבי: ועוד נקודה שקשורה, אמרנו שאנחנו נגד זיופים.
אלי אלאלוף: אמרת כבר פעמים שזה המשפט האחרון שלך.
אחמד טיבי: אנחנו גם נגד ההעתקות בבחינות הבגרות.
אחמד טיבי: שיהיה ברור.
אחמד טיבי: אנחנו נגד בכל – זו מחלה.
עיסאווי פריג': אדוני - - -
אלי אלאלוף: מחפשים אותך אצלי.
עיסאווי פריג': כן, אני מעוניין לרוץ.
אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש – אני גם אלך לפגישת הנשיאות, ברשותך – אני מעריך מאוד את העבודה שלך, ואני מעריך את היענות שלך גם לבקשה שלנו להוסיף קורסי הכנה לבחינות של ה-10 נקודות לפני הבחינה.
אחמד טיבי: זה חשוב ביותר.
אחמד טיבי: אי-אפשר עם שני קורסים, פרופ' יציב.
אחמד טיבי: הרשימות סגורות לעוד שלוש שנים, אדוני היושב-ראש.
אחמד טיבי: זה בלתי אפשרי.
אחמד טיבי: זה לא הוגן, לא צודק כלפי הבוגרים.
אחמד טיבי: ולכן, אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה בקשר להכנות האלה ולקורסים האלה.
אחמד טיבי: זה לא היה רישיון להרוג; זה היה כיסוי תקשורתי כדי לפגוע.
טלב אבו עראר: אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרו חבריי שדיברו.
ג'מעה אזברגה: אתה רשמת אותי, אלי?
אלי אלאלוף: לא ביקשת, אבל זה תלוי בזמן שהחברים שלך ידברו.
אלי אלאלוף: החברים שלי מאריכים מאוד.
טלב אבו עראר: אפשר להמשיך, בבקשה?
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, טלב.
טלב אבו עראר: יש לי רק הערה אחת על מה שדיבר חברי אחמד טיבי לגבי כלי התקשורת בישראל כאן.
טלב אבו עראר: מחפשים רק את הטעויות של החברה הערבית.
טלב אבו עראר: כמעט ציירו את כולנו, את כל הרופאים, שהם, בואו נגיד, רמאים זייפנים וכל מיני.
טלב אבו עראר: אני מזמין את הוועדה הזו לסייר בבתי החולים בארץ.
טלב אבו עראר: ונראה שמנהלי המחלקות ברוב בתי החולים הם ערבים.
טלב אבו עראר: הם ערבים.
אחמד טיבי: אם לא יהיו רוקחים ערבים, יהודים יתחילו לקחת קורטיזון במקום אקמול.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה ההבדל?
ג'מעה אזברגה: בשביל זה צריך להיות רופא.
אלי אלאלוף: אני מעריך את ההומור, אבל - - -
טלב אבו עראר: פעם היה לי דוד שהיה מאושפז בבית חולים סורוקה, חטף כדור בעמוד השדרה.
טלב אבו עראר: ישבתי עם פרופ' מהטובים בארץ, ואמרתי: אדוני, אני חייב למוצא טיפול לבן אדם הזה.
טלב אבו עראר: לאן תשלח אותי?
טלב אבו עראר: בחיאת אללה, בכל העולם, לרופא הכי טוב בעולם.
טלב אבו עראר: הוא אמר אדם אחד, שהוא מתמחה בעמוד השדרה, שהוא ירדני, שקוראים איברהים אזבח.
טלב אבו עראר: בדיוק זה מה שהיה.
טלב אבו עראר: הוא אמר: אנחנו שישה בעולם, אני ועוד חמישה, אבל הוא הטוב בין כולם.
טלב אבו עראר: ואני אזכיר לחבר'ה כאן גם לחזור להיסטוריה ולראות את אבן-נאפיס, שגילה את מחזור הדם בגופו של האדם.
