GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביטל בגין: רק אבהיר, יפעת היא ממחוז ירושלים בסיוע המשפטי.
אלי אלאלוף: לשמוע דברים טובים ממשרד המשפטים, הייתי קם יותר מוקדם.
יפעת פוליצר: נעים מאוד.
יפעת פוליצר: אני חלק ממערך עורך דין משלי, ולקחנו חלק, אני באופן אישי בתחילת הדרך עם סימונה, אחר כך עם נציגים אחרים.
יפעת פוליצר: קודם כול אני רוצה להגיד תודה רבה לסימונה שהיא לבדה מפעילה מערך שהוא לא פשוט להפעלה.
יפעת פוליצר: יש לנו הרבה דברים להגיד, אבל מלבד להצטרף לצורך העז לעזרה לסימונה בשביל להפעיל את המערך הזה, כי ללא כוח אדם התקנות האלה לא - - -
אלי אלאלוף: מה שברור ברור.
ירון בראון: כמובן שאני מצטרף לקול שעלה פה לגבי הצורך.
ירון בראון: אני כמעט אגיד את זה בקיצוניות, אין טעם לנציבות אם אין לה משקל ואין לה יכולת, וכמובן שההתנעה היא הכי משמעותית, וכל החשיפה וכל התהליך.
ירון בראון: עכשיו יושבים פה לידי גם אוריאן וגם אלונה ודוד, בוגרי פנימיות שהיו חלק בלתי נפרד מכל התהליך.
אלי אלאלוף: מדריך פנימייה אין לו זכויות?
ירון בראון: לא, בוגרי פנימייה.
אלי אלאלוף: אני אומר שאני מדריך פנימייה לשעבר.
סימונה שטיינמץ: הוא היה גם מדריך פנימייה לשעבר.
ירון בראון: אבל הם ליוו את כל התהליך גם עוד בתהליך ההכנה של משרד הרווחה שישב על המדוכה.
ירון בראון: אבל אני רוצה להגיד משהו כלפי העתיד.
ירון בראון: יש היום קבוצה מאוד גדולה של אקטיביסטים, אקטיביסטיות בוגרי פנימייה שמאוד רוצים לקחת חלק בעבודה קדימה, ביכולת להיות בפנימיות, להיות הכלי בעצם שנמצא בקשר עם ילדים מתוך הבנה שהם היו בפנימיות.
אלי אלאלוף: כשנגיע לסעיפים הרלוונטיים בתקנון כדאי שתעלה את זה.
ירון בראון: ויש להם רצון מאוד גדול להיות שם, לא סתם רק ברמה של בוא ננסח תקנות, אלא ממש ברמה של לעבוד, להתנדב ולהיות שם כחלק מהמקום הזה.
אלי אלאלוף: שלום, חברי מיקי.
מיקי רוזנטל: בוקר אור, מה שלומך?
אלי אלאלוף: מה אתה בא להפריע?
מיקי רוזנטל: אני הולך.
קריאה: הוא בא לעזור.
קריאה: אנחנו צריכים.
אלי אלאלוף: אם כך, נעבור לקריאה, בבקשה.
נעה בן שבת: "תקנות אומנה לילדים (מנגנון תלונה לילדים בהשמה חוץ ביתית), התשע"ט–2018" כשאנחנו אומרים פה במהלך התקנות "מסגרת השמה חוץ ביתית" אנחנו מתכוונים לכל סוגי המסגרות, גם אומנה וגם מסגרות השמה חוץ ביתית שאינן אומנה, כגון פנימיות.
נעה בן שבת: אבל צריך לשים לב כי לפעמים אנחנו מתייחסים לאלה ולפעמים מתייחסים לאלה, ננסה להדגיש במהלך הדיונים.
קארין אלהרר: כשמדובר על פנימיות זה כל הפנימיות?
נעה בן שבת: אני מניחה שכן.
נעה בן שבת: כל פנימייה שהילדים מגיעים לשם לפי החלטה של - - -
נועם פליק: לא פנימיות חינוכיות, אם זאת הכוונה.
קריאה: לא כפרי נוער.
קארין אלהרר: אבל יש פנימיות שהן גם חינוכיות וגם רווחה, אז מה?
נעה בן שבת: השאלה מאיפה בא הילד.
נעה בן שבת: השאלה אם ההשמה של הילד היא השמה חוץ ביתית.
קארין אלהרר: באמת אני רוצה לשאול.
קארין אלהרר: תיכנס הנציבה לביקור פתע בפנימייה, ייגש אליה ילד ויגיד לה: יש לי בעיה.
קארין אלהרר: היא צריכה לשאול אותו מי הביא אותך לכאן, החינוך או הרווחה?
קארין אלהרר: ואם הוא יגיד לה: חינוך, היא תגיד לו: אני מצטערת, זה לא במשמרת שלי?
ירון בראון: אבל אין את זה בפנימיות הרווחה.
ירון בראון: כל הילדים בפנימיות הרווחה - - -
קארין אלהרר: יש פנימיות מעורבות.
ירון בראון: בסדר, בן שמן, הדסים, אבל יש שם - - -
ורד וינדמן: אבל היא צודקת.
אלי אלאלוף: אחד, אני מציע שאם אתם רוצים לדבר תבקשו רשות דיבור, אחרת אני ארגיש מיותר.
אלי אלאלוף: שתיים, באמת תגידו מי מדבר כי אנחנו רוצים פרוטוקול שימושי בהמשך.
