GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים בן עטר: הצוותים של העובדים הסוציאליים הבדואים מהצפון, היהודים שמצטרפים אליהם, למדו להתמודד עם סוגיות מאוד קשות בכל התחומים והם מצליחים לתת טיפול שראוי לתפארת מדינת ישראל, אני מוכרחה להגיד את זה.
מרים בן עטר: אז יש פה מקום לשיפור ולעשיה, אבל בתחום הרווחה עצמו יש התייחסות היום לתחום של אלימות במשפחה, יש התייחסות לתחום העוני, לא מספיק, אבל יש תכניות ייחודיות שמנסות לעזור ולקדם משפחות ואוכלוסיות וקבוצות.
מרים בן עטר: יש תכניות להעצמת נשים כדי לעודד אותן קודם כל לרכוש מיומנויות בסיסיות ולהגיע לתעסוקה.
מרים בן עטר: יש יוזמות של משרדים נוספים כדי לנסות ולתחום ולפתוח מחשבות או רעיונות איך לקדם את הנשים האלה, איך להוציא אותן.
מרים בן עטר: יש הרבה מאוד משאבים שמושקעים כרגע לנושא של פיתוח כח אדם.
מרים בן עטר: יש חוסר בחברה הבדואית של עובדים סוציאליים ,של מטפלים בכל המקצועות, הן פסיכולוגים, הן פסיכיאטרים - - -
יריב מן: קלינאי תקשורת, כל מקצועות הטיפול.
מרים בן עטר: כל המקצועות.
מרים בן עטר: ויש תכניות היום שיוצאות לפועל - - -
טלב אבו עראר: אם אין דוברי השפה אז אסור להביא אחרים?
מרים בן עטר: לא, יש, אבל צריך תקשורת עם האנשים.
טלב אבו עראר: כלומר בעלי המקצוע שהזכרת עכשיו.
מרים בן עטר: מפתחים תכניות עכשיו.
טלב אבו עראר: את אומרת שיש מחסור בעובדים סוציאליים שמדברים ערבית?
טלב אבו עראר: אבל אפשר להביא יהודים בינתיים עד שיהיו.
טלב אבו עראר: מה זאת אומרת, מה הבעיה?
מרים בן עטר: כי יש בעיה של תקשורת, אבל כרגע יש תכניות שיוצאות לפועל להכשיר כח אדם מקומי כדי שאנשים יוכלו להגיע ולהגיע סוף סוף לכסייפה ששם יש מחסור בעובדים סוציאליים באופן קבוע כי המועצה נחשבת מרוחקת
יריב מן: אבל בתכנית שער לאקדמיה - - -
טלב אבו עראר: אז תעלו להם את השכר כדי לעודד אותם לבוא.
ג'מעה אזברגה: לא רק.
ג'מעה אזברגה: גם צריך לעודד סטודנטים שילמדו עבודה סוציאלית אבל עם התנאים של עובד סוציאלי אחרי ארבע שנות לימוד, לא שווה להשקיע ארבע שנים.
ג'מעה אזברגה: סטודנטים לא הולכים ללמוד, זו המציאות.
מרים בן עטר: זו מציאות, נכון, לכן אנחנו בהפגנות.
אלי אלאלוף: אני מבקש את סליחתכם, יש לי עוד ועדה במקביל.
אלי אלאלוף: אתם נשארים.
ג'מעה אזברגה: אני יודע שגורם הזמן קטלני פה, אנחנו נשמע את עטיה, יו"ר הכפרים הבלתי מוכרים.
עטיה אלעסי: שלום לכולם.
עטיה אלעסי: אני חי במציאות בכפרים הלא מוכרים, החלק שלא מדובר עליו בכלל אולי החלק שלא רואים אותו.
עטיה אלעסי: אני רוצה באמת להגיד שבכפרים הלא מוכרים שהם מחצית מתושבי הנגב הבדואים, אין שירותי רווחה.
עטיה אלעסי: אפילו המשרדים במועצות החדשות נמצאות בבאר שבע, נשים וילדים שרוצים לקבל שירותים חייבים לנסוע לבאר שבע ואין הסעות, אין תחבורה ציבורית בכפרים הלא מוכרים להגיע למקומות האלה.
עטיה אלעסי: אני רוצה לשאול את שירות הרווחה מה עשו עם 2,000 משפחות שבתיהם נהרסו.
עטיה אלעסי: האם הם ביקרו אותם, דנו בבעיות שלהם, ראו מה מצב הילדים, מה הצורך שלהם?
עטיה אלעסי: לא.
עטיה אלעסי: לא הגיעו אליהם בכלל.
עטיה אלעסי: אנחנו יודעים במועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים שמגיעים אלינו הרבה מצבים ולפעמים משירות הרווחה שולחים אנשים שאין להם אמצעים לטפל, אין להם את הדבר שצריך לתת להם אז אנחנו צריכים להתמודד עם הבעיה הזאת.
עטיה אלעסי: אנחנו מדברים על תוצאות הבעיות ולא על המקור.
עטיה אלעסי: המקור של הבעיה שאנחנו האוכלוסיה הבדואית תחת חסות הרשות ולא חסות המדינה, לא כמו שאר האזרחים האחרים.
עטיה אלעסי: שמו אותנו הבדואים בקטגוריה של צמח או חיות, לכן שמו אותנו במשרד החקלאות ואנחנו יודעים מה משרד החקלאות עושה בקרב האוכלוסיה הבדואית, הדבר הראשון שהוא הרס זה החקלאות במגזר הבדואי שזה פרנסה להרבה אנשים.
