GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: תדעו שזה נושא שניתן ללבן בהזדמנות זו או אחרת בהנחיית הנציבה.
סימונה שטיינמץ: אגיד שמנחי אומנה כבר הגישו תלונות וזה היה בהחלט לעזר עבור הילדים שהיו באומנה.
אלי אלאלוף: טוב מאוד, אני בטוח.
קארין אלהרר: מהמם.
אלי אלאלוף: לא ראינו באף מנחה ובאף פקיד ובאף עובד מדינה אויב הילד.
אלי אלאלוף: לא ראינו את זה.
עדי חן: ראשית, אנחנו מצטרפים, הוועדה לזכויות הילד והלשכה מצטרפת, למה שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה עכשיו, שעדיף כמו במשטרה כשאומרים את הזכויות של הבן אדם, שמנחה אומנה יגיד בכל שיחה: תדע שיש לך אופציה כך וכך.
עדי חן: ממש בכל שיחה, להפוך את זה לרוטינה.
עדי חן: אבל מה שמטריד אותי בסעיף הקטן שקראנו עכשיו זה שהתקנה יוצאת מתוך הנחה שילד האומנה, כל ילדי האומנה מסודרים ויחזיקו את הכרטיס בצורה נאותה ולא יהיו מפוזרים ולא ישכחו אותו.
עדי חן: יש ילדים שסובלים מבעיות של קשב וריכוז, יש ילדים לא מאורגנים, יש ילדים שמאבדים את הכרטיסים.
עדי חן: אלו ילדים.
עדי חן: צריך לנהוג בחמלה.
נועם פליק: אבל יש התייחסות לזה, פשוט שהוא יוודא שיש לו את הכרטיס.
עדי חן: אבל ההתייחסות היא כאילו שאנחנו במשטר צבאי, יש לו כרטיס, לוודא שהכרטיס איתו.
אלי אלאלוף: קיבלנו את ההערה, ויש התייחסות.
סימונה שטיינמץ: הרעיון הוא שאם אין לו אז שייתנו לו חדש.
סימונה שטיינמץ: אמרנו שאם אין לו שיקנו לו אחד חדש.
אלי אלאלוף: אם כל נקודה – אני מבין שהנושא קרוב ללבכם, אבל בואו לא נעשה מכל נקודה - - -
עדי חן: אבל בחוק זה פעם בשלושה חודשים בפרק הזה.
נעה בן שבת: אלו הרי דרישות מינימום.
נעה בן שבת: הרי את לא אומרת למנחה האומנה פה בדיוק איך להתייחס.
נעה בן שבת: אומרים שלפחות לאחת לשלושה חודשים תזכיר את הדבר הזה.
קארין אלהרר: כן, אבל מאוד מטרידה ההערה של נציגת "אור שלום", אני אומרת לך את האמת.
אלי אלאלוף: בסדר, אז אמרנו שלא אימצנו אותה.
רונית אדלר: אסביר אותה אחר כך, אני לא הובנתי נכון.
רונית אדלר: אני רק רוצה להגיד שלא הובנתי נכון.
אלי אלאלוף: לא הובנת נכון אז אין הערה, לא הלכנו עם זה לרבנות.
נעה בן שבת: אנחנו מדברים על כל המסגרות האחרות.
נעה בן שבת: להראות לילד בעת קליטתו למסגרת.
קארין אלהרר: אני מבקשת שיהיה במקום ניכר לעין, על איזשהו לוח - - -
נועם פליק: זה מופיע בהמשך.
קארין אלהרר: איפה זה מופיע?
נועם פליק: בהמשך.
קארין אלהרר: בהמשך?
נעה בן שבת: צריך להזכיר שלילד בפנימייה מראים את הדברים גם בעת הקליטה עצמה, לא רק בתוך שלושה חודשים מיום שהוא נקלט במסגרת.
מאיר כהן: הטלפון הזה יהיה רק לממונה על התלונות או שיהיה טלפון פתוח?
סימונה שטיינמץ: אחד הדברים שהמנהלים העלו זה שהם לא תמיד מאפשרים קו פתוח.
מאיר כהן: לא, את לא הבנת.
נועם פליק: קו פתוח לנציבות.
מאיר כהן: רק לנציבות.
קארין אלהרר: רק לנציבות.
מאיר כהן: חשוב להדגיש את זה.
סימונה שטיינמץ: יש פנימיות שמאפשרות קו פתוח והן לא דואגות מזה שילדים מתקשרים.
סימונה שטיינמץ: אבל ברור שצריך להיות קו שילדים יכולים להתקשר ללא טלכרט, ללא שום דבר, אלא בלחיצת כפתור להגיע לנציבות.
קארין אלהרר: יש עוד טלכרט?
ורד וינדמן: מתברר שיש.
סימונה שטיינמץ: פנימיית "אהבה" עשתה את זה כבר.
אלי אלאלוף: אל תכתבו טלכרט, הם לא יבינו את זה.
נועם פליק: ומה שקורה, לרוב בדרך כלל זה שילד מבקש קו חוץ ואז מביאים לו.
יהודה גליק: זה ליד האסימון בטח.
נעה בן שבת: אני מבינה שהסיפה פה נכתבה בשביל - - -
נועם פליק: להדגיש.
נעה בן שבת: להדגשה, למרות שקצת קשה לי לקרוא את זה כי יש איסורים כאלה חמורים על האזנות סתר וכו', אבל בכל מקרה.