אוריאן אושדי: אני בוגרת השמה חוץ ביתית ואני בעמותת "ילדים בסיכוי".
אוריאן אושדי: אני חושבת שבתחילת התהליך התחלנו לדבר על פנימיות רווחה, כי בשלב הראשוני כשאין מספיק אנשים לנהל את התהליך הזה אי-אפשר להגיע לכולם.
אוריאן אושדי: במקומות של הרווחה יש יותר קריאה לעזרה.
אוריאן אושדי: האידיאל הוא בסופו של דבר להגיע גם לכפרי נוער ולמקומות שהם קצת יותר קשים.
אלי אלאלוף: אבל מה החוק אומר היום?
ורד וינדמן: החוק נתון לפרשנות.
נועם פליק: לא כזאת היא, כי החוק קובע מה זאת מסגרת השמה חוץ ביתית.
נועם פליק: זאת חלופת בית כשנתקבלה החלטה כדין להשמתו באותה מסגרת שנועדה לספק לו את כל צרכיו בכל שעות היממה.
קארין אלהרר: מה זה כדין?
נועם פליק: החלטה כדין זה לפי החלטה - -
ורד וינדמן: של בית משפט.
נועם פליק: - - של בית משפט.
ורד וינדמן: לא כל הילדים.
אלי אלאלוף: כל הילדים של הרווחה מגיעים דרך בית המשפט?
ל ורד וינדמן: לא.
נועם פליק: לא, יש גם בהסכמה של הורים.
אלי אלאלוף: או בהסכמת הורים.
נועם פליק: שוב פעם, אבל זה אחרי ועדות תכנון טיפול.
סימונה שטיינמץ: אבל יש ועדות טיפול שמכניסות לפנימיות של חינוך, והשאלה מה עושים עם הילדים האלה - - -
נועם פליק: עכשיו עובדים על ההחלטה הזאת.
קארין אלהרר: נועם, אני לא משפטנית גדולה, אבל למיטב ידיעתי כשאומרים כדין, הדין כולל את הכול, הוא לא כולל רק החלטה של בית משפט.
נעה בן שבת: אם אומרים על-ידי גורם מוסמך, החלטה של גורם מוסמך.
נועם פליק: לא רק החלטה, יש גם החלטות של ועדות תכנון טיפול.
קארין אלהרר: אני ממש זוכרת שקיימנו על זה דיון בחוק העיקרי.
ורד וינדמן: קיימנו על זה דיון, ונשארנו עם שני צידי המתרס.
ורד וינדמן: הייתה אמירה שלנו, של המועצה לשלום הילד, שבוודאי שכשיש פנימייה ויש בה ילדים שהגיעו מסיבות שונות לפנימייה, לכולם צריכה להיות נגישות לנציבה.
קארין אלהרר: אבל, ורד, בגלל זה ההגדרה נשארה עמומה.
קארין אלהרר: אני זוכרת את הוויכוח זה.
ורד וינדמן: לכן אמרתי קודם כהערת ביניים שזה נתון לפרשנות.
ורד וינדמן: לפי הפרשנות שאני מייחסת לזה מטעמים של שוויון לכל הילדים צריכה להיות נגישות.
אלי אלאלוף: אני מציע שנרשום את זה כאחד הנקודות שנלמד, ונראה אם יש צורך לתקן ואיפה ואיך נתקן את זה.
אלי אלאלוף: אני בעד הגדרה רחבה ביותר, כי עכשיו אני אקס בן שמן כדייר משנה.
אלי אלאלוף: לא היה ילד אחד מהרווחה, והתחלנו עם הילדים של הרווחה, היום הם במס' שעבר את ה-100, אין שום הצדקה שאחרים לא יוכלו להתלונן.
אלי אלאלוף: וגם כפי שאף ילד לא יודע מאיפה בא התקציב, זה לא מעניין אותו.
ורד וינדמן: לא מעניין אותו.
אלי אלאלוף: אז המנגנון חייב להיות לפחות משולב בדבר הזה.
אלי אלאלוף: במקומות האלה איפה שיש שילוב של ילדים שנעשה את זה, נלמד את הנושא ונחזור.
ירון בראון: לגבי הנקודה הזאת.
ירון בראון: זה מחזיר לנקודה הראשונה, בגלל שאם פותחים את זה ליותר רחב על אחת כמה וכמה נציבות לא יכולה לעשות עבודה, אם מגדילים רק לכפרי נוער זה 15,000 ילדים.
ירון בראון: אז היום ברווחה שזה 6,500 ילדים פלוס אומנה, תוסיף לזה עוד את ה-15,000, אז הנציבות בכלל תקרוס.
אלי אלאלוף: זאת לא החלטה פזיזה.
אלי אלאלוף: לא נקבל אותה, נחשוב על זה טוב.
ירון בראון: ההחלטה משמעותית מאוד.
סימונה שטיינמץ: בעיות של ילדים, לא בעיות תקינה.
קארין אלהרר: ברור שהיא משמעותית, אבל זה לא הפך להיות - - -
ירון בראון: אז אני רק אומר שחייבים להוסיף לזה תקציב.
אלי אלאלוף: כרגע נתמקד בילדי הרווחה.
נעה בן שבת: אנחנו מדברים על חובת דיווח על פגיעה בילד, יש היום חובת דיווח ישירה בעצם לרשויות.
נעה בן שבת: אנחנו מדברים על סימן שנוגע להנגשת המידע.