ג'מעה אזברגה: אני מסכים איתך שהבעיות תמיד מתנקזות וחוזרות לרשות.
סלימאן אל עמור: אני מארגון אג'יק מכון הנגב, שעובדים בנגב ב-15 השנים האחרונות בתחומי תעסוקה, חינוך בלתי פורמלי, בריאות ובשלוש השנים האחרונות בכל מה שקשור לצוותי חוסן.
סלימאן אל עמור: צוות החוסן הכי טוב שנמצא באזור הדרום נמצא בשער הנגב, בשדרות ובעוטף עזה.
סלימאן אל עמור: כשמדברים על הכפרים הלא מוכרים ובמלחמות של צוק איתן ועמוד ענן ב-2014 ו-2013 מי שנהרגו ונפגעו בסופו של דבר זה דווקא התושבים האזרחים הבדואים בכפרים הלא מוכרים.
סלימאן אל עמור: למה?
סלימאן אל עמור: כי אין צוותי חוסן שפעילים בעיקר בכפרים הלא מוכרים ששם שתי הרשויות שנותנות שירות זה אל קסום ונווה מדבר.
סלימאן אל עמור: אמרנו שצריך לתכלל את המערך הזה, להקים צוותים בתוך הישובים בכמה רמות.
סלימאן אל עמור: א.
סלימאן אל עמור: ברמה של להביא אנשים למצב של מודעות סביב למה הצורך הזה, וכשמדברים על חירום בכפרים הלא מוכרים זה לא רק מלחמה, זה גם הריסת בית, גם תאונות דרכים, גם ריב בין שתי משפחות וחמולות שקורה בממוצע כל שני וחמישי.
סלימאן אל עמור: אנחנו באג'יק הכשרנו כעשרה צוותים כאלה.
מרים בן עטר: אנחנו מממנים - - -
סלימאן אל עמור: זה הקרן למפעלים מיוחדים.
מרים בן עטר: אני אשמח שתגיד שזה במימון משרד הרווחה.
סלימאן אל עמור: אני אומר שזה במימון הקרן למפעלים מיוחדים.
סלימאן אל עמור: למה משרד הרווחה?
סלימאן אל עמור: אני אגיד דבר שהם לא עשו אותו?
ג'מאל זחאלקה: חוסן זה כן משרד הרווחה - - -
סלימאן אל עמור: תיכף אני אגיד בהמשך.
סלימאן אל עמור: מי שמימן את הפרויקט שלוש שנים והיום יש עשרה צוותים כאלה, כמו ב- - - ועוד ישובים, זה הקרן למפעלים מיוחדים.
סלימאן אל עמור: משרד הרווחה אמור להמשיך לממן את הפרויקט הזה בשלוש השנים הקרובות כולל הרשויות שנמצאות אל קסום ונווה מדבר וכסייפה ועוד ישובים.
סלימאן אל עמור: ברגע שנותנים לצוותים האלה את המקום והאחריות ובעיקר את ההכשרה, הם לקחו את זה למקום שהיום בצוותים יש חובשים ומגישי עזרה ראשונה, ובכל רגע נתון הם יכולים לגשת לכוחות ההצלה, להתקשר להתארגן להתאים את עצמם ודווקא הצורך הזה קריטי מאוד דווקא בכפרים הלא מוכרים.
סלימאן אל עמור: בכך אני בא ואומר גם ליריב, גם למרים, גם לרשויות, יש הזדמנות למשהו יפה שנולד בשטח דווקא.
סלימאן אל עמור: כי אנחנו מאמינים ביוזמות האלה, לא צריך לטפל נקודתי אלא צריך לעשות ניתוח כירורגי ולטפל כמו שצריך עם תקציבים ייעודיים לתוך הדבר הזה.
סלימאן אל עמור: יש מודל חברתי, קחו עליו אחריות, תממנו אותו ובמקום שיהיו עשרה צוותים שיהיו 40 צוותים.
סלימאן אל עמור: תודה.
ג'מעה אזברגה: יש לכם אמבולנס לפחות?
סלימאן אל עמור: הסיפור של האמבולנס, אני אגיד שני משפטים ברשותך.
סלימאן אל עמור: יש לנו שני אמבולנסים שפעילים בכפרים הלא מוכרים, למה?
סלימאן אל עמור: כי כל הסיפור של הווייז לא קיים בכפרים הלא מוכרים.
סלימאן אל עמור: עטיה מכיר את השירות הזה מצוין גם בכביש 25 וגם בביר אל הדאג', יש אלפי קריאות בחודש שבלי שני האמבולנסים האלה, אגב, זה אבסורד, אג'יק מממנת את השכר של נהג אמבולנס של מד"א.
סלימאן אל עמור: עם הניידת של מד"א אבל אג'יק מממן את השכר.
סלימאן אל עמור: אני אומר לכם חברים, בסוף ינואר נגמר לי התקציב של שני הנהגים, לא יהיה לי תקציב.
סלימאן אל עמור: זה אומר שאם מישהו מהמשרדים הממשלתיים לא יתעורר ויגיד שצריך לממן, שני האמבולנסים האלה שמשרתים אלפי תושבים הולכים להסגר כי בסופו של דבר אין שכר לנהג וכולנו יודעים שארגון חברתי לא אמור לקחת - - -
יריב מן: אני חושב שראוי להערכה הפרויקט שאג'יק עושה עם נושא האמבולנסים, זה מציל חיים.