יהודה גליק: זה כולל גם עיון בווטסאפים שלו?
יהודה גליק: כולל גם עיון באס-אם-אסים שלו?
נעה בן שבת: מבחינת עיון של המסגרת?
נעה בן שבת: אני חושבת שבוודאי שזה אסור.
יהודה גליק: זאת השאלה, כי היום לדעתי זה הרבה יותר משמעותי, ולכן יכול להיות שצריך להוסיף דבר כזה חוץ מאיסור האזנה גם איסור כניסה - - -
קארין אלהרר: האזנה כולל גם לווטסאפ, לא?
יהודה גליק: זה מה שאני שואל.
נעה בן שבת: האזנה, אני לא יודעת אם זה כולל גם ווטסאפ, אבל אולי אפשר לשאול את משרד המשפטים, אולי הוא יודע.
יהודה גליק: ווטסאפ היום זה הכלי.
עדי חן: חייבים, ווטסאפ היום זה השגרה.
אלי אלאלוף: אבל זה לא קשור לקשר עם הנציבות, זה בכלל קשור לפרטיות של הילד.
נעה בן שבת: לכן ההתלבטות האם להיכנס לסוגיה הזאת כאן לצורך הנושא של קו הטלפון.
יהודה גליק: יכול להיות שמושג ההאזנה כולל הכול אז מאה אחוז.
יהודה גליק: אבל לדעתי היום אם רוצים האזנה לילדים חייבים לכלול גם את האיסור על פרטיות הווטסאפ שלו.
אלי אלאלוף: אבל מצד שני אתם יודעים מי יכול לסכן ילדים ולהשתמש באיסור הזה כדי לפגוע בילד.
נועם פליק: יש הבדל בין האזנה שבחוק האזנות סתר לבין הפנימייה.
קארין אלהרר: אני רוצה לומר עוד נקודה.
קארין אלהרר: למיטב הבנתי, אולי לא קראתי עד הסוף, השיחות המדוברות הן בעיקר למסגרות, זאת אומרת למוסדות.
קארין אלהרר: אני מנסה לחשוב על ילד באומנה שבתור עונש, וזה קורה במשפחות, כעונש לוקחים לו את הפלאפון: לא תקבל פלאפון שבוע, ואז איך אנחנו עדיין דואגים שהוא יוכל להתלונן אם בא לו?
נועם פליק: אינטרנט.
נועם פליק: יש דרכים חלופיות לטלפון.
קארין אלהרר: Just saying שזה יכול להיות במערך הענישה.
יהודה גליק: מה עושה ילד שלא באומנה - - -
קארין אלהרר: למדינה אין אחריות עליו.
נועם פליק: הוא נמצא גם במסגרת חינוכית שהוא יכול דרך ידיד קרוב.
נועם פליק: יש כל מיני דרכים.
ירון בראון: הוא יכול לקחת פלאפון של חבר בבית ספר.
ורד וינדמן: לכן גם מנחה האומנה כל כך חשוב כי זה מישהו שבא - - - פרטיות.
קארין אלהרר: עזבי, אני עדיין בטראומה, אל תדברי איתי על זה.
מאיר כהן: ממה את בטראומה?
אלי אלאלוף: הבטחתי לך לדבר בסוף הסעיף, את רוצה?
רוני ארדיטי: רציתי לשאול לגבי מעבר על התקנות.
מאיר כהן: מי זאת?
אלי אלאלוף: חברים חדשים שבאו.
אלי אלאלוף: אתה יודע מה זאת עמותת "מקום"?
קארין אלהרר: עמותה מעולה.
רוני ארדיטי: עמותה קטנה.
מאיר כהן: קטנה וטובה.
אלי אלאלוף: אז אני חייב לחזור לעבודה, לא לאבד את הקשר עם הידע.
קארין אלהרר: של מוזס, לא?
אלי אלאלוף: של גב' מוזס?
רוני ארדיטי: לא, זאת עמותה פרטית.
אלי אלאלוף: תעשי פרסומת לעצמך.
רוני ארדיטי: זאת עמותה של מנכ"לית בשם איריס זלכה, יש לנו דירות ברמת גן.
קארין אלהרר: אה, מהממת.
אלי אלאלוף: דרישת שלום.
רוני ארדיטי: השם שלה יותר מוכר מהשם של העמותה.
רוני ארדיטי: לעניינו, כל הגורמים שמצוינים בתקנות שמסבירים לילד על הקיום של הנציבות ועל דרכי התלונה, זה מנחה אומנה, אלו עובדים סוציאליים – איך אנחנו גורמים לילד להבין שהוא יכול להתלונן גם על הגורמים האלה?
רוני ארדיטי: כי מבחינתו בשנייה שרק העובד הסוציאלי מזכיר לו שיש את המנגנון אז הוא מרגיש שזה חלק מהמערכת שהוא לא יכול להתלונן עליה, והנציבות אמורה להיות מחוץ למערכת.
רוני ארדיטי: איך אנחנו מכניסים בתקנות גורמים אחרים שמדברים על הנציבות?
קארין אלהרר: שאלה מעולה.
סימונה שטיינמץ: יש פתרון.
נעה בן שבת: אולי בכרטיס אתם יכולים לכתוב את הדברים האלה, לפחות לילדים שקוראים?
סימונה שטיינמץ: פתרונות יש לנו.