טלב אבו עראר: ולכן, אני לא בא להגן או לגבות את החבר'ה, את הרופאים, אבל שכל עניין לגופו ייבדק על ידי המשטרה.
טלב אבו עראר: אנחנו לא יכולים להפוך למשטרת ישראל.
טלב אבו עראר: לא להכליל.
טלב אבו עראר: אנחנו נמתין לחקירות המשטרה.
טלב אבו עראר: אני קראתי חלק מהפרוטוקול של הדיון בבית המשפט.
טלב אבו עראר: השופט נזף במשטרה על אופן המעצר.
טלב אבו עראר: הם כל כך גנבים, מסוכנים למדינה?
טלב אבו עראר: אפשר לשלוח הזמנה ולביא אותם.
טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, וכולם שוחררו, דרך אגב.
טלב אבו עראר: אבל עם זאת, כל מי שיושב כאן ובכל העולם, אנחנו רוצים כאן רמת רפואה, רמת בריאות גבוהה.
טלב אבו עראר: יצא לי לשבת עם פרופ' יציב, שבאמת עושה עבודה מקצועית – אתה מבין?
טלב אבו עראר: – מיום שהוא התחיל לעבוד בעבודה הזו, כבר שנה.
טלב אבו עראר: והוא מנסה לעשות מהפך כאן.
טלב אבו עראר: חבריי, לסיכום אני פונה לממשלת ישראל ובעיקר למשרד הבריאות: אנחנו מעוניינים שכל הסטודנטים, לא רק ערבים, אלא ערבים ויהודים, ילמדו כאן בארץ; לעזור להם ללמוד.
טלב אבו עראר: למה לשלוח אותם לג'נין, לשלוח אותם למולדובה, לאודסה, לאוקראינה, למה?
טלב אבו עראר: כשיש מקומות כאן לכולם.
טלב אבו עראר: אז תקלו בתנאים.
טלב אבו עראר: תבינו את המצב של כל אוכלוסייה ואוכלוסייה.
טלב אבו עראר: תתאימו את התנאים, תנאי הקבלה.
טלב אבו עראר: ולא נראה עוד יותר זיופים, אם ישנם כאלה.
אלי אלאלוף: תודה רבה, טלב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אחריו?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אלי, אני אחריו?
אלי אלאלוף: אני רוצה לתת לפרופ' לענות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בדקה אחת.
אלי אלאלוף: קודם כול, מאיר.
מאיר כהן: אדוני, יש לי ישיבת נשיאות תכף, ואני מבקש להיות שם.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד מספר דברים.
מאיר כהן: אחד, אני מצטרף לברכות לפרופ' שעומד כאן, שמגיע לכאן ומאיר בפרוז'קטור הנכון את הסוגיה.
מאיר כהן: יחד עם זה, אני רוצה להגיד שני דברים.
מאיר כהן: אחד, צריך לעשות הפרדה ברורה.
מאיר כהן: כל מי שקרא את הידיעה, ואין לי שום עניין לריב עם התקשורת.
מאיר כהן: חבריה, עיתונאים לעיתים מוצאים חן בעינינו ולעיתים לא.
מאיר כהן: הם מעירים גם את התחלואים של החברה היהודית, לא רק של הערבים.
מאיר כהן: אבל גם שני דברים.
מאיר כהן: אחד, זה מאכער ומזייפים שבהם צריכים לטפל במשטרה.
מאיר כהן: והדבר השני זה האזהרה מאוד ברורה, אדוני הפרופ'.
מאיר כהן: אני חושב שחטאו של משרד הבריאות הוא שהוא לא ישב בכובד ראש ועשה הסדרה של כל הלימודים בחו"ל.
מאיר כהן: כשקיבלתי מורה שהגיע עם תעודה ממזרח אירופה או ממקום אחר, היה ברור שלפניי יש רשימה מאוד ברורה של בתי ספר, אוניברסיטאות שקיבלו הכרה ממשרד החינוך.