יריב מן: רק להגיד שבתקציב משרד הבריאות יש חמישה מיליון שקל לתגבור מד"א, תוקם בביר הדאג' תחנה חדשה ויש תחנה בחורה - - -
ג'מעה אזברגה: ביר הדאג' זה כפר מוכר, אנחנו מדברים על הכפרים הלא מוכרים.
יריב מן: אבל תחנת הזנק, גם אמבולנס של סלימאן יושב בשגב שלום ונותן שירותים לישובים.
יריב מן: תחנת ההזנק יושבת בישוב, הישובים יותר צפופים מבחינת אוכלוסייה, אבל יש חמישה מיליון ומד"א מגביר את השירותים שלו ויש מתנדבים וזה דבר ראוי לכל צורך, ולגבי מה שאמרת לגבי הנושא של צוותי חירום יישוביים, אתה צודק, לדעתי זה אתגר וצריך לקדם את זה ונשמח לקדם דיון המשך על הנושא הזה.
ג'מעה אזברגה: נאסר אבו סרחאן.
נאסר אבו סרחאן: אני מנהל מחלקת הרווחה בכסייפה וגם בכסייפה אנחנו מתמודדים עם הבעיה של כפרים לא מוכרים והריסת בתים וכולי.
נאסר אבו סרחאן: יש לי רק הערה.
נאסר אבו סרחאן: חבר הכנסת אלאלוף דיבר על הזנחה רבת שנים ואני אומר לא, אין פה הזנחה רבת שנים, יש מדיניות מכוונת.
נאסר אבו סרחאן: אין פה מדיניות מכוונת מוסדרת בקטע של הכפרים הבלתי מוכרים כמו שהיא מתוכננת ונקבעת על ידי הממשלה.
נאסר אבו סרחאן: רציתי להגיד שאנחנו לאחרונה כן מתוגברים בתקציבים מתכניות ממשלה ואנחנו מצליחים כן לעשות כל מיני פרויקטים כמו צח"ה שהוזכרו פה, כמו המיזם לביטחון תזונתי שזה חממות למשפחות עניות, כמו קליניקה לזכויות משפטיות, סביבה תומכת לאנשים עם מוגבלויות, מרכז טיפולי לנוער ומועדוני נוער.
נאסר אבו סרחאן: הבעיה שלנו אחרת, גם בגיוס עובדים סוציאליים.
נאסר אבו סרחאן: לאחרונה יש לנו מחסור בארבעה עובדים סוציאליים שאני לא מצליח לגייס בגלל תנאי השכר והתנאים של העובדים הסוציאליים בפועל ועל זה גם המאבק לאחרונה של העובדים הסוציאליים שאני מבקש גם את תמיכת חברי הכנסת בזה.
נאסר אבו סרחאן: המצוקות של הכפרים הלא מוכרים, החלק הלא מוכר בכסייפה, הן אדירות, והעובדים הסוציאליים ומשרד הרווחה לבד לא יכולים להתמודד עם זה.
נאסר אבו סרחאן: צריך לפתור את הבעיה אחת ולתמיד ולא להשליך את זה על בעיה סוציאלית כזאת או אחרת של העובד הסוציאלי או משרד הרווחה, כי זה מעבר לזה.
נאסר אבו סרחאן: כמובן הסיפור של הלא מוכרים חוסם אותנו גם במבנים, אין לנו מבני ציבור.
נאסר אבו סרחאן: מבנה מחלקת הרווחה שנכנסנו אליו לפני שנה, בנינו אותו מעל המפעל - - - כי אין מקום.
נאסר אבו סרחאן: לכן יש לנו מחסור גם במבנה לזקנים, מועדון לזקן, יש לנו מחסור במבנה למועדון נוער ויש לנו גם כמה תכניות אחרות, מרכז לגיל הרך שאנחנו מתכננים והנגשת שירותי רווחה גם בשכונות יותר מרוחקות שקרובות יותר לישובים הלא מוכרים.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה, נסכם את הדיון.
ג'מעה אזברגה: אולי גם שאלה וגם פתרון לעניין, אני מבין שתקציבים יש בשפע אבל הם נמצאים במשרד החקלאות.
יריב מן: לא, של המשרדים.
יריב מן: אין במשרד החקלאות.
יריב מן: עם המשרדים.
ג'מעה אזברגה: תקציבים נמצאים במשרד אצלך, יריב.
יריב מן: לא, השלושה מיליארד חולקו בין המשרדים, זה נכון, אמרתי שיש חסמי ביצוע.
יריב מן: למשל שאלו אותי בוועדה הקודמת לגבי אזורי תעשיה, כן, יש חסמי ביצוע שכל מקום שפוגש את הקרקע, הדברים יותר איטיים.
יריב מן: אבל האוצר, להיפך, הוא מתגבר את משרדי הממשלה שיניעו את התקציבים האלה ושיעשו פעילות כי בואו נגיד את האמת, הפעילות הזו טובה למשק הישראלי ולשילוב של האנשים בחברה הישראלית הכללית.
יריב מן: אף אחד פה לא עוצר את התקציב.
ג'מעה אזברגה: איך אנחנו מפרקים את החסמים ביחד?