נעה בן שבת: שוב אנחנו חוזרים לשאלה למה אנחנו מתייחסים.
נעה בן שבת: למעשה הניסוחים שקבועים בחוק, ומהם נלקחו העקרונות על התקנים.
אלי אלאלוף: יש הערות עד כאן?
שאומר החוק: "ועל דרכים נוספות להגשת תלונות".
שאומר החוק: זה מוזכר כחלק מזכותו של ילד לקבל את המידע לדרכים נוספות להגשת תלונות.
שאומר החוק: "המידע יימסר לילד בשפה שאותה הילד מבין, ובצורה המתאימה לכשריו המתפתחים ולצרכיו המיוחדים, אם ישנם; אם הילד הוא ילד עם מוגבלות יימסרו הכרטיס והמידע לילד לפי תקנות נגישות לשירות, באופן ההולם את צרכיו המיוחדים; על העובד הסוציאלי שמסר את הכרטיס ואת המידע כאמור, לתעד בתיק המשפחה המתנהל במחלקה את ביצוע הפעולה.
שאומר החוק: " יש לנו פה חובה של העובד הסוציאלי במחלקה לשירותים חברתיים, דבר שמניח שמישהו שולח את הילד למסגרת, שיש פה תהליך של השמה.
שאומר החוק: מי ששולח את הילד למסגרת הוא עובד סוציאלי במחלקה לשירותים חברתיים, שזה אומר התייחסות מצומצמת לילדי הרווחה.
שאומר החוק: הם צריכים לקבל את המידע ואת הכרטיס, אבל זה עדיין לא אומר שמי שיוכל להשתמש במנגנון הוא יהיה רק הילד הזה.
קארין אלהרר: פייר.
נועם פליק: יש לנו רק הערה ניסוחית.
קארין אלהרר: יש להם הערה.
נועם פליק: רשום פה גם בסוגריים "ועל דרכים נוספות להגשת תלונות".
נועם פליק: רשום ברישה שהכרטיס כולל את כל דרכי הפנייה לממונה.
נועם פליק: אני לא מכיר עוד דרכים נוספות שיש לפנות לממונה שלא היו בכרטיס, אז לא ברורה לי התוספת שהוספה.
נעה בן שבת: אני מייד אמצא את ההוראה בחוק ואתייחס אליה.
קארין אלהרר: הכרטיס זה בטח הקונטקט שלו.
נועם פליק: - - - דרכי פנייה.
קארין אלהרר: מעבר לקונטקט אין שום דרך אחרת לפנות?
נועם פליק: יש מייל, יש טלפון.
סימונה שטיינמץ: יש ווטאפ ודואר.
סימונה שטיינמץ: יש גם דואר.
נועם פליק: הכוונה גם על פיקוח?
נועם פליק: הכוונה לפיקוח, לאו דווקא לממונה.
נעה בן שבת: זה יכול להיות לפיקוח, זה יכול להיות לגורמים אחרים.
נעה בן שבת: כיוון שאנחנו מדברים פה על מידע אז צריך להגיד לו: יש לך מנגנון תלונות.
נועם פליק: אבל זה לא יהיה בכרטיס.
נועם פליק: שזה יהיה ברור שזה באמירה שחוץ מלמנגנון בירור תלונות, הוא יכול לפנות גם לפיקוח, גם לעו"ס מחלקה, זו הכוונה.
נעה בן שבת: נכון, זה מידע שרוצים מכיוון שאנחנו מסבירים עכשיו.
אלי אלאלוף: נגיע לכרטיס ונדבר.
אלי אלאלוף: הכרטיס לדעתי הוא לא דבר מוצלח במיוחד.
נעה בן שבת: זהו, זה הכרטיס, כרגע מדברים עליו.
אלי אלאלוף: אז אני חייב להגיד לכם, בדקנו את הכרטיס, הכרטיס נראה לי לא מושלם.
אלי אלאלוף: הוא גם כלי, ואני לא רואה ילד מחזיק כרטיס כזה לאורך זמן.
אלי אלאלוף: גם החומר שלו וגם הגודל שלו וגם הכבוד של הכרטיס לא נראה הכי מכובד שבעולם.
קארין אלהרר: יש כבר כרטיס כזה?
אלי אלאלוף: כן, יש פה דוגמה.
אלי אלאלוף: הוצאתי רק את הכרטיס של המלון שבמקרה אני מתאכסן בו, ואמרתי שאפילו את זה לא נתתם.
אלי אלאלוף: נתתם להם כרטיס שהוא כבר לא בשימוש, הסגנון, החומר, מה שהוא כולל.
אלי אלאלוף: מה שחשוב שהוא מודפס לא טוב.
אלי אלאלוף: אני חושב שצריך לעשות עבודה רצינית בזה.
סימונה שטיינמץ: עולה כסף.
אלי אלאלוף: לעשות עבודה שלילד יהיה כבוד להיות עם הכרטיס בכיס או בארון שלו.
קארין אלהרר: תעשו כזה מגנטי, פלסטיק.
נועם פליק: מה זה מגנטי?
נועם פליק: את יודעת - - -
אלי אלאלוף: זה ממש כרטיס לא מוצלח.
אלי אלאלוף: כדאי שנבדוק טוב.
אלי אלאלוף: אני באמת אומר את זה מפני שבהתייעצות הקודמת בינינו עם היועצת המשפטית כשראינו את זה הייתי בהלם.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם בשיא הכנות.
אלי אלאלוף: אני זוכר כרטיס של יתום במרוקו.