מאיר כהן: וגם אז הייתה פרוצדורה מסוימת שבדקה את כשירות התעודות, את כשירות בתי הספר.
מאיר כהן: ודווקא במקצוע כזה, שהוא המקצוע אולי שמגן עלינו יותר מכל דבר, יש כל כך הרבה פרצות שלצערי שקוראות לגנבים למיניהם.
מאיר כהן: עכשיו אני רוצה להגיד בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, לחבריי: הרופאים מטפלים בי – גם אני מדי פעם מגיע – חלקם הם בדואים מהדרום.
מאיר כהן: אני מאחל באמת שכל אחד שיזדקק לשירותי רפואה יוכל להיפגש עם האנשים הנפלאים האלה, שעושים את עבודתם נאמנה.
אלי אלאלוף: "חניני", זה בערבית שלנו.
מאיר כהן: עושים את עבודתם נאמנה.
מאיר כהן: אגב, מעולם לא שאלתי אותם: איפה למדתם?
מאיר כהן: ואיפה לא למדתם?
מאיר כהן: עכשיו הסכנה בכל הסיפור הזה היא באמת שזה יותר סטיגמה איומה ונוראה על כל מי שבא מחוץ לארץ.
מאיר כהן: ולכן, צריך מאוד להיות זהירים.
מאיר כהן: אני חושב, אדוני, שהדבר הראשון שאתה צריך לעשות, או אתם צריכים לעשות, הוא לעבוד על הרשימה מאוד ברורה ושתהיה מוצהרת לציבור, שכל אחד ידע, ולהגיד: בבתי ספר האלה והאלה לא לומדים, אנחנו מציעים לכם לא ללמוד.
מאיר כהן: ומצד שני, כשדבר כזה מתגלה, מיד מתחילים - - - שאני לא יודע אם יש לו מקום.
מאיר כהן: אם אכן הסיפורים של אחמד ושל פריג' הם נכונים, שאנשים שלמדו ועברו את כל האישורים, ועברו את בחינות ההסמכה של משרד הבריאות הישראלי, אני לא חושב שבגלל האירוע הזה צריך לייצר להם סף שהם לא יכולים לעמוד בו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: נותן לי דקה?
אלי אלאלוף: מילה, מילה.
מאיר כהן: אלי, אנחנו הולכים לנשיאות.
אלי אלאלוף: ואחר כך – ג'מעה, בסדר?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אוסיף הרבה על מה שאמרו חבריי, אבל יש לי נקודה שאני רוצה לשים את הדגש עליה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא צריכים לזרוק את התינוק עם הימים.
ג'מעה אזברגה: היית צריך לתת לי.
אלי אלאלוף: הוא חאג', אני חייב לתת לו.
אלי אלאלוף: הוא חאג'.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא נותנים לי להגיד שני משפטים?
אלי אלאלוף: יש לי תלונות נגדך.