ג'מעה אזברגה: בסופו של יום, אנחנו בהחלט לא רוצים לפתוח דיון חדש, אבל אני אומר, החסמים הם לא מסובכים, אפשר לפרק אותם.
ג'מעה אזברגה: ברגע שאתה הולך להקים מבנה, קרקע הוא חסם, נכון, אבל אנחנו מדברים על שירותי רווחה שדיברו עליהם החברים ממחלקת הרווחה, שאפשר לתת אותם.
ג'מעה אזברגה: התקציבים קיימים, נשאר רק להזרים ולתת - - - בבקשה.
מגיד אלעטאונה: מילות סיכום ברשותך, אנחנו פונים בעיקר מעל במה זו לכל אלה מקבלי ההחלטות ומבצעי המדיניות שלא יישמו עלינו החלטות אשכנזים - - -
ג'מעה אזברגה: בלי להתייעץ איתנו.
מגיד אלעטאונה: ברשותך.
מגיד אלעטאונה: נכון יש תקציבים, אבל אנחנו ברמה של מטה ארצי, אין לנו חלק מזה.
מגיד אלעטאונה: כדי להמחיש את דבריי אני אשתמש בדוגמאות.
מגיד אלעטאונה: בתור מומחה למעמד האישה וגם ברמה עולמית, הגשנו 1,000 מגשרות להכשיר אותן, לבנות בית קטן, ללמד את המשפחות, זכינו לאפס.
מגיד אלעטאונה: הכסף שלך חוזר לאוצר.
מגיד אלעטאונה: לגבי משרד הרווחה, ביקשתי 100 מגשרות לנווה מדבר, התכנית שלי בצד.
מגיד אלעטאונה: הגשתי שתי תכניות תכשיטנות, שתי קבוצות בשני מוקדים, גם.
מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר, זה שהממשלה מאשרת, זה לא אומר כלום, עם זה לא הולכים למכולת.
מגיד אלעטאונה: צריך שיהיה לנו ייצוג למעלה ואתה בתפקיד שלך תאפשר לשתי המועצות הממונות שהן יבנו את השמלה שלהן על הגוף ולא אתם.
מגיד אלעטאונה: - - - להציל ילדים בשיטפונות, לא עם סובארו 94'.
מגיד אלעטאונה: ג'יפ כזה - - - לא רק לטייל בו.
מגיד אלעטאונה: אני הולך להציל ילדים.
מגיד אלעטאונה: צריך כלים להגיע לאנשים, - - - מחפשים את המנהל והעובד הסוציאלי, איפה היית?
מגיד אלעטאונה: ועדה אחרי ועדה.
מגיד אלעטאונה: לכן אני אומר, תעביר את המסר לממונים עליך.
מגיד אלעטאונה: לדוגמה, יש אפליה אחת, לגבי נשים.
מגיד אלעטאונה: מדוע אתה מאפשר לגבר מעל 18 מגרש ואשה רווקה לא?
מגיד אלעטאונה: כל יום באים אלי.
מגיד אלעטאונה: למה?
מגיד אלעטאונה: היא לא רוצה להתחתן, היא רוצה להקים בית.
מגיד אלעטאונה: למה נערה בדואית מעל 18 לא יכולה לקבל?
ג'מעה אזברגה: יריב, המשרדים הממשלתיים חייבים להסיר את החסמים.
ג'מעה אזברגה: כל עוד אין את הכוונות, הכל לא שווה.
ג'מעה אזברגה: צריכה להיות כוונה.
ג'מעה אזברגה: נראה לי עם כל הצער בעניין, שהכוונה לא קיימת במשרד הבריאות.
מירב בן ארי: היום 5 בדצמבר, כ"ז בכסלו, תשע"ט.
מירב בן ארי: הנושא הוא: שני שליש מחסרי הבית אינם מקבלים את הקצבה המגיעה להם ואינם שורדים את חיי הרחוב הקשים.
מירב בן ארי: הדיון דחוף, של חבר הכנסת עמיר פרץ, סעיד אלחרומי ושלי.
מירב בן ארי: הייתה לי ההזדמנות להיות ביום העיון שהיה ב"ספיר" על חסרי הבית.
מירב בן ארי: אני מלווה את הנושא של צעירים חסרי בית כמעט ארבע שנים בוועדת המשנה.
מירב בן ארי: אבל כאשר שמוליק רצה לעשות את זה בוועדת המשנה, אמרתי שזה נושא שהוא הרבה יותר רחב, מדובר על אוכלוסייה מבוגרת.
מירב בן ארי: לכן, זה מתאים שזה יהיה בפורום של הוועדה.
מירב בן ארי: אני רואה גם פה את חברי הכנסת, והשרה לשעבר, סופה לנדבר, שהצטרפה אלינו.
מירב בן ארי: זה היה חשוב לי שזה יהיה בפורום הזה של ועדת העבודה והרווחה.
מירב בן ארי: אני מכירה את הנושא של חסרי בית.
מירב בן ארי: המצב במדינה יחסית לאירופה – בדיוק היה לנו דיון לפני כן, וחבר הכנסת מאיר כהן, שאל על ה-OECD, הוא יחסית טוב, לפחות מבחינת הנתונים, אנחנו עומדים על אחוז של 0.02% יחסית לשנת 2016, שאחוז דרי רחוב מהנמוכים בעולם.