סימונה שטיינמץ: היכולת היישומית היא אם יהיה את הצוות של הסמך המקצועי, שייבנה מבוגרי פנימיות, שהתפקיד שלהם יהיה לסייר ולשווק, אם יהיה פרסום.
סימונה שטיינמץ: דרך אגב, אישרו לנו תקציב של 300,000 לפרסום השנה.
סימונה שטיינמץ: כל הדברים האלה הן הערות חשובות שצריכות להיכנס לתוך הפרסום, והאמירה היא שעל כל דבר שמפריע לך אתה יכול להתלונן.
סימונה שטיינמץ: זה עוד ועוד, זה מה שנקרא נדבך על גבי נדבך.
סימונה שטיינמץ: ועדיין אני חושבת גם מקצועית שלא צריך לבטל לגמרי את הכוחות בתוך הפנימייה.
סימונה שטיינמץ: צריך למצוא את האיזון לזה שהילד ידע שיש לו כתובת חיצונית.
קארין אלהרר: אתם שמים יותר מדיי דגש על הפנימייה, חברים.
קארין אלהרר: אני מפחדת יותר מהאומנה.
סימונה שטיינמץ: ואם יש כתובת פנימית טובה, אז גם הכתובת הפנימית צריכה להישאר טובה אם היא טובה.
רוני ארדיטי: הכוונה שלי שאם התלונה היא כלפי העובד הסוציאלי - -
סימונה שטיינמץ: נכון.
רוני ארדיטי: - - והוא זה שאומר על הנציבות, יש פה איזשהו - - -
סימונה שטיינמץ: לכן סברנו שהתלונה לא צריכה להיות דרך העובדים הסוציאליים, שזאת גם איזושהי הצעה שהייתה בעבר, והורדנו אותה.
סימונה שטיינמץ: שהיא לא תהיה דרך עובד סוציאלי או דרך איש צוות.
אלי אלאלוף: אני חושב על דבר שנראה לי טריוויאלי להגיד אותו, אבל אני אומר.
אלי אלאלוף: זה תפקידכם להביא לידיעת העמותות שתומכות בפעילות הזאת להוות גורם מפיץ.
סימונה שטיינמץ: יש לנו מתנדבת בעמותת "מקום" שכבר עברה את כל תהליכי הקליטה.
אלי אלאלוף: בסדר, לא רק היא, אני חושב על אלה שפעם התנדבתי שם.
סימונה שטיינמץ: לצערי הרב, הקושי להיכנס לפנימייה - - -
קארין אלהרר: אני לא יודעת כמה זה – 300,000 זה הרבה כסף?
נועם פליק: זה גם תפקיד הפיקוח.
מאיר כהן: מה זה הקושי להיכנס לפנימייה?
מאיר כהן: למה את מציינת את זה?
מאיר כהן: תספרי.
סימונה שטיינמץ: זה מורכב קצת.
קארין אלהרר: לך זה מורכב?
סימונה שטיינמץ: לא.
סימונה שטיינמץ: מדובר בחבר'ה צעירים שבמקרה הזה שדכנו אותם לפנימייה, ומסתבר שיש שם הרבה מאוד מורכבויות.
מאיר כהן: את מדברת על מה?
מאיר כהן: על המתנדבות?
מאיר כהן: על המתנדבים?
סימונה שטיינמץ: המתנדבים הצעירים שיכולים להיחשף לדברים שיהיה להם קשה להתמודד איתם, כולל התנגדויות מצד צוות, התנגדויות מאוד מאוד קשות.
סימונה שטיינמץ: ואז צריך לבוא מישהו שיותר דומה לי ולדומה מאשר – לא תמיד זה עובד.
מאיר כהן: אז איך תפתרו את זה?
מאיר כהן: מה המחשבה?
מאיר כהן: מה לעשות?
סימונה שטיינמץ: קודם כול אגיד את זה ככה, אני חושבת שצריך להביא את החבר'ה האלה שיהיו סמך מקצועי, שאפשר יהיה להביא אותם להכשרות.
סימונה שטיינמץ: החבר'ה האלה צריכים גם להחזיק את עצמם, לעבוד, אין להם את כל הזמן שבעולם בשביל להתנדב.
סימונה שטיינמץ: אז אם אתה רוצה שהם יהיו פנויים להכשרה, שזה יהיה חלק מהעבודה שלהם, שהם באים, הם מקבלים הכשרה, הם יקבלו את הביטחון הנדרש.
אלי אלאלוף: זאת לא עבודה שלהם, זאת ההתנדבות שלהם.
אלי אלאלוף: זה לא ה"פול טיים ג'וב".
סימונה שטיינמץ: בשביל להתנדב - - -
קארין אלהרר: סימונה, את יודעת שאני הכי בעד שבוגרים ובוגרות יהיו חלק מהתהליך, אבל אני חייבת לומר שאני לא בטוחה שזה המקום שלהם, אפילו בהתמודדות מול – מקום שלהם להיכנס לביקורים במוסדות כנושאי הדגל.
קארין אלהרר: הם צריכים לעשות את זה בנוסף.
קארין אלהרר: אני חושבת שצריכים להיות אנשים מטעמך, אבל שהם במבנה של הנציבות - -
סימונה שטיינמץ: זה ברור.
קארין אלהרר: - - שיכנסו ויעשו את זה.