אלי אלאלוף: אז אני שומר עלייך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מגן לעליי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד פרופ' יציב, אנשים מגיעים אליי, ואני גם התקשרתי אליכם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שמגישים את כל הניירת שלהם, אתם מבקשים מהם השלמות של הניירת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ולוקח לכם, אחרי שהשלימו, 12 שבועות לתת להם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הנוהל שלכם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לי התנגדות לזה, אבל לבסוף, אם כבר הגיעו ל-12 שבועות, שיקבלו את התשובות אם הם זכאים להיבחן, לא זכאים להיבחן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: וב-12 שבועות אני רוצה, אם כבר אתם נתתם את התשובה, זה יהיה אחרי בדיקה מדוקדקת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, אז לאפשר לו, אם אתה לא הגעת לסוף, תגיד לו במכתב: תשמע, אנחנו עדיין בבדיקה, ייקח לנו עוד שבועיים; יש לך אפשרות לערער.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אחרי 12 שבועות שהוא השלים את הניירת – יש לי שני אנשים, אתן לך גם את הפרטים שלהם, אנחנו נשלח רשמית, ופה אני אתן לך גם ביד את השמות, שעברו – יש לי מתי קיבלו את התשובה: השלמת את הניירת שלך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: והם לא מקבלים תשובה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תשובה שמגיע להיבחן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה, יש אנשים שנכנסו לאוניברסיטאות מסוימות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ביום שאתם קבעתם שלא ממליצים על האוניברסיטה הזו או שהיא לא מקובלת עליכם, מי שנכנס אחרי התאריך שקבעתם – כי לא יכול להיות שמשנים ומישהו כבר שנה, שנתיים, שלוש, גם ארבע שנים לומד באוניברסיטה בהסתמכות –בהתחלה, כשהוא הלך ללמוד שם, הוא הסתמך על זה שהיא מוכרת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יכול לבוא ולהגיד לו, אחרי שנתיים או כמה שנים שהוא לומד שם, רטרואקטיבית: תשמע, היא לא מוכרת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי ביום שהוא נכנס הוא בדק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: והנקודה האחרונה, יש אנשים, שאנחנו יודעים מהרופאים האלה שפנו אלינו אישית, שלמדו במקומות אחרים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שאחד הדברים שאתם צריכים להגיד להם הוא: תנו לנו את הציונים שלכם בכל המקצועות, ותנו לנו את האישור שאותה אוניברסיטה קיבלה, פטרה אתכם ממקצועות מסוימים שלמדתם במקום אחר.
אלי אלאלוף: תודה, חכים.
אלי אלאלוף: בבקשה, ג'מעה, חבר כנסת.
ג'מעה אזברגה: אני הדובר האחרון?
לאה פדידה: חביב, אחרון חביב.
אלי אלאלוף: אני אגיד לכם.
אלי אלאלוף: אתם שאלתם שאלות מאוד חשובות.
אלי אלאלוף: כולם שאלו פה.
אלי אלאלוף: אתם לא נשארים לתשובות.
ג'מעה אזברגה: בהחלט.
לאה פדידה: אדוני, אמרת שיש דיון נוסף.
אלי אלאלוף: בסדר, אבל תאפשרו לזה.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיון החשוב הזה.
ג'מעה אזברגה: תודה לחברתי, לאה, והמציעות שהציעו את זה.
ג'מעה אזברגה: ותודה גדולה לפרופ' יציב.
ג'מעה אזברגה: באמת אני רואה שהוא נרתם, להבדיל מהקודמים, פרופ' באמת.
ג'מעה אזברגה: אבל מה שאני רציתי לגבי הנושא של התקשורת, התקשורת והמשטרה, או שתיהן ביחד.
ג'מעה אזברגה: זה היה באמת מזעזע ומתחת לכל ביקורת.
ג'מעה אזברגה: היה באמת אפשר עם SMS או טלפון להזמין את כולם ולחקור.
ג'מעה אזברגה: עצם העובדה, פרופ' יציב, ש-21 מתוך 40 שוחררו מהתחנה של המשטרה, מהחקירה הראשונית שוחררו גם בלי להגיע לבית משפט.
ג'מעה אזברגה: ולמחרת שוחררו כולם, אולי נשאר אחד פה ושם.
ג'מעה אזברגה: זייפנים תמיד יהיו.
ג'מעה אזברגה: המוחות של בני האדם אין סוף, אין גבול לחשיבה.
ג'מעה אזברגה: אבל אני חושב שהבעיה התחילה וגם הסתיימה במאכערים.
ג'מעה אזברגה: המאכערים שלדעתי, ומתוך ידיעה גם אני אומר לך, שהייתה תחרות עם המאכערים.
ג'מעה אזברגה: מאכער אחד התחיל ללכלך על השני, וזה בסופו של דבר.
ג'מעה אזברגה: מה שהיה כבר היה.
ג'מעה אזברגה: אבל, פרופ' יציב, אתה זוכר את הבחור שדיברתי איתך ונתת לו זכאות?