מירב בן ארי: השאלה, אם התוצאה של נתון כזה נמוך הוא תנאי פתיחה טובים, כי מדובר על מדינת רווחה, או פשוט שאנחנו לא סופרים אותם טוב, את חסרי הבית, איזשהו נתון שהוא לא כל כך מדויק.
מירב בן ארי: אני יכולה לומר לכם מהעולם שלי של צעירים חסרי בית, שרוב הצעירים חסרי בית, רובם בכלל לא נכנסים לתוך העניין של דרי רחוב, אל"ף, בגלל הגיל.
מירב בן ארי: שנית, כי הם מוצאים סידור.
מירב בן ארי: איך אחד אמר לי, או שאני מתרסק אצל חברים.
מירב בן ארי: כבר היה לנו מקרה של בנות שרות לאומי, ששמענו שפתחו אוהל בסוף שבוע, זאת אומרת, הם בטח לא יילכו ליחידה לדרי רחוב.
מירב בן ארי: כתוב פה על נתון הרבה יותר גבוה, אנחנו יכולים להגיע כמעט לאלפים, לכן, זה עוד יותר מטריד.
מירב בן ארי: ויש פה גם את הנוכחות של חברי הכנסת שמעיד עד כמה שאנחנו מוטרדים מהעניין.
מירב בן ארי: עוד הערה אחת שלי לעניין, שהיא סופר קריטית, והיא תהיה פה בדיון.
מירב בן ארי: ואני מבקשת שחברי הכנסת התייחסו אליה.
מירב בן ארי: בסוף הבעיה שחבר הכנסת שמולי מציג במחקר שלו, שבאמת הבטחת הכנסה עניין של שנה, ודרות רחוב בממוצע, מגיע כמעט לארבע שנים, אם לא יותר.
מירב בן ארי: איך בעצם אדם חי מגמלה של שנה, והוא עדיין חוזר ומתנהל ברחוב - כמובן הגיל.
מירב בן ארי: ראיתי גם פה דרי רחוב, כמעט 100, שיש להם ילדים, שזה משמעותי, מה עושים עם הילדים, באיזה מסגרת, עד כמה המשפחה בעצם מפוצלת.
מירב בן ארי: הנושא המהותי בעיניי, שגם בוועדת המשנה שלי, גם התעסקתי - הסכומים של הגמלה –1,632 זו הגמלה ל-2018, וכמובן הסיוע בשכר דירה, שאומנם הוא לפי ארבע שנים, מתחיל גבוה, ומהר מאוד מדרדר לנמוך, בעיקר של דר רחוב, גר הרבה שנים, בסוף הוא יכול למצוא את עצמו עם 800 שקלים אחרונים.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים שבעשר השנים האחרונות, שיש עלייה של 50% בשכר הדירה, אבל התקציב, הסיוע בשכר דירה, שאגב, הומלץ על ידי כל הוועדות, כולל ועדת אלאלוף להעלות את הסיוע בשכר דירה, לדרי רחוב ובכלל, לאוכלוסייה.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לך, שמוליק, בהתחלה כבר.
מירב בן ארי: אתה בין הבודדים במדינת ישראל שעוסק בחסרי בית.
מירב בן ארי: אמרתי את זה גם ביום עיון שלך, ולכן, היה חשוב גם הדיון כאן.
מירב בן ארי: אבל חשוב גם שחברי הכנסת שלא מכירים, שיכירו אותך, ואת הפעילות שלך.
מירב בן ארי: אני מניחה שתגיד על זה מילה, אבל אתה היחיד שמתעסק בחסרי בית, מגיע לך את כל הברכות.
מירב בן ארי: נתחיל עם חברי הכנסת המציעים, לאחר מכן, שמוליק, וכמובן חברי הכנסת.
מירב בן ארי: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.
סעיד אלחרומי: בוקר טוב לכולם, תודה, גברתי היושבת-ראש, תודה לך גם על היוזמה של הדיון.
סעיד אלחרומי: אני בהחלט חושב שזה נושא חשוב, ולכן, הצטרפתי בכדי לחזק את הנושא הזה שהתקבל, ויידון בוועדה הזאת.
סעיד אלחרומי: תודה גם לעמיר.
סעיד אלחרומי: אני חושב שחברה נורמטיבית נמדדת והחוזק שלה נמדד בהתייחסות לאוכלוסיות החלשות האלה.
סעיד אלחרומי: ראיתי את הנתונים, לפחות במגזר הערבי, אלה שמתו כתוצאה מפעילות עבריינית, ורצח בתוך החברה של אלף ומשהו משנת אלפיים.
סעיד אלחרומי: כשראיתי דרי רחוב – 600 ומשהו, זה זעזע אותי, כי אלה אנשים שבעצם הופקרו ברחובות, גם מבחינת הטיפול הממשלתי, וגם החברה האזרחית – בוא נגיד את האמת, שהאנשים האלה לא קיבלו את תשומת הלב המיוחדת, והסכנה המידית היא בצעירים שבחבורה הזאת שהתדרדרו וינוצלו בצורה מאוד רעה בתחומים של זנות, בתחומים של עבריינות רחוב, שכל החברה אחר כך תשלם את המחיר.
סעיד אלחרומי: שוב, אני מודה לחבריי שיזמו את הדיון.
סעיד אלחרומי: כאן אני כדי לחזק את העמדה הזאת.
סעיד אלחרומי: באמת, לשמוע גם את אנשי המקצוע ונצא מכאן בכיוון לטובת העניין, לטובת האוכלוסייה המאוד מוחלשת הזאת.