קארין אלהרר: הם צריכים להיות הגוף המייעץ.
אלי אלאלוף: פותחים פה איזה פתח גדול.
סימונה שטיינמץ: כל אחד מדבר על משהו אחר.
אלי אלאלוף: לנציבות יש מקום אחד, תפקיד אחד לנציבות, אמרנו את זה, הגדרנו את זה בחוק, וכו'.
אלי אלאלוף: היא לא יכולה להיות עם צבא שלה של מתנדבים, זה לא יכול להיות.
קארין אלהרר: לא אמרתי מתנדבים, להפך, אני אומרת מה שאתה אומר.
קארין אלהרר: שהיא הנציבה צריכה שיהיה לה עץ מבנה כזה של הנציבות של אנשים שלה שהם בשכר, שהם הנציבות עצמה, שהם יבואו ויעשו את העבודה הזאת של להיכנס.
קארין אלהרר: אני כן חושבת שהצעירים והצעירות שהם בוגרים ובוגרות הם מאוד מאוד חשובים לעניין - -
סימונה שטיינמץ: שיווק - - -
קארין אלהרר: - - הוועדה המייעצת שלך.
קארין אלהרר: אפילו באיך לדבר עם החבר'ה הצעירים האלה, באיך להתייחס לתלונות שלהם.
קארין אלהרר: הם כוח מאוד מאוד חשוב.
קארין אלהרר: אבל אני לא חושבת שהם יכולים לבוא, גם לא כמתנדבים, בנעלי הנציבות.
קארין אלהרר: זו העמדה שלי.
אלי אלאלוף: הם לא באים בנעלי הנציבות.
סימונה שטיינמץ: יש בנעלי ויש מטעם.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו, אלי.
אלי אלאלוף: זה נושא ששייך לדיון מאוד מיוחד.
מאיר כהן: הרעיון של הנציבות הוא לא לייצר עוד אגף פיקוח במשרד הרווחה.
מאיר כהן: הנציבות היא נציגות.
מאיר כהן: צריך לחזק את הפיקוח במשרד הרווחה, צריך לחזק את כל השיח עם בתי האומנה ועם הפנימיות.
מאיר כהן: גם למשרד הרווחה יש חלק חשוב מאוד במרחב החיים של ילד במסגרות האלה, לכן צריך מאוד להיזהר שלא ייצרו צבא של הנציבה שמגיע.
קארין אלהרר: זה לא צבא.
מאיר כהן: צריך לחזק את המתנדבים האלה, למצוא להם באמת איזה מרחבי עבודה מאוד נעימים, להפוך אותם לאנשי מקצוע טובים ככל שאתם יכולים, וזהו.
מאיר כהן: צריך מאוד להיזהר לא ליצור עוד איזה גוף שיש לו איזה 200 מפקחים.
אלי אלאלוף: ואחר כך יהיה גוף על גוף.
מאיר כהן: בדיוק, איזה 200 מפקחים שמטיילים.
קארין אלהרר: לא, זה לא כזה.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה רגע להסביר את עצמי.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני שמח על הדיון, לדעתי הוא חשוב, אבל בואו נקיים פעם דיון על זה ספציפית.
אלי אלאלוף: לבוא עם הצעה, אתם, הנציבות תבוא ותגיד לנו איך היא רואה את המתנדבים.
אלי אלאלוף: אני לא מאמין שזה יהיה עובדי מדינה או עובדי הנציבות.
אלי אלאלוף: אני לא רואה את זה.
אלי אלאלוף: היינו בשלב, היינו בקטע הפשוט שהידיד או החבר או הקרוב שיכול לקבל תלונות - -
סימונה שטיינמץ: להדריך אותם.
אלי אלאלוף: - - או הרגשות של ילדי פנימייה או של ילדי אומנה שלא יכולים להביא את זה בעצמם ולבד.
מאיר כהן: הייתי מחזק, מוצא איזו מסגרת לשלוח שינשינים אליכם.
אלי אלאלוף: הנושא כל כך חשוב.
מאיר כהן: שיהיה דיון פה.
אלי אלאלוף: אני מציע ומעדיף שנקיים דיון מיוחד ולא עכשיו.
דוד גלבר: אני רוצה בבקשה להגיד מילה על זה.
דוד גלבר: אני מהבוגרים, הגעתי לפה עם ירון.
סימונה שטיינמץ: הוא היה גם חלק מהשולחן העגול של התקנות.
דוד גלבר: בדיוק על זה אני רוצה לדבר.
דוד גלבר: ישבתי בשולחן העגול של התקנות, זאת באמת עבודה חשובה באופן אישי ובאופן כללי.
דוד גלבר: בהקשר הזה אני רוצה להגיד לך שהיו מקרים – דיברתי על זה עם סימונה – שאמרתי לעצמי שאו שאני הולך לשולחן העגול או שאני הולך ליום עבודה.
דוד גלבר: השולחן העגול הזה לוקח לי יום עבודה.
דוד גלבר: רובנו צעירים בשנות ה-20, אנחנו בונים את החיים שלנו, וואלה, יום העבודה הזה מאוד משמעותי מבחינה כלכלית.
דוד גלבר: וכן, אנחנו רוצים להתנדב, אנחנו מאוד מתחברים לנוער הזה שנמצא היום במקומות האלה, ואנחנו מאוד רוצים לעזור להם ומאוד איתם.
