GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קארין אלהרר: כשדיברנו על קצבת ילד נטוש, הם בכלל לא ידעו להגיד כמה ילדים כאלה יש.
אלי אלאלוף: אפילו גילינו "בור" של 1,300.
קארין אלהרר: עכשיו אנחנו גם מבינים איך דברים כאלה קורים במדינת ישראל.
הדס דיסין: ילדים נטושים נמצאים בתוך המערכת של ילדים יתומים.
הדס דיסין: הם נרשמים באותו מקום ולכן הם לא קיימים.
קארין אלהרר: אז אתה מבין, אדוני היושב-ראש, הכול מתחבר מה שנקרא ב"הרמוניה", אבל הרמוניה לא טובה.
אלי אלאלוף: במרכאות.
קארין אלהרר: אני מבקשת לשאול גם נציגים של הביטוח לאומי וגם נציגים של משרד הרווחה מה אתם עושים כדי להכיר בקבוצה הזאת?
קארין אלהרר: אני רוצה להאמין שיש גורם במדינת ישראל, אני לא יודעת מי הוא - - -
הדס דיסין: האפוטרופוס הכללי על הרכוש של הילדים.
קארין אלהרר: ואם אין רכוש, אז יש ילדים.
קארין אלהרר: מה שנקרא, אדוני, לא יודעת אפילו מאיפה להתחיל.
הדס דיסין: רק זכויות, אין חובות.
קארין אלהרר: קודם כל, אדוני, אני יודעת שאתה מתכוון לקחת את זה כפרויקט.
קארין אלהרר: אז אני רוצה להשתתף - - -
הדס דיסין: תודה.
אלי אלאלוף: בבקשה דני ואחר כך נציגת הביטוח לאומי.
דן סיידה: אני שמח להיות בדיון הזה ואני שמח שהדיון הזה מנוהל על ידי אלי אלאלוף.
דן סיידה: אני אומר את זה כמעט בכל ישיבה, אבל פה עם דגש נוסף.
דן סיידה: אני חושב שאני היתום הכי ותיק פה.
דן סיידה: מתוך 59 שנותיי אני 54 שנים יתום.
דן סיידה: מגיל חמש אני יתום.
הדס דיסין: הוא מגיל ארבע.
יהודה גליק: אתה יתום מאבא?
דן סיידה: מאבא, כן.
דן סיידה: יתום אתה נשאר עד 120.
דן סיידה: התחושה הזאת לא עוזבת.
דן סיידה: תגדל, תהיה מה שלא תהיה, אתה נשאר יתום, ואת התחושה במקרה אני מכיר וחש אותה.
דן סיידה: "אבי יתומים ודיין אלמנות אלוהים במעון קדשו".
דן סיידה: ליתומים יש אבא, כי אם לא, אז באמת היינו כולנו איפה שמנית קודם, אז יש לנו אבא אבל חובה עלינו לעשות את דרך העולם ולדאוג שיקבלו את כל מה שצריך לקבל ולתמוך את כל מה שצריך לתמוך.
דן סיידה: אותי יותר מטריד העניין של דיין אלמנות, כי זה פה דין.
דן סיידה: אם מקפחים את האלמנות, כמובן שהילדים מקופחים על ידי זה שהאלמנות מקופחות, אבל שם יש כבר דין בשמיים.
דן סיידה: כיהודי מאמין, אני חושש לזה לא פחות מהיתמות.
דן סיידה: אימא שלי מגיל 34 גידלה אותנו, ואימא שלי הייתה חקלאית במשקים בצפון, לא של היום, של הכול טכנולוגיה, זה לקום בבוקר בלי טרקטורון, זה עם מעדר.
יהודה גליק: כמה ילדים אתם?
דן סיידה: שישה.
יהודה גליק: אתה, איפה?
דן סיידה: אני לפני האחרון.
דן סיידה: בבנים אחרון.
דן סיידה: יש לכם את חבר הכנסת גליק.
דן סיידה: כשחבר הכנסת גליק לוקח משהו, תאמין לי, כל חברי הכנסת מצטערים שהוא לקח אותו כי הוא לא מרפה לרגע אחד, ואם הוא לקח לכם את הנושא, אז אתם עם שני גורמים שאנחנו נהיה איתם ביחד וניקח את הנושא הזה ונתחיל איתו ונסיים איתו בדרך המקסימלית והטובה ביותר.
הדס דיסין: תודה רבה.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה לך על הדיון החשוב הזה וכל הכבוד לעמותת "אמיצים".
ג'מעה אזברגה: אני גם כן כמו כולם.
ג'מעה אזברגה: כשסיפרת את הסיפור שלך את הזכרת לי את "אשרי יתום אני" של שלום עליכם.
ג'מעה אזברגה: להבדיל מכם אני התייתמתי בכיתה י' כשהייתי בן זקונים.
ג'מעה אזברגה: זו תחנה שכולם מגיעים אליה לצערי, אבל זו דרך העולם כנראה.
אלי אלאלוף: אם מותר לי להגיד הגדרה, יתום זה עד גיל 21, במרוקו זה היה, וכל השאר זה רק אחד שאין לו אבא.
אלי אלאלוף: זה ההבדל, אז אנחנו יתומים כי זה היה לפני גיל 21.
הדס דיסין: במדינת ישראל זה עד גיל 18.
ג'מעה אזברגה: אני הייתי בכיתה י'.
ג'מעה אזברגה: למדתי בבית ספר תיכון בטייבה ואני גר בנגב.
ג'מעה אזברגה: אבא שלי נהרג בתאונת דרכים בשנת 1971.
ג'מעה אזברגה: אימא שלי נפטרה בשנת 1973 כשהייתי בכיתה י'.
ג'מעה אזברגה: אני בן זקונים.
ג'מעה אזברגה: אני הכי קטן במשפחה, כולם נשואים ונשואות, הבנות.
יהודה גליק: כל זה אתה עושה לבד בלי אבא ואימא וגם עובד.
ג'מעה אזברגה: הכול לבד.
ג'מעה אזברגה: עליתי לאוטובוס עד שהגעתי לירושלים.
ג'מעה אזברגה: כתבתי מכתב למנכ"ל, אז בזמנו סמנכ"ל, פקיד.
ג'מעה אזברגה: הוא ראה אותי, ילד בכיתה י' עושה את זה לבד, נתן לי מכתב פטור על המקום ושלח אותי למועצה עוד פעם.
ג'מעה אזברגה: מה אני רציתי להגיד?
ג'מעה אזברגה: הקשיים זה לא רק העניין של הכסף, חבר'ה.
ג'מעה אזברגה: העניין של הכסף זה פרט חשוב אמנם כמו שאמרה קארין, אבל יש דבר יותר חשוב.
ג'מעה אזברגה: היית צריך את הליווי הזה של אדם, אבא, אימא, שכן, שכנה, לא יודע מי, דודה, סבתא.
ג'מעה אזברגה: הרגש הזה חסר לך שאף אחד לא נותן לך את זה מחוץ