ג'מעה אזברגה: הוא עבר בכמה הראשונה את המבחן ובגדול, גם בלי לעשות את הקורס.
ג'מעה אזברגה: בלי לעשות את הקורס הוא עבר המבחן, לא צריך את הבונוס של 10 הנקודות אפילו.
ג'מעה אזברגה: זה מראה שאנשים לומדים.
ג'מעה אזברגה: מי שרוצה ללמוד – לומד.
ג'מעה אזברגה: זו הזדמנות עכשיו לברך אותך על זה שפותחים את שבעה המקומות לקורסים.
ג'מעה אזברגה: וזה חשוב מאוד.
ג'מעה אזברגה: האם יש לך תאריכים לקורסים האלה שמתחילים אותם?
ג'מעה אזברגה: ואני חושב שאנחנו עובדים יפה מול פרופ' יציב.
ג'מעה אזברגה: ואני יודע, למרות כל הטענות, אבל הוא שינה.
ג'מעה אזברגה: המצב הקודם היה הרבה יותר גרוע.
ג'מעה אזברגה: זה מה שרציתי להגיד ותודה.
ג'מעה אזברגה: רק תגיד לנו את התאריכים, אם אפשר, מתי הקורסים אמורים להתחיל, כי רשום עד 2024.
ג'מעה אזברגה: מי שסיים היום ורוצה להירשם לקורס, הוא צריך עד 2024-2023 בשביל להיכנס לקורס.
אלי אלאלוף: עוד מישהו מהציבור?
מידד גיסין: כן.
אלי אלאלוף: אתה תסכם יחד איתו, בסדר?
אלי אלאלוף: מקובל, פרופ'?
גדעון פרת: פרת.
מידד גיסין: אני מידד גיסין, יושב-ראש צב"י – צרכני בריאות ישראל.
מידד גיסין: אני הייתי מופתע מאוד, בתור נציג הציבור של החולים, לראות את הכתבה.
מידד גיסין: ובשביל זה באתי לדיון הזה.
מידד גיסין: אני חושב שמערכת הבריאות אצלנו במצב קטסטרופלי היום.
מידד גיסין: והדבר הזה לא הוסיף לה שום בריאות.
מידד גיסין: ואני חושב, קודם כול, אני לא רואה פה את נציגי קופות החולים.
מידד גיסין: הבעיה היא גם בקהילה, לא רק בבתי החולים.
מידד גיסין: אני במקרה דירקטור בקופת חולים מאוחדת.
מידד גיסין: ואני יודע שעשינו כמה סיורים בצפון ובדרום, והמרפאות שלנו, לפחות במגזר הערבי, הן במצב מצוין.
מידד גיסין: יש שם רופאים מצוינים, ואני חושב שהדבר הזה צריך להיחקר בצורה רצינית.
מידד גיסין: וכמו שרוב האנשים אמרו כאן, מי שפשע צריך לשלם.
מידד גיסין: אבל אי-אפשר להטיל דופי בכולם באופן כללי.
אלי אלאלוף: בוודאי ובוודאי.
אלי אלאלוף: אז בבקשה, פרופ' יציב ופרופ' פרת, לפני מה שתחלקו ביניכם.
גדעון פרת: אני רוצה להגיד שתי מילים.
גדעון פרת: שמי פרופ' פרת, אני יושב-ראש המועצה המדעית.
גדעון פרת: אני מניח ששמעתם את השם הזה.
גדעון פרת: וביום-יום שלי אני מנהל המחלקה לטיפול נמרץ ילדים בבית חולים שיבא.
גדעון פרת: אני אגיד מילה אישית.
גדעון פרת: אני רואה ילדים ותינוקות שמגיעים במצב מאוד קשה בגלל רפואה לא טובה.
גדעון פרת: וכאזרח ישראלי, כרופא, כמורה של סטודנטים ורופאים בבית ספר לרפואה, וכיושב-ראש המועצה המדעית, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו לוקחים את כל העניין הזה ברצינות רבה ביותר.