דוד גלבר: אבל אני חושב שהדבר הזה צריך להיות קודם כול מתוקצב, כי אלו ימי עבודה, אלו שעות, זאת השקעה.
דוד גלבר: כמו שסימונה הזכירה בחצי מילה, בעולם הטיפול מאוד מקובל לעשות הדרכות פרטניות והכנות.
דוד גלבר: אז כן, קשה לנו לפעמים להיכנס לפנימיות, קשה לנו - - -
אלי אלאלוף: אתם רוצים דיון תיאורטי או מעשי?
דוד גלבר: אני מבקש שנייה לסיים.
אלי אלאלוף: מותר לי כיושב-ראש, אני בינתיים מנהל הישיבה.
דוד גלבר: אוקיי, אז ביקשתי, לא אושרתי.
דוד גלבר: אני ממשיך.
אלי אלאלוף: תן לי לשאול באמצע הדברים שלך, שתתייחס.
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים שנקים פה מנגנון עצום לנציבות, לא יהיה.
אלי אלאלוף: לא מפני שאני לא רוצה, אלא מפני שאני יודע לראות את הנולד קצת בנושא מינהלי ותקציבי, לא יהיה.
אלי אלאלוף: אם אתם הופכים מחר לחלק מקצועי של הנציבות, לא יהיה.
אלי אלאלוף: אז אתם חיסלתם את הקשר שהתחלנו בו בדיון הזה, דהיינו, ידיד הילד, קרוב הילד.
אלי אלאלוף: כל השאר אם זה מנגנון אז תביאו דיון מיוחד.
אלי אלאלוף: אז תשלים.
אלי אלאלוף: ואני מאמין שזה עולה לך כסף, בטוח.
אלי אלאלוף: תמשיך עכשיו.
אלי אלאלוף: יש גבול, זאת לא ישיבת החלומות.
אוריאן אושדי: אני אשים את הדברים שלו - - -
אלי אלאלוף: זאת ישיבה מעשית, יש לנו תקנות.
אוריאן אושדי: זה מעשי לחלוטין, יש הרבה מאוד בוגרי פנימיות שהם סטודנטים לעבודה סוציאלית - - -
אלי אלאלוף: אני יכול להיות יבש יותר?
אלי אלאלוף: את רוצה שאני אהיה יבש?
אלי אלאלוף: תתייחסו להצעות שיש בתקנות בלבד, לא בחלומות.
אלי אלאלוף: בואו נהיה, אחרת נצא מפה בלי תקנות, בלי כלום.
אלי אלאלוף: ואני מאוד מעריך ומעריץ את היכולת שלכם להתנדב בנושא הזה, אבל אם הפכתם את זה לחלק ממשרות הסתבכנו.
אלי אלאלוף: לאבד אתכם, לא יהיה גם מנגנון.
נעה בן שבת: אדוני, רק לגבי השאלה לגבי האזנת סתר, לכאורה, אני לא בקיאה בחוק, אבל לכאורה גם - - - שהוא כתב לפי לשון החוק גם נחשב האזנה.
נעה בן שבת: כאן המטרה היא נושא של פרסום, לפחות בפנימיות, פרסום חיצוני.
נעה בן שבת: השאלה אם הנוסח של כזה פרסום הוא גם דבר שהנציבות קובעת או אולי זה ייעשה על-פי הנחיות של הממונה או איזשהו טופס שלא כל מנהל מסגרת יקבע.
נועם פליק: או טופס אחיד.
קארין אלהרר: שהנציבה אולי תאשר.
אלי אלאלוף: שהנציבה.
יהודה גליק: הנוסח הזה אומר מקום אחד בולט בשטח ציבורי ומקום אחד בולט בחדר אוכל.
יהודה גליק: אם זה קמפוס אחד גדול, אולי כדאי שלא לצמצם במקום אחד, אולי בכמה מקומות.
נעה בן שבת: אולי נגיד "לפחות".
נעה בן שבת: אנחנו דורשים לפחות.
יהודה גליק: כי אם יש לנו ילד בפנימייה וזה נמצא בחדר אוכל, צריך שזה יהיה בכל מקום, בכמה מקומות, אני חושב.
אלי אלאלוף: אם זה במוסדות.
יהודה גליק: אם זה במוסדות.
אלי אלאלוף: אבל איפה זה יהיה במשפחה?
ירון בראון: על המקרר.
יהודה גליק: על הפלאפון.
אלי אלאלוף: על המקרר זה נחמד, אז מגנטים.
נעה בן שבת: אדוני, אני רק רוצה להבין, בנושא הזה אנחנו אומרים בעצם: אלה שני המקומות שלפחות בפנימייה צריך לתלות.
נעה בן שבת: לגבי משפחת אומנה אנחנו כרגע – אני מבינה שזה היה יותר בהתבדחות, נכון?
יהודה גליק: לא, אתה גם תכניס בן אדם לבדוק אם יש על המקרר.
אלי אלאלוף: צריך לחשוב על זה, זאת באמת סוגיה חשובה.
אלי אלאלוף: דווקא במבנה שהילד שם, במירכאות, לבד ולא במסגרת שיש חיזוקים בין ילדים וכו', אבל פה זה גם רגיש.
אלי אלאלוף: תהפכו את הבית של משפחת האומנה ללוח מודעות?