עמיר פרץ: תודה לך, גברתי, על הדיון המהיר שאנחנו מקיימים היום.
עמיר פרץ: אין בכלל ספק שמדובר בנושא שאם לא נציף אותו, הוא יישאר איפשהו בשוליים ואיש לא יעסוק בו.
עמיר פרץ: אינני מכיר את ד"ר שמוליק, את המכללה אני מכיר.
עמיר פרץ: לכן, רציתי להודות לך על כך שאתה עוסק בעניין, וחוקר אותו.
עמיר פרץ: אני אוסיף שני דברים.
עמיר פרץ: אל"ף, ודאי הנתונים שהוצגו בפניי הם נתונים מאוד חשובים.
עמיר פרץ: ברור לחלוטין שהפער בין הנתונים שקיימים במשרד הרווחה לבין המציאות, הוא פער שקיים.
עמיר פרץ: כמה הוא, אני מקווה שנשמע כאן איזה עובדות יותר מוצקות כדי שיהיה לנו כלים להתמודד עם המתחרים הפורמליים שמוצגים בפנינו.
עמיר פרץ: מבחינתי, ההשקעה הכי גדולה צריכה להיות בהגדלת הסכום שמיועד להשכרת דירה.
עמיר פרץ: אם נצליח להשכיר לו דירה, הוא כבר לא יהיה דר רחוב, ואם הוא לא יהיה דר רחוב, יש סיכוי לשקם אותו.
עמיר פרץ: אם יש סיכוי לשקם אותו, יכול להיות שהוא יהפוך יעיל לחברה, ולא נטל על החברה.
עמיר פרץ: בסך הכול, הנתונים שלך הם נתונים מאוד קשים, והסכומים שמדוברים כאן, גם אם מישהו יהיה כלכלן הכי מוצלח, אין לי מושג איך הוא יצליח לכלכל את חייו עם הסכומים שמוצגים בפנינו.
עמיר פרץ: פה צריך להתמקד בתקציב מיוחד לתהליך שיקום והחזרתם לחברה של אותם דרי רחוב.
עמיר פרץ: אני, מבחינתי חושב, שהמאמץ העיקרי שלנו, זה להקנות להם – אל"ף, ביטחון עצמי.
עמיר פרץ: כי אני רוצה גם שתתייחס לסוגיה של כל אלה ששואלים, שבעצם להיות הומלס או דר רחוב זה פסיכולוגי.
עמיר פרץ: יש כאלה שבכלל אומרים, גם אם תציע לו את הדירה היפה ביותר, הוא לא רוצה, הוא מעדיף את אורח החיים הזה.
עמיר פרץ: אני לא מקבל זאת.
עמיר פרץ: באופן טבעי אני מתקומם נגד ההנחה הזאת שפותרת אותנו מכל אחריות.
עמיר פרץ: לכן, הייתי מאוד שמח אם גם הייתם מתייחסים להנחה הזאת כדי שנוכל להתמודד.
עמיר פרץ: אני מקווה שגם נגיע לסיכומים ראויים, נחרצים, חד-משמעיים, שיצליחו להניע את המאבק בתופעה הזאת שהיא כתם על מצחה של החברה הישראלית.
עמיר פרץ: אלה לא השקופים של החברה הישראלית, אלה - לא רוצים להגדיר את ההגדרה שמתרוצצת במוחי, כי לא מגדירים הגדרות כאלה בני אדם, אבל הם הרבה מתחת לשקופים במדינה הזאת.
סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, כל הנוכחים, וחברי כנסת, אני חושבת שהדבר הזה שהיום אנחנו דנים על חסרי דיור, אני הייתי אומרת חסרי דיור, מפני שלא כולם התגלגלו לרחוב, הם בקושי מחזיקים מעמד, אבל מחזיקים מעמד.
סופה לנדבר: מאיר, בתור שר הרווחה, עשה אתי יחד, כאשר הייתי שרת העלייה והקליטה, פעילות כדי להעלות את רווחתם של אותם קשישים.
סופה לנדבר: ואני שואלת, הם דיירי רחוב או דיירי אוויר.
סופה לנדבר: מפני שהאנשים האלה היום קשישים, אני מתכוונת, מקבלים ממדינת ישראל 800 שקלים ואלף פלוס לזוג - עם הכסף הזה הולכים למצוא דירה?
סופה לנדבר: - בוודאי שלא.
סופה לנדבר: כאשר משכירים את הדירה, ונמצאים בתנאים לא תנאים.
סופה לנדבר: אנחנו יודעים שהיום משרד השיכון, כסף שמועבר על ידי משרד האוצר דרך משרד השיכון, זה כסף ל-157 אלף איש שאין להם דירה שלהם, אין להם גג מעל הראש.
סופה לנדבר: מתוך האנשים האלה 64 אלף הם קשישים.
סופה לנדבר: ואני אומרת, שהם גם מתגלגלים בחברה הזאת בשוליים של החברה.
סופה לנדבר: אני לא סתם אמרתי, בגלל שאני זוכרת שכל פעם עשיתי צעד וצעד, ונלחמתי עם האוצר, והסברתי.
סופה לנדבר: אני חושבת שזה שהיום מעלים בוועדה הזאת את המצב של הקשישים, הוא מיוחד במינו.
סופה לנדבר: אני, עכשיו לפני שיצאנו מהממשלה, עשיתי תוספת של 300 שקלים.