אלי אלאלוף: זה היה סופר כבוד להסתובב עם כרטיס יתום במרוקו בגיל צעיר מאוד, היה כתוב 75% הנחה לרכבת.
אלי אלאלוף: אה, ככה, הדפסה מדהימה.
אלי אלאלוף: זה היה מדהים.
אלי אלאלוף: כשהיינו שמים את זה הייתי מוציא את זה לאחרים, לחברים, הייתי בשתי דרגות זכות מעליהם, למרות התוכן.
אלי אלאלוף: אז פה אתם נותנים כרטיס שהוא מה זה עלוב.
אלי אלאלוף: סליחה, מי שראה את זה, זה כרטיס?
אלי אלאלוף: יש לו סיכוי להחזיק מעמד יותר משעה?
אלי אלאלוף: הוא אפילו לא אטום למים, לכיס.
קארין אלהרר: שיעשו כזה כמו של ביטוח לאומי.
אלי אלאלוף: זה ממש לא חכם.
אלי אלאלוף: אז בסדר, יש איזה חיפוש שזה ייראה קצת ילדותי, לא חייב להיות ילדותי.
אלי אלאלוף: חייב להיות אפקטיבי.
אלי אלאלוף: תתייחסו לילדים האלה בלי פטרנליזם מיותר.
אלי אלאלוף: אז תנתחו בבקשה.
אלי אלאלוף: לי הייתה זכות ללמוד את זה לפני כמה ימים ומאז אני חושב על הכרטיס, ולכן אמרתי שתעשו משהו קצת יותר מכובד מחומר חכם, שאפשר להחזיק אותו ולשמור עליו.
אלי אלאלוף: אם זה הכרטיס אז אני מבקש שהנושא הזה ייבדק מחדש ותביאו הצעה קונקרטית.
סימונה שטיינמץ: ברשותך, הנושא של הכרטיס זה גם משהו שנדון גם עם ילדים בתוך פנימיות וגם עם ילדים בתוך אומנה.
סימונה שטיינמץ: אני לא מתווכחת על העובדה שיש משהו ארכאי בכרטיס הזה.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה להזכיר שהנציבות מוציאה דברים ללא תקציב כי אין תקציב.
אלי אלאלוף: עשי לי טובה יש לי, יש לי בקשה.
קארין אלהרר: אז שהמשרד ימצא לזה תקציב.
אלי אלאלוף: יש לי תקציב כחבר כנסת שאני לא משתמש כי אני לא עושה שום מסיבות פרטיות ושטויות כאלה על חשבון התקציב.
אלי אלאלוף: אני מעמיד לך את התקציב.
אלי אלאלוף: תעבירי לי, אני אדפיס לך מה שאת רוצה.
סימונה שטיינמץ: אוקיי, אם זאת אפשרות אז אני מוכנה - - -
אלי אלאלוף: יש לך את היועץ שלי, בבקשה, אני אעמוד בפני כל ביקורת של המדינה עליי.
סימונה שטיינמץ: אין בעיה.
קארין אלהרר: אני משתתפת בעניין.
סימונה שטיינמץ: הנושא של הכרטיס – כי זה יותר חשוב כרגע מאיך שהוא מופיע – נבחן על-ידי שיחות עם ילדים בתוך פנימיות וגם עם ילדים בתוך אומנה.
סימונה שטיינמץ: הנושא של מגנטים, למשל, ירד מהפרק כי אין - - -
אלי אלאלוף: לא אכנס עכשיו לפרטים, please, סומכים עלייך.
קארין אלהרר: כרטיס פלסטיק שיהיה עמיד.
קארין אלהרר: זה לא יהיה עמיד, רק פלסטיק.
אלי אלאלוף: תנתחו את זה, תיקחי בחשבון את ההערות.
סימונה שטיינמץ: על זה אני לא מתווכחת, חוץ מהאפשרות שאם יהיו אמצעים אז הכול ייעשה.
קארין אלהרר: אם זה אפשרי מבחינה משפטית אני מוכנה להשתתף.
נעה בן שבת: אני בודקת.
קארין אלהרר: אני מוכנה להשתתף עם אלי, יש לי עוד איזה 80,000 שקל.
קארין אלהרר: יותר.
אלי אלאלוף: את קמצנית יותר ממני.
קארין אלהרר: לא, באמת, חבל, זה חוזר לאוצר בכל מקרה עוד כמה ימים, אז קחו את הכסף ותעשו בו משהו מועיל.
אלי אלאלוף: תחשבו טוב, זה כרטיס שילד צריך להיות גאה להחזיק בו, שיהיה שימושי בשביל המטרות שבשבילו הוצאתם אותו.
אלי אלאלוף: תתייעצו עם הבוגרים, זה נפלא.
אלי אלאלוף: הנה, הבוגרים פה.
אלי אלאלוף: ואני חושב שזה בהחלט יכול להיות דבר שהילדים יהיו גאים להחזיק בו.
אוריאן אושדי: אני רוצה להגיד משהו.
אוריאן אושדי: אני לא חושבת שזה כרטיס שצריך לצאת ולהתגאות ולהסתכל עליו כמו איזה רב-קו.
אלי אלאלוף: אני לא פותח דיון על זה, תשבו ביניכם ותחליטו, תביאו כרטיס.
אלי אלאלוף: לדעתי כן להיות גאה בו, למה לא?
אוריאן אושדי: כי זה אמור להיות מקום אינטימי בסופו של דבר.