נעה בן שבת: בשיחה הקודמת גם נדונה האפשרות לגבי ילדים שיש להם מכשיר פלאפון, אם אפשר לשלוח להם הודעות.
נעה בן שבת: הבנתי שהייתה התלבטות על הנושא הזה במסגרת השולחנות העגולים.
נעה בן שבת: אתם רוצים אולי להסביר מה הייתה ההתלבטות?
ענת כהן שמואל: אפשר לשלוח את הכרטיס סרוק בווטסאפ אחת לכמה זמן גם.
קארין אלהרר: לא הבנתי, למה אי-אפשר לשלוח בווטסאפ לילד?
נועם פליק: כי הנציבה לא אמורה לקבל את כל מספרי הטלפונים של הילדים שנמצאים בהשמה חוץ ביתית.
ורד וינדמן: אז אתם תעשו את זה.
קארין אלהרר: אז שהעובד הסוציאלי ישלח.
ורד וינדמן: בדיוק, המשרד יכול לשלוח.
אלי אלאלוף: חוץ מזה הנציבה יכולה לעשות גם כמה דברים שלא כתובים בתקנות, זה ברור.
נועם פליק: היא לא אמורה לקבל את המספרים של כל הילדים.
אלי אלאלוף: אני אומר שהיא יכולה לעשות דברים ביוזמתה שלא חייבים לבוא לדיון בתקנות.
קארין אלהרר: עזוב, נועם, נגיד שאני מקבלת את זה, מה הבעיה שהעובדת הסוציאלית תשלח?
ורד וינדמן: אפילו בזמן שהיא מיידעת על הנציבות ועל דרכי הפנייה, היא יכולה באותו רגע לשלוח את זה.
אלי אלאלוף: אבל צריך מינון מאוזן פה, אל תהפכו את זה להעולם כולו תלונות.
נועם פליק: נכון, אני מסכים לחלוטין עם זה.
אלי אלאלוף: תחשבו על הילד הזה שכל הזמן מרגיש שמחפשים אותו כי יש לו תלונה.
אלי אלאלוף: ואי, ואי, מסכן, הוא יתבכיין כל יום שני וחמישי.
אלי אלאלוף: מספיק, נו.
קריאה: צריך לעודד אותו לדבר עם אנשים שקרובים אליו.
קארין אלהרר: לא הבנתי, מה בסוף?
קריאה: הם מתלוננים כל הזמן.
קארין אלהרר: הוא מתלונן השכם והערב.
נועם פליק: בפנייך.
נועם פליק: אבל את אומרת לו להתלונן - - -
אלי אלאלוף: אולי לא בצורה של מנגנון כזה.
קארין אלהרר: תשאל את אימא שלי כמה הוא מתלונן.
מאיר כהן: אלי, אתה לא מכיר את זה היום.
אלי אלאלוף: יש לי ילד, אני רואה כמה הוא מתלונן.
אלי אלאלוף: הפכנו כבר את היוצרות, אני מתלונן אליו.
קארין אלהרר: סליחה, זו זכות אדם בסיסית להתלונן.
קארין אלהרר: אלי, ההבדל בין הילד שלי לילדי אומנה שלילד שלי המדינה אחראית במידה מסוימת, לילד אומנה המדינה אחראית במידה מלאה.
קארין אלהרר: ועוד דבר, לילד שלי יש משפחה גדולה, אם אני עושה משהו שלא נראה לו הוא ילך לאבא שלו - -
ורד וינדמן: או לסבא שלו.
קארין אלהרר: - - או לסבתא שלו, שתגיד לי שאני לא בסדר.
יהודה גליק: למה לא המצב?
יהודה גליק: את חושבת שילדים באומנה אין להם - - -
קארין אלהרר: לא כולם נמצאים בקשר עם המשפחות שלהם.
יהודה גליק: במשפחה של האומנה יש אבא ואימא ואחים גדולים, בדיוק אותו דבר.
יהודה גליק: בתור אבא לשתי ילדות אומנה אני יכול להגיד שברוך השם הן מנצלות את כל נתיבי התלונה על אבא שלהן.
קארין אלהרר: בסדר גמור, אבל אתה, יהודה, אנחנו יודעים שאתה איש מקסים, ושאר התלונות - - -
יהודה גליק: ולמרות זאת לילדות שלי יש תלונות עליי מפה עד – והן צודקות לפעמים.
יהודה גליק: בדרך כלל.
קארין אלהרר: יהודה, אתה יודע למה זה מעודד אותי?
קארין אלהרר: זה אומר שהן חיות במשפחה נורמלית ובריאה.
קארין אלהרר: ואני אומרת לך שאם לילדים אין עם מי לדבר המצב קשה מאוד.
קארין אלהרר: גם מנתקים אותם מכל מה שהם הכירו וגם אין להם עם מי לדבר, ואללה.
אלי אלאלוף: יש לנו עוד שלוש דקות, חברים, בואו ננסה לסכם את הפרק הזה אולי.
נעה בן שבת: קראנו את סעיף 3.
נעה בן שבת: הכוונה היא, אני מניחה, ממש פגישה ישירה.
נעה בן שבת: כלומר, זאת הייתה הכוונה.
נעה בן שבת: זאת אומרת, הם יכולים להגיע למשרד הממונה.
נעה בן שבת: זאת אומרת שיש לנו חלוקה כזאת בין שני סוגי המגישים.