סופה לנדבר: אני נלחמתי שנה וחצי – 300 שקלים, סגרתי את כל התכניות של הרווחה שהיו במשרד העלייה והקליטה כדי לעזור לאנשים האלה לשרוד.
סופה לנדבר: אנחנו הפעלנו את החוק הגדלה, פנסיה מינימום.
סופה לנדבר: אבל אנחנו כולנו כנראה סוגרים עיניים ולא מסתכלים על המצב שקורה במדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני חושבת 157 האלף האלה גם דיירי רחוב, כדי שהאנשים האלה ישרדו, אני לא יודעת איך הם שורדים.
סופה לנדבר: אם יש היום קצבת זקנה, ויש השלמת הכנסה, אז הם מקבלים מהמדינה סכום זעום.
סופה לנדבר: אבל כאשר אין השלמת הכנסה, ויש פנסיה כל כך נמוכה, אז האנשים האלה נמצאים ברחוב.
סופה לנדבר: אנחנו כולנו קואליציה ואופוזיציה, צריכים להפוך להיות קואליציה לאנשים הללו, מפני שהם צריכים כתובת במדינת ישראל, הם צריכים את הבית במדינת ישראל, והם חייבים לקבל גג מעל הראש.
מירב בן ארי: חשוב לומר, הדיון הוא לא רק קשישים.
מירב בן ארי: הדיון הוא מגיל 26 - מדובר על כל האוכלוסיות.
מאיר כהן: תודה רבה על הדיון, חברים, חברות, אני מבקש ממך, אם תוכל בתחילת המצגת שלך להבהיר את ההבחנות, הבחנות מדויקות בין דרים למחוסרים, וכו' בכדי שהוועדה תשמע.
מאיר כהן: תראו, משנה ראשונה כשהייתי שר הרווחה, וברגליי פגשתי את האנשים האלה, שרובם הגדול, על פי תפיסתי, הם מתמקדים במטרופולין הגדול.
מאיר כהן: השאלה לפני שאנחנו מדברים על קצבאות ועל שינוי התעריפים, מיצוי זכויות.
מאיר כהן: כשאתה מסתכל, ובוודאי אתה מגיע למסקנות האלה, כ-50% פחות או יותר, רק כ-50% - חצי מהאנשים האלה לא מגיעים אליהם, בחלקם אפילו לא יודעים מה מגיע להם.
מאיר כהן: אין מיצוי זכויות.
מאיר כהן: חבר'ה, בביטוח הלאומי, יש בערך כמיליארד וחצי עד שני מיליארד שקלים שמגיעים לאנשים, והם לא יודעים שזה מגיע, ואלה בוודאי האנשים האלה בתוכם.
מאיר כהן: אז לפעמים אנחנו קופצים ומדברים על כך שצריך להגדיל קצבאות, עמיר.
מאיר כהן: אבל כשאתה מסתכל 50% מהאנשים האלה - - -
עמיר פרץ: לא משתלם להם לבוא בשביל 800 שקל, הוא לא רוצה.
עמיר פרץ: אפילו לדרי רחוב יש כבוד עצמי.
מירב בן ארי: רק 38% מהזכאים פנו וקיבלו הבטחת הכנסה.
מאיר כהן: כשאני פניתי לראשי הרשויות, ובדקתי האם בכל רשות שהתופעה הזאת נמצאת, יש באמת עובד או עובדת, שזה עניינם.
מאיר כהן: שיודעים ללכת ולאתר את האנשים האלה וליצור אתם שיח של זכויות.
מאיר כהן: לצערי הגדול, בחלק מהמקרים, אמרו לי לא.
מאיר כהן: בחלק האחר של המקרים, אמרו, תשמע, אתה יודע, עובדים סוציאליים יש על הגב שלהם המון.
מאיר כהן: ואני תקצבתי בחלק מהמקומות שאמרו לי לא, ואין לנו כסף.
מאיר כהן: תקצבנו משרה וחצי משרה של אנשים שתפקידם היה ללכת ולאתר אותם.
מאיר כהן: אבל, שוב, זה לא היה מסודר, זה היה לא קל לי אצל חלק מהרשויות, וחלק לא, אבל הסיכום הוא מיצוי זכויות.
מאיר כהן: כדאי לשים דגש על מיצוי זכויות.
מירב בן ארי: יש מצגת שתיתן לכם נתונים.
אברהם נגוסה: רק לציין עובדה אחת, בנוסף לחבריי שדיברו.
אברהם נגוסה: קודם כל, חסר יוזמה מצד משרדי הממשלה להגיע לאנשים האלה ולהודיע להם על הזכויות הקיימות.
אברהם נגוסה: דבר שני, גם אם הם רוצים לקבל את זה, החסם הביורוקרטי הוא קשה, עד כדי שאנשים מתייאשים לדרוש בגלל החסמים הביורוקרטיים - זה בלגאן.
אברהם נגוסה: מה שאמר עמיר פרץ, אומרים, לא משנה, גם אם תיתן לו – זה תרוץ של הממסד.
שמוליק שיינטוך: אני ד"ר שמוליק שיינטוך, מהמכללה האקדמית ספיר, בית ספר לעבודה סוציאלית.
שמוליק שיינטוך: קודם כל, תודה שהזמנתם אותי לוועדה היום.
שמוליק שיינטוך: אפרופו חסמים, אז באמת, חסמים ביורוקרטיים, זה אחד החסמים המרכזיים.