אלי אלאלוף: אינטימי לעצמו לא יכול להיראות מכובד?
אוריאן אושדי: הקשר הזה אמור ליצור לילד מקום שהוא יכול להרגיש בו בטוח.
אלי אלאלוף: שמת לב איך אפשר לקרוא?
אלי אלאלוף: ראית את הכרטיס?
אוריאן אושדי: ראיתי את הכרטיס.
אוריאן אושדי: הוצאנו אותו בלי דרכים בתחילת שנה כדי שיהיה משהו קיים.
אלי אלאלוף: יש לי ביקורת גם מבחינה דידקטית וגם מבחינה פרסומית, אז תבדקו את הכרטיס.
סימונה שטיינמץ: נשפר אותו.
עדי חן: לי לא ברור, ואשמח שיאירו את העיניים שלי, מאיזה גיל נותנים את הכרטיס הזה?
עדי חן: כי התקנות פה מדברות על ילד, מאיזה גיל?
עדי חן: ממתי את מתחילה לתת את הכרטיס?
נעה בן שבת: כל ילד שמושם באומנה מקבל כרטיס.
קריאה: זה שיקול דעת של עו"ס המחלקה.
עדי חן: ילד בן ארבע, בן חמש שמתעללים בו, וראיתי לא מעט דברים כאלה, איך תיתני לו כרטיס?
אלי אלאלוף: לא היית בהתחלה כשדיברנו על מאיפה באות התלונות, אז יש גם מהאומנה וגם ממוסדות פנימייה.
נעה בן שבת: בעצם השאלה היא לא הכרטיס כל כך כמו בעצם איך באמת ילד מאוד מאוד צעיר יכול ליצור קשר ולהתלונן.
עדי חן: מאיזה גיל?
נעה בן שבת: לתת כרטיס אפשר לתת לילד בכל גיל, אבל השאלה היא לא הכרטיס אלא מאיזה גיל הילד יכול באמת לפנות בצורה אפקטיבית.
נעה בן שבת: בדוח נאמר שאצל ילדי אומנה היו ארבע תלונות של ילדים מתחת לגיל שש.
נעה בן שבת: זה אומנם מיעוט, אבל הם הצליחו לפנות באמצעות ידיד קרוב, באמצעות אדם קרוב.
אלי אלאלוף: הנה, התנועה הזאת של בוגרי הפנימיות יכולה להימשך, זה יכול להיות אחד התפקידים הנפלאים שלכם.
עדי חן: בגדול צריך לחייב מגיל x.
אלי אלאלוף: כל ילדי האומנה וכל ילדי הפנימיות רשאים לקבל כרטיס, אחר כך נדבר על השימוש.
חמה ישראלי: באמת בהמשך לאמירה של עורכת הדין אולי צריך לשנות את הנוסח פה ולא להגיד כל ילד המושם במסגרת, אלא ילד מגיל מסוים.
חמה ישראלי: כי כרגע התקנה מחייבת את העו"ס לתת לכל ילד את הכרטיס.
ורד וינדמן: כל ילד.
אלי אלאלוף: כל ילד.
קארין אלהרר: מה הבעיה שייתנו לכל ילד?
קריאה: מה הבעיה לתת לכל ילד?
חמה ישראלי: איך יתנו לילד – לא כל – צריך להגדיר, אם תינוק או ילד בן שנתיים יוצא, את מי העו"ס - - -
סימונה שטיינמץ: זה לא מפריע.
קארין אלהרר: זה מה שמפריע לכם?
קארין אלהרר: שיהיה כרטיס - - -
עדי חן: אבל אם כבר עושים אז בואו נדייק.
אלי אלאלוף: אני לא פותח את הנושא לדיון.
רוני ארדיטי: אני חושבת שכל הנושא של הכרטיס בעצם מדבר על כל הנושא של ההטמעה של הנציבות.
רוני ארדיטי: דיברו פה על תקינה של הנציבות עצמה.
רוני ארדיטי: בעצם צריך לדבר ולראות איך לוקחים את הנציבות עצמה ומטמיעים אותה כדי שתגיע לכל ילד וילד, ואם לא רק על-ידי כרטיס אז על-ידי רעיונות נוספים.
רוני ארדיטי: הנציבות פועלת כבר שנה, אבל חייבים לפחות לתקופה הקרובה תקינה נוספת, כוח אדם נוסף שיכנס להטמעה של הנציבות.
אלי אלאלוף: כמה פעמים בדקה תגידו כוח אדם נוסף?
רוני ארדיטי: אני מתנצלת.
אלי אלאלוף: אז קודם כול בואו נגדיר את התפקידים, זה גם יעזור לנו לשכנע להשיג כוח אדם.
אלי אלאלוף: אבל ההערה שלך היא מרכזית, איך באמת הנציבות מביאה לידיעת הילד את הזכויות שלו, האם באספות המוניות או בשיחות אישיות באמצעות העובדים הסוציאליים, באמצעות המנהל של המערכת?
אלי אלאלוף: באמצעות לא יודע מה.
אלי אלאלוף: אז זאת בעיה שאני מסכים איתה.
אלי אלאלוף: אחר כך תשאירו את בעיית כוח האדם לזמן אחר בינתיים.
יפעת פוליצר: חשבנו להכניס גם בתקנות חובת תדרוך של העובדים הסוציאליים בדיוק בנושא הזה איך בעצם לידע את אותם ילדים, וכמובן בהתאמת הגיל, בהמשך לדיון על הכרטיס.