נעה בן שבת: כאן רצו לתת עוד איזשהו פתח לילדים שלא יכולים לכתוב בעצמם או להעביר בעצמם את התלונה.
נעה בן שבת: זאת אומרת שהם יכולים לכתוב אבל לא יכולים להעביר את התלונה הכתובה דרך אותו אדם.
נעה בן שבת: השאלה אם באמת הוא יוכל לסמוך.
נעה בן שבת: אם הוא באמת יעשה שימוש בכזאת דרך, אם הוא יסמוך על זה שהוא מוסר את זה למנחה האומנה שלא יפתח ולא יעיין.
עדי חן: על מנחה האומנה עצמו.
אלי אלאלוף: אני גם רוצה פה לציין נקודה.
אלי אלאלוף: זה חוק למשפטנים, אפילו לא לבורים כמוני, אז צריך לדעת לתרגם את זה לשפת הילד.
ורד וינדמן: צריך להסביר לו
אלי אלאלוף: שהילד יבין מה זה יעביר ככה אם לא ככה וככה שהוא ככה.
אלי אלאלוף: התפקיד הוא לעשות את זה ולהנגיש את זה לילד בשפתו וביכולות שלו להתמודד עם זה.
סימונה שטיינמץ: האתגר זה למצוא את המעטפה הראשונה.
סימונה שטיינמץ: אני לא יודעת איך הוא ימצא את המעטפה השנייה גם.
אלי אלאלוף: זהו, אלו הדברים.
אלי אלאלוף: תסתכלו, מי אמור להשתמש בהמלצות בתקנות האלה?
אלי אלאלוף: זה הילד, וזה לא משפטן.
אלי אלאלוף: פה כותבים את זה כמו משפטנים.
אלי אלאלוף: בצדק, זה החובה שלכם לכתוב את זה.
קארין אלהרר: אתם מכינים איזה - - - כזה לילד?
אלי אלאלוף: תבינו שיש מקום לתרגם, לבקש לתרגם את זה לשפת הילד.
עדי חן: דווקא ילדים חכמים יפחדו ויחששו.
אלי אלאלוף: אל תשאירו אותם למשפטנים, יש יותר מדיי משפטנים במדינה הזאת.
עדי חן: נניח על מנחה האומנה עצמו.
עדי חן: הם אלה שיחשבו ראשונים: אני לא אתן לו את המכתב.
נועם פליק: הם לא יודעים על מי התלונה.
אלי אלאלוף: אני חוזר, זאת הנחיה נכונה, אבל תחשבו איך מתרגמים את זה לשפת הילד.
נועם פליק: איך מנגישים לו את זה.
עדי חן: - - - חיצוניים לגמרי.
עדי חן: ברשותך, אפשר להגיד מילה, אדוני?
הדס לוטן: אני חושבת שיש מקום גם להתייחס בתקנות לילדים שלא יודעים קרוא וכתוב.
נועם פליק: כתוב או ציור או - - -
קריאה: רשום ציור או דיבור.
הדס לוטן: יש?
הדס לוטן: סליחה.
סימונה שטיינמץ: יש ווטסאפ.
אלי אלאלוף: אני שמח שזה גרם להתלבטויות נוספות.
אלי אלאלוף: זה טוב, ואני מוכן כל עוד שאני פה להעמיד את הזמן הנדרש להמשך הדיון, ונעשה את זה בהקדם האפשרי.
אלי אלאלוף: אבל אתם יכולים כבר לתקן דברים גם בהמשך וגם אחורה במידה ותמצאו לנכון.
אלי אלאלוף: שלום לכולם, היום 25 בדצמבר 2018, י"ז בטבת התשע"ט, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת תקנות זכויות החולה (תשלום מרבי בעד מסירת העתק רשומה רפואית או עיון בה).
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על הוצאת רשומה.
אלי אלאלוף: היות ודנו בזה רבות אני בעד לעבור ישר להקראה.
אלי אלאלוף: שלום, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ותודה שכחבר אתה לא משאיר אותי אף פעם לבד.
נעה בן שבת: הגענו לתקנה 4.
נעה בן שבת: בתקנה 4 דיברנו על כך שלא גובים את התשלום בעד עצם הגשת הבקשה למסירת העתק של רשומה רפואית.
נעה בן שבת: המוסד רשאי לגבות מראש תשלום בעד מסירת ההעתק, אבל אם לא נמצאה אף רשומה יוחזר למבקש כל תשלום ששולם עד אותו מועד בעד מסירת הרשומות.
נעה בן שבת: אדוני, אתה הצעת שבכל מקרה לא יגבו את התשלום אלא במועד מסירתה, במקום האפשרות של גבייה מראש.
נעה בן שבת: אני הבנתי שהם רצו גבייה מראש, כשאדם מגיע ומוסר את בקשתו, כשבכל מקרה צריך להחזיר לו את הכסף לאחר מכן אם לא נמצאה שום רשומה.
נעה בן שבת: אני מבינה שזה יותר נוח כי הגורם לא רוצה להתחיל את החיפוש בלי ששולם לו מראש תשלום על כך והוא יודע שאם הוא ימצא את הרשומה כבר שולם לו עבור עבודת איסוף והכנת החומר למסירת ההעתק.
אלי אלאלוף: מהי עמדת משרד הבריאות בנושא?