גדעון פרת: אני מצטרף לפרופ' יציב.
גדעון פרת: אגב, הוא היה גם מורה שלי.
גדעון פרת: אתה זוכר?
טלב אבו עראר: גם המורה שלך?
גדעון פרת: כן, הוא היה המורה שלי.
ג'מעה אזברגה: כל התלמידים שלך פה, פרופ' יציב?
גדעון פרת: והעובדה שאנחנו משקיעים הרבה מאוד מאמץ, ביחד עם פרופ' יציב, בגלל האחריות שיש לנו ויש לכם.
גדעון פרת: אני אגיד בזהירות רבה שאני מברך על הדיון, ואני מצטער קצת שהדיון נערך, בחלקו הגדול, במקום לחשוב קדימה, דיון שהושקע בו הרבה מזמן הדיון על העיתונות ועל הרגשות, אנחנו צריכים לחשוב קדימה.
גדעון פרת: צריך לתקן את זה, צריך לשפר את זה.
גדעון פרת: אני יודע שפרופ' יציב, ביחד איתנו, עם המועצה המדעית, בנה תוכנית מאוד יפה.
גדעון פרת: אני מבין יש עוד דיון, אבל אני חושב שזו השאלה המרכזית כאן, ולא אם אימא שלי רצתה שאני אהיה רופא או לא אהיה רופא.
גדעון פרת: זאת לא השאלה.
גדעון פרת: השאלה היא איך הולכים קדימה.
גדעון פרת: וכן צריך לפתור גם את עוגמת הנפש שנגרמה לסטודנטים, למשפחות כאלה ואחרות, וצריך להשקיע בזה גם כן מאמץ ואולי להכשיר אותם.
גדעון פרת: אבל צריך בזה מאמץ, אמצעים וזמן.
גדעון פרת: אני מקווה שהדיון הבא, חבריי המכובדים, עמיתיי – אני לא יודע – חברי הכנסת המכובדים, זו המילה, נכון?
גדעון פרת: אני מתרגש כשאני בא לפה.
גדעון פרת: ולהתמקד במאמצים ובאמצעים שצריך להשקיע בזה.
אלי אלאלוף: בקשה, פרופ' יציב.
איימן עודה: תודה שפירטת, ד"ר פרת.
גדעון פרת: סליחה?
איימן עודה: תודה שפירטת.
ענת כהן שמואל: אתה לא רוצה שהמל"ג ידברו?
ענת כהן שמואל: אתה לא רוצה שמישהו מהמל"ג ידבר?
אלי אלאלוף: יש מישהו מהמל"ג?
חווה קליין: כן.
אלי אלאלוף: אתה רוצה לשמוע את המל"ג לפני כן, פרופ' יציב?
שאול יציב: בבקשה.
אלי אלאלוף: בבקשה, נציגת המל"ג.
חווה קליין: אני חווה קליין, מאגף התכנון.
איימן עודה: יש לי שאלה אליה, בבקשה.
איימן עודה: סליחה, שאלה.
איימן עודה: אני מאצלכם, מהל"ג קראתי את הספר העבה הזה שיש בו את כל האוניברסיטאות המוכרות במדינת ישראל, זה מאצלכם?
חווה קליין: במדינת ישראל, משרד החינוך - - -
איימן עודה: לא, מחו"ל.
איימן עודה: אוניברסיטאות מחו"ל שמוכרות במדינת ישראל.
איימן עודה: זה מאצלכם, המל"ג?
חווה קליין: זה משרד החינוך; זה אגף לרישוי תארים.
חווה קליין: אגף להכרה בתארים, זה לא המל"ג.
אלי אלאלוף: זה לא המל"ג.
אלי אלאלוף: זה משרד החינוך.
איימן עודה: אוקיי.
אלי אלאלוף: אתה רוצה ללמוד את הביורוקרטיה?
איימן עודה: כן, אבל יש שם את האוניברסיטאות.