אלי אלאלוף: יפה, צודקת.
אלי אלאלוף: זה לא רק עובדים סוציאליים, זה כל המערכת שסובבת.
יפעת פוליצר: כל מי שבא במגע עם אותם ילדים צריך לעשות הדרכות.
אלי אלאלוף: גם משפחות האומנה צריכות לדעת שיש יחידה כזאת.
יפעת פוליצר: צריך להכניס את זה כהדרכות ולעשות את זה בשביל חובת היידוע.
אלי אלאלוף: אז לא רק עובדים סוציאליים.
אלי אלאלוף: אם זה לא רק עובדים סוציאליים אני בעד.
אלי אלאלוף: באמת את צודקת, צריך להדריך את כולם שידעו שיש מערכת כזאת.
נעה בן שבת: השאלה, חובת התדרוך זה כמו כל תדרוך של עובדים סוציאליים.
נעה בן שבת: השאלה אם צריך לכתוב את זה.
נועם פליק: כמו כל עבודה סוציאלית.
נועם פליק: זאת העבודה שלהם, אנחנו לא כותבים לכל דבר לעובד סוציאלי איך לעבוד.
אלי אלאלוף: אל תתחיל איתי בזה, כי אני אגיד לך שאחד הדברים שגילינו בדוח העוני זה שעובדים סוציאליים לא למדו על העוני אפילו פרק אחד באף אחד מבתי הספר לעבודה סוציאלית.
אלי אלאלוף: עכשיו אומרים: מה, באמת לא עשינו את זה?
אלי אלאלוף: כן, לא עשו את זה.
נועם פליק: אני יודע.
אלי אלאלוף: אז עדיף להגיד את זה פעמיים מאשר לא להגיד בכלל.
קארין אלהרר: אבל, נועם, יש הרבה מאוד עובדים סוציאליים שנמצאים במערכת שנים רבות, יכול לקרות מצב, תסכים איתי, שהם לא שמעו על הנציבות.
קארין אלהרר: אז בהדרכה תעדכנו אותם שהדבר הזה קיים.
סימונה שטיינמץ: לא צריך - - - אם לא שמעו.
נועם פליק: סליחה, אבל לא צריך לרשום את זה בתקנות, כי אז זה יכול ליצור - - - גם לגבי דברים אחרים.
סימונה שטיינמץ: שהנציבות תדריך.
אלי אלאלוף: אנחנו משאירים משימות לנציבה בלי לכתוב בתקנות.
יפעת פוליצר: בהמשך למה שאמרתי, אנחנו דווקא כן חושבים שצריך לכתוב את זה בתקנות בהמשך לסעיף 12 לפרסום.
יפעת פוליצר: זה משהו שהוא חובה כי אחרת זה פשוט לא ייעשה.
יפעת פוליצר: הוא לא חייב להיות מיוחד לעובדים סוציאליים.
אלי אלאלוף: עוד לא הגענו לשם.
נעה בן שבת: עדיין לא הגענו.
אלי אלאלוף: כשנגיע לשם, please, בואו לא נקפוץ, בואו נמשיך בשיטתיות מסוימת.
אלי אלאלוף: ההערות אמורות להיות ביחס למה שקראנו.
אלי אלאלוף: נמשיך, חבל על הזמן.
קארין אלהרר: למה שלושה חודשים?
קארין אלהרר: "לא יאוחר משלושה חודשים".
ענת כהן שמואל: לפחות.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה מועד מספיק כדי שייערכו, בלי לדבר עוד פעם על כוח האדם.
נועם פליק: חברת הכנסת אלהרר, כי זה מתקשר עם סעיף 36(ג) שרשום: "בתוך שלושה חודשים מיום הגעת הילד למשפחת האומנה, על מנחה האומנה" – "לבצע הערכה ראשונית של מצב הילד" – "בהתבסס על עיקרי תכנית הטיפול" העיקרית.
קארין אלהרר: התקבלה לגבי ילד החלטה בוועדת תכנון טיפול, נכון?
קארין אלהרר: מישהו מעדכן אותו שהוא הולך או שפשוט מזיזים אותו כמו גרביים?
נועם פליק: זה במחלקה.
נועם פליק: זה בסעיף (ב).
קארין אלהרר: כשמעדכנים אותו כשהוא הולך לפנימייה סלש אומנה אי-אפשר להגיד לו כבר בעת הזאת?
קריאה: שם אומרים לו.
קריאה: ובמועד, בסמוך לכניסה.
קארין אלהרר: אה, זה על מנחה האומנה.
נועם פליק: זה בנוסף.
אלי אלאלוף: מה שלום "אור שלום"?
אלי אלאלוף: מזמן לא שמענו, זה סימן טוב, לא?
רונית אדלר: הכול טוב, תודה.
רונית אדלר: אני מוטרדת מהחלק הזה של הארכה של שלושה חודשים שמנחה האומנה צריך לדבר עם הילד על הנושא של המנגנון.
רונית אדלר: למנחה האומנה יש כל כך הרבה נושאים שבהם הוא צריך להתעסק עם הילד, הנושא של הסדרי ראייה והשתלבות.
אלי אלאלוף: מה הכוונה שלך?
אלי אלאלוף: לא לדבר איתו על זה?
רונית אדלר: בוודאי שכן.
רונית אדלר: אני רק חושבת שאי-אפשר לשים את כל הנושא של הטמעת המנגנון - - -
ורד וינדמן: זה א-ב של התפקיד של המנחה.