שמוליק שיינטוך: חסם נוסף, דיברתם פה על המצב של האנשים חסרי הבית, עוד רגע אני אבחין בין חסרי הבית לחסרי דיור.
שמוליק שיינטוך: המצב של האנשים הוא כזה, כשהם מנסים לקבל את מה שמגיע להם, אז בעצם הם האיש הקטן מול המכונה הענקית הזאת שנקראת המדינה, ואחד האמצעים להסיר את החסמים האלה, זה שהמדינה והקהילה מתגייסים כדי לעשות את זה ביחד עם חסרי הבית.
שמוליק שיינטוך: זאת אומרת, אנחנו רואים את זה כמשימה של כולנו, לא רק של חסר הבית להשיג את הקצבה הזאת.
שמוליק שיינטוך: זה שאנחנו מדברים על זה כאן היום, אני רואה את זה כחלק מהדברים האלה.
שמוליק שיינטוך: אני אתייחס לכמה דברים שאמרתם, ואז אני אעבור למצגת.
שמוליק שיינטוך: מבחינת סיבה פסיכולוגית, או לא פסיכולוגית, שנים התווכחו אם זה סיבות פסיכולוגיות או סיבות מבניות.
שמוליק שיינטוך: בשנים האחרונות ברור לכולם שהסיבות שאנשים מגיעים לרחוב הן סיבות מבניות שקשורות לבעיות בשוק הדיור, ולזה שאנשים אין להם כסף לשלם, אז זה או שוק התעסוקה או קצבאות.
שמוליק שיינטוך: ברגע שאין קצבאות, אנשים מגיעים לרחוב, כי אין להם כסף לשלם.
שמוליק שיינטוך: מבחינת הבדל בין חסרי הדיור לדרי רחוב – מה שהמדינה מגדירה תת קבוצה, שהמדינה מגדירה בתוך חסרי הבית, מ-1991, כמו שבטח אתם זוכרים, היו פה 72 התנחלויות, במרכאות כפולות, של אנשים ברחוב ב-48 ערים, שיצאו ומחו על הבעיה של הדיור, ואז נוצרה הפרדה בין חסרי דיור לדרי רחוב, כי בדיוק באותו זמן התחילה היחידה לדרי רחוב בתל אביב, ואז ברמה הארצית, אז ההפרדה היא בעצם בין מי שמוגדר על ידי משרד הרווחה כדר רחוב, לבין שאר האנשים שלמשרד הבינוי והשיכון יש גם הגדרה ספציפית של מישהו חסר דיור.
שמוליק שיינטוך: הנתונים כמו שאמרת – 38% ממצים הבטחת הכנסה.
שמוליק שיינטוך: 48% ממצים סיוע בשכר דירה.
שמוליק שיינטוך: כדי לסבר את האוזן רק, הנתונים של הביטוח הלאומי הם שבאוכלוסייה הכללית מבחינת המיצוי אז בין 48% ל-64% ממצים, אז גם באוכלוסייה הכללית יש הרבה אנשים שלא ממצים.
שמוליק שיינטוך: אני רוצה להראות לכם קצת נתונים מהמחקר.
שמוליק שיינטוך: הגוש הכחול הזה, הוא בעצם מספרים של דרי הרחוב, שאנחנו רואים שב-2005, היו 2,949 אנשים.
שמוליק שיינטוך: צריך להבין שמשרד הרווחה, מגדיר תת אוכלוסייה בתוך חסרי הבית בכלל.
שמוליק שיינטוך: אז אלה המספרים.
שמוליק שיינטוך: זה התחיל עם 900 ומשהו בשנת 2000, 2,949 בשנת 2005, וזה ירד ונאמד על 1,872 בשנת 2016.
דב חנין: מה הסיבה לירידה מ-2005 עד 2007, 2008?
דב חנין: עמיר פרץ היה אז שר הביטחון, אבל אני לא יודע להגיד עוד דברים שקרו.
דב חנין: אולי אתה זוכר מה קרה אז בממשלה, מה עשיתם, כי בכל זאת היה שינוי.
שמוליק שיינטוך: שאלה מצוינת.
עמיר פרץ: קודם כל, הממשלה ב-2006, לדעתי, הייתה אחת המצוינות ששנתה את התפיסה החברתית, טוב שזה נמשך לאורך זמן.
עמיר פרץ: אז התחלנו להעלות שכר מינימום, התחלנו לתת קצבאות יותר גדולות, אבל זה בהחלט שינוי, מאז זה התייצב.
שמוליק שיינטוך: הקו הכתום הוא יחסית יציב ולא דרמטי, בלי עליות דרמטיות, הוא עולה באופן מתון, וזה הקו של הסיוע בהבטחת הכנסה שדרי רחוב מקבלים מהמוסד לביטוח לאומי.
עמיר פרץ: מה הסיבות למקרי המוות?
שמוליק שיינטוך: יש הרבה סיבות למוות של דרי רחוב ברחוב.
שמוליק שיינטוך: הרבה מזה, זה שהם נמצאים ברחוב, קופאים בחורף.
שמוליק שיינטוך: מבקר המדינה בשנת 2015, לדעתי, ביקש ממשרד הרווחה להכניס נתון כזה לתע"ס, ואכן, משרד הרווחה הכניס את הנתון לתע"ס, כדי לבחון מוות של דרי רחוב.