טל נשרי: אנחנו חשבנו שכן נכון לאפשר את הגבייה מראש, בעת בקשת הבקשה, ולהחזיר את הכסף אם לא תימצא הרשומה, גם כאמצעי למניעת הגשת בקשות סרק של אנשים שמגישים בקשות ואז נעלמים, לא חוזרים לקחת את החומר - - -
אלי אלאלוף: התשלום של 10 השקלים מראש?
אלי אלאלוף: מפחיד אתכם לא לקבל אותו?
טל נשרי: מה שהוועדה תחליט.
טל נשרי: אנחנו חשבנו שזה נכון לאפשר.
אלי אלאלוף: כשאנחנו מקבלים שירות במקום כלשהו אנחנו משלמים על השירות במקום.
אלי אלאלוף: למה זה צריך להיות מראש?
טל נשרי: כי יש כאן הפרדה בין מועד הבקשה לבין מועד קבלת המידע בפועל.
טל נשרי: אז יש אנשים שיכולים לבוא ולהגיש בקשה - - -
אלי אלאלוף: כי זה לוקח זמן?
אלי אלאלוף: גם אם זה דיגיטלי?
טל נשרי: אם זה ממוחשב זה אמור לקחת פחות זמן אבל לא תמיד זה בלחיצת כפתור.
טל נשרי: אז יכול להיות מצב שבו אדם הגיע וביקש שיפיקו לו את המידע, אומרים לו: תחזור עוד יומיים, והוא לא חוזר למרות שנמצא מידע וכבר הפיקו לו אותו.
טל נשרי: זה מחכה והוא נעלם.
אלי אלאלוף: אתם שמים את העוצמה של המערכת מול היכולת של האזרח הפשוט.
אלי אלאלוף: תמיד כשאני מתלבט בין אזרח לבין מערכת, אני נוטה ללכת לכיוון האזרח.
אלי אלאלוף: המערכת מספיק חזקה לספוג הפסד של 10 שקלים.
אלי אלאלוף: מה הסיפור הזה?
אלי אלאלוף: למה אנחנו צריכים להלחיץ את האזרח?
אלי אלאלוף: תשלם מראש ואולי תקבל, ואם אתה רוצה אז תלך לבקש החזר.
אלי אלאלוף: זו לא פרוצדורה.
אלי אלאלוף: זו לא הכבדה על האזרח?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד בעיה, כבוד היושב-ראש, והיא שאנשים גם יכולים לבקש את זה דרך פקס, דרך מייל, ואז הם לא צריכים להגיע כדי לשלם את 10 השקלים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם אני אתנה אני מחייב את האדם להגיע להגיש את הבקשה ומחייב אותו עוד פעם להגיע כדי לקבל.
אלי אלאלוף: היום, ברוב הקופות – יש לי קופה רגילה – אני אומר: תחייבו את החשבון שלי, מחייבים את זה טלפונית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: גם אני, אפילו בבית מרקחת, בטופס 17.
אלי אלאלוף: כמה שיותר להקל על האזרח.
אלי אלאלוף: זו הדאגה.
אלי אלאלוף: אז אנחנו מסכימים?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מסכימים, בטח.
נעה בן שבת: אז הנוסח באפור הוא זה שיהיה.
נעה בן שבת: זאת אומרת, עכשיו תהיה רשימה של מסמכים שאם נותנים אותם פעם אחת לאחד מאותם גורמים יש פטור לחלוטין מתשלום כי זה מיד בסיום הטיפול.
נעה בן שבת: מחקנו בפסקה (3) את "מרשמים והפניות" כי זה משהו שהוא יכול לקבל לצורך טיפול, זה לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
נעה בן שבת: זה אותם סיכומים שהם בנוסף למה שהם זכאים לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
נעה בן שבת: בכל מקרה לא גובים תשלום כי זה מרשם שצריך לממש אותו.
נעה בן שבת: אז לא קיים גם התנאי של אחד מהם או כולם.
נעה בן שבת: אם הוא איבד את המרשם ועכשיו הוא שולח את קרובו לקחת את המרשם, בוודאי לא גובים על זה תשלום.
נעה בן שבת: כמובן שזה כל עוד המרשם או ההפניה בתוקף.
נעה בן שבת: למשל, אם זה חלק מהמסמכים שהוא צריך לקבל לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
נעה בן שבת: הסעיף הזה נדרש כדי לוודא שכשאנחנו אומרים שהוא זכאי לקבל ללא תשלום אין זה אומר שהוא זכאי לקבל.
נעה בן שבת: אם הוא זכאי לקבל זה ללא תשלום, אבל זה לא יוצר לו זכות לקבל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שמגישים למשל לביטוח לאומי בקשות וחותמים על כתב ויתור סודיות, איך זה מתיישב עם הנושא?
עבד אל חכים חאג' יחיא: רק אלה ואלה יכולים לקבל?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו גם את האפשרות של ויתור סודיות כי יכנסו לתיק שלו לראות בדיקות רפואיות או דברים כאלה.
נעה בן שבת: אתה שואל האם ויתור הסודיות חל גם לגבי – ?
עבד אל חכים חאג' יחיא: נניח שאני המוסד לביטוח לאומי, אני מחזיק למשל בקשת נכות או דברים אחרים ויש לי ויתור סודיות – איך זה מתיישב?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אנחנו מדברים על אפוטרופוס, על קרוב משפחה וכו', אבל יש גם מוסדות מסוימים שיכולים לבקש את הבקשה הזו.