קארין אלהרר: מה יעשה מנחה האומנה?
רונית אדלר: אני מרגישה שמושמים פה המון המון דברים על מנחה האומנה.
קארין אלהרר: אז שלא יהיה מנחה אומנה.
רונית אדלר: סליחה?
קארין אלהרר: אמיתי אני אומרת לך, אז שלא יהיה מנחה אומנה אם הוא לא מסוגל לעמוד בדבר הקטן הזה במסגרת שיחה.
קארין אלהרר: אני הייתי מחייבת שכל שיחה הוא יגיד את זה.
קארין אלהרר: ואני מאוד מקווה שהוא לא רואה את הילד רק אחת לשלושה חודשים.
רונית אדלר: הוא רואה את הילד לפחות אחת לחודש, והלוואי שהוא היה יכול לראות את הילד הרבה יותר.
אלי אלאלוף: לא מקבלים את ההערה שלך, גב', עם כל הכבוד.
רונית אדלר: בסדר, אני רק אומרת את זה בשביל - - -
אלי אלאלוף: אל תנסו להקטין את התפקיד של המנחה.
רונית אדלר: אני לא מנסה להקטין, להפך, אני רק - - -
קארין אלהרר: אני לא מאמינה שזה נאמר.
אלי אלאלוף: אז שהראש שלו יגדל בהתאם למה שיהיה לו למסור.
רונית אדלר: אני חושבת שלא הובנתי נכון.
אלי אלאלוף: לא הובנת, אז בואו נעבור הלאה.
אלי אלאלוף: לא נורא, לא נתווכח על זה הרבה.
רונית אדלר: אני יכולה לנסות מזווית אחרת בבקשה?
רונית אדלר: אני מצטרפת לנושא של הפרסום.
רונית אדלר: ילדים באומנה מוקפים בעוד המון המון שגרירים, יש את מסגרות החינוך, יש אנשים בקהילה.
רונית אדלר: אני חושבת שיש עוד דרכים לפרסם את הנושא של המנגנון.
רונית אדלר: המנגנון מאוד משמעותי בעיני.
רונית אדלר: אני לא מזלזלת בתפקיד מנחה האומנה, ההפך, מנחה האומנה עושים עבודה מאוד מאוד משמעותית בתנאים מאוד מורכבים וקשים.
רונית אדלר: בנינו את המנגנון הזה סביב חוק האומנה, ובסופו של דבר הרבה יותר ילדים בפנימיות מנצלים אותו.
רונית אדלר: צריך להבין שהנושא של בכלל להחזיק מערך אומנה הוא מאוד סבוך ומורכב.
סימונה שטיינמץ: זה קצת מדאיג.
ורד וינדמן: זה קצת מדאיג.
קריאה: זה מדאיג מאוד.
אלי אלאלוף: את רוצה לפתוח דיון על האומנה, שכדאי לעשות את זה?
קארין אלהרר: אני לא מאמינה שאני שומעת את הדבר הזה.
נועם פליק: מנחה האומנה הוא - - - האישי של הילד.
רונית אדלר: אני רוצה ש – טוב, חבל.
אלי אלאלוף: עדיף שהילד יישאר בבית, אני אומר לך.
ורד וינדמן: עדיף היה שהדברים לא היו נאמרים.
רונית אדלר: חבל.
אלי אלאלוף: אל תשפטו אחד את השני, בבקשה.
אלי אלאלוף: בבקשה, גב', נציגת "ילדים בסיכוי".
אוריאן אושדי: אני אגיד שזה כל כך חשוב שמנחה האומנה יגיד לילד את זה.
אוריאן אושדי: כדי ליצור לו סביבה חיובית להגיד: גם אם משהו לא בסדר אנחנו מקבלים אותך ורוצים להיות פה בשבילך, והמטרה שלי לדאוג לך שיהיה לך מקום לדבר, ולא רק לשמוע שהדבר הזה קיים.
סימונה שטיינמץ: פחות משלושה חודשים.
אלי אלאלוף: תזמינו אותה לשיחה ב"אור שלום", היא תגיד לכם מה זה.
אלי אלאלוף: נעה, את רוצה?
נעה בן שבת: את אומרת שבעצם חלק מתפקידי מנחה אומנה להגיד לילד: אם רע לך ואתה לא יכול - - -
אוריאן אושדי: הרי לא המטרה היא שיבוא ויפקח שהתהליך שהוא עובר עם משפחת האומנה הוא סביר ובסדר ויש לו כרית ויש לו אוכל, אלא גם לדאוג למצב הנפשי שלו ולמקום הניטרלי.
אוריאן אושדי: להגיד שאם יש משהו לא בסדר - -
קארין אלהרר: מה התפקיד שלהם?
קארין אלהרר: לבוא לסמן "וי"?
אוריאן אושדי: - - עדיין הוא ימשיך להיות אצל המשפחה הזאת, אבל יש דרך נכונה לגשר על התהליך הזה, ומנחה האומנה צריך להיות שם עבור הילד ולראות את מה שנמצא מחוץ לעיניים שלו.
נעה בן שבת: אני רק רוצה לשאול, יש אפשרות שהגשת התלונה היא או על-ידי הילד או על-ידי - -
נועם פליק: ידיד קרוב.
נעה בן שבת: - - ידיד קרוב או אפוטרופוס לדין או מה שאמרו.
נעה בן שבת: אבל למי בעצם מתייחס הידיד הקרוב?
נעה בן שבת: מנחה האומנה, אני מניחה שהוא ייחשב כידיד קרוב.
נעה בן שבת: הוא לא ייחשב?
נעה בן שבת: אני לא יודעת איך אתם מתייחסים אליו.
קארין אלהרר: כן, למה לא?
ורד וינדמן: זה פתוח.
נועם פליק: זה פתוח, זה נשאר פתוח גם בחוק.
אלי אלאלוף: אבל אם מותר לי להגיד דבר שלא כלול בחוק.
אלי אלאלוף: ידיד זה מישהו שלא שייך למנגנון.
אלי אלאלוף: אני שומע פעם ראשונה על הקבוצה של נוער בסיכוי, והבוגרים של הפנימיות, אלה ידידים אמיתיים בעיני.
אלי אלאלוף: לאלה צריך למצוא איזה מעמד יום אפילו אחד.
אלי אלאלוף: אז אם יש התארגנות בהתאם – למה אני יכול להיכנס לאפליקציה של משרד התחבורה ולהיות ידיד המשטרה ולהתחיל להלשין?
אלי אלאלוף: אני לא ממליץ על זה, אני שונא הלשנה.
אלי אלאלוף: הייתי שלוש שנים בשוויץ ראיתי מה זה להיות מלשין בטבע של האדם, זה נורא לראות את זה.
אלי אלאלוף: אז מציע שלא.
אלי אלאלוף: אבל אם יש ארגון כזה, והוא יקבל מעמד של ארגון מועדף, ונגדיר אותו בחוק מי זה הידיד.
אלי אלאלוף: בעיני הוא לא צריך להיות איש המנגנון, אלא מישהו מבחוץ שיכול לבוא לראות.
אלי אלאלוף: כי אם זה המנגנון אז לא עשינו כלום.
ורד וינדמן: הידיד קרוב זה פתוח.
ורד וינדמן: העמימות משרתת אותו.
נועם פליק: צריך להשאיר את זה.
אלי אלאלוף: אני לא מדבר על קרוב, אני מדבר על ידיד שיכול להיות.
אלי אלאלוף: אני מציע שהיות שכרגע זה לא הנושא של התקנות, ובחוק יש - - -
נועם פליק: זה כתוב בחוק.
נועם פליק: בחוק כתוב ידיד קרוב, ובאמת השארנו את זה גם עמום אם זה מישהו שהילד סומך עליו.
אלי אלאלוף: אבל בלי מעמד.
אלי אלאלוף: למה לא בשיטתיות?
נועם פליק: שיש לו סמכות להגיש בשם הילד.
אלי אלאלוף: צריך לעשות את זה בשיטתיות מסוימת, כי המקרה הגרוע ייפול על היוצא דופן.
אלי אלאלוף: הילד שחס וחלילה יסבול זה הילד שאין לו לא ידיד ולא סבתא.
ירון בראון: אדוני, בתוך התהליך כשהסתבר החוסר התקציבי והיכולת של סימונה להעמיד, וקבוצת הבוגרים שלנו – אני כעמותה הצעתי שאנחנו מוכנים לקחת חלק בתוך התהליך הזה, כולל מימוני, כולל לרתום צעירים.
ירון בראון: ואמרו לנו שמבחינה משפטית זה לא ניתן בגלל שאנחנו עמותה חיצונית וזה תהליך וזה מורכב.
אלי אלאלוף: יש פה יועצים משפטיים.
אלי אלאלוף: תשאיר למשפטנים.
ירון בראון: אני עדיין מעמיד את ההצעה הזאת שלנו בתוקף.
סימונה שטיינמץ: אבל אתה קצת בניגוד עניינים כי אתה גם מתוקצב מפנימיות ואנחנו אמורים להיות - - -
ירון בראון: בסדר.
ירון בראון: הבוגרים הם דברים נפרדים.
קארין אלהרר: מה הבעיה בידיד קרוב?
קארין אלהרר: זו הגדרה נורא רחבה.
אלי אלאלוף: אתם יודעים מי העיתון המשפיע ביותר בצרפת?
אלי אלאלוף: לעיתון שמשפיע הכי הרבה בצרפת יש ארבעה עמודים, "לוקנאר אנשאנה", העיתון עם הבדיחות הכי טובות, אבל הוא המלשין והמביא למדינה את הידע הכי רציני בנושא שחיתות.
אלי אלאלוף: אז אנשים מבחוץ יכולים להביא ולהתמודד באופן אמיתי עם בעיות קיימות אצל הילד, וזה דבר שאמור – שלום, חברי.
יהודה גליק: יש פה קואליציה מהנגב.
אלי אלאלוף: ברוכים הבאים, בכל מקרה.
עדי חן: כל אדם, שכן, כל אדם, גם עובר אורח.
נועם פליק: בגלל זה עדיף להשאיר את זה עמום.
קריאה: בשביל זה עדיף להשאיר.
עדי חן: כן, לטובת הילד.
ורד וינדמן: אבל ידיד קרוב זאת הגדרה רחבה שאנחנו מכירים מהקשרים חוקיים אחרים, והכוונה הייתה להשאיר את זה פתוח ככל הניתן.
נעה בן שבת: זה לא סותר את מנחה האומנה.
נעה בן שבת: מנחה האומנה יכול להיות לצורך העניין גם ידיד קרוב.
ורד וינדמן: כן, אבל גם השכן וגם מישהו אחר, חבר של הילד.