מסעוד גנאים: אבל ראש המל"ג הוא שר החינוך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היא ריסקה אותם, הביורוקרטיה.
חווה קליין: כן, אבל זה משרד נפרד.
מסעוד גנאים: זהו, אז זה הקשר.
חווה קליין: הנושא הזה הוא פחות בחצר של המועצה להשכלה גבוהה.
חווה קליין: בתי הספר לרפואה בארץ הם בטיפול שלנו, מי שרוצה לדעת לגבי הרחבות שנעשו בשנים האחרונות.
חווה קליין: המצוקה העיקרית היא הרחבת בתי הספר לרפואה בארץ, נובעת בעצם מהשנים הקליניות שפרופ' יציב מדבר עליהן.
חווה קליין: המחסור במקומות התנסות לרופאים שלנו הם צוואר הבקבוק.
חווה קליין: יחד עם זה, יש לנו עכשיו צוות של דיקן בית הספר לרפואה בטכניון, פרופ' שמעון מרום, ופרופ' ערן הלפרין נציג בתי החולים, ששוקד על מיפוי השדות הקליניים לסטודנטים בארץ מתוך רצון להגיע – במהלך מאוד קיצוני של שלוש שנים – לקרוב ל-950 סטודנטים בשנה.
אלי אלאלוף: במקום כמה היום?
חווה קליין: 750.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תוספת של 200.
חווה קליין: תוספת של 200 אחרי גידול של מאוד-מאוד משמעותי של 300 סטודנטים במהלך של 10 שנים.
חווה קליין: זאת אומרת ה-200 האלה בשלוש שנים הוא מהלך מאוד-מאוד יומרני מתוך תקווה באמת להגיע לזה.
חווה קליין: הגדלה נוספת היא כמובן פתיחת בית הספר הנוסף באריאל.
אלי אלאלוף: ולדעתך, המסקנה היא שבתוספת של ה-200, כולל הגדלת מספר הסטודנטים באריאל, זה עונה על הצרכים של המדינה?
חווה קליין: זה אמרו לענות.
חווה קליין: מי שקובע את צורכי המדינה בשיעור הרופאים הוא משרד הבריאות מתוך תקווה להגיע לשלושה רופאים ל-1000 נפש.
אלי אלאלוף: איך הוא היום נמצא במצב שהוא מוכן להחזיר פנסיונרים להשתלב במערכת הבריאות?
אלי אלאלוף: זה מתוך פינוק או בגלל מחסור ברופאים?
חווה קליין: את זה צריך לשאול את משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אז הניחוש של אדם פשוט כמוני, זה בגלל מחסור ברופאים.
חווה קליין: מחסור ברופאים.
אלי אלאלוף: אז כדאי שתבדקו את המספרים, אבל נקיים את הדיון הבא.
מסעוד גנאים: אבל בקשר לדיון על ארמניה, מה יש להם להגיד?
מסעוד גנאים: זה לא תפקידם, הכוונה שמשרד החינוך הוא שמכיר או לא מכיר.
גדעון פרת: רק להתייחס לזה שצריך לזכור שיש הרבה מאוד רופאים שמחכים למקומות התמחות ומחכים לתקנים.
גדעון פרת: יש רופאים, כמו שאמרתם קודם, שסיימו את כל החובות שלהם ללימודים, קיבלו תואר M.D ומחכים למקומות להתמחות בהם, שאינם פנויים.
אלי אלאלוף: זו נקודת התורפה.
חווה קליין: אני רוצה להגיד שזו נקודה מאוד חשובה, כי המערכת שלנו גדלה, תיארתי את זה, זה היה בקצב מטורף.
חווה קליין: מצד שני, מקומות ההתמחות לא גדלו בקצב הזה.
חווה קליין: ולכן, נוצר מצב שרופאים יושבים ומחכים לשיבוץ.
אלי אלאלוף: אוקיי, בבקשה, פרופ' יציב.
אלי אלאלוף: ותודה על הסבלנות האדירה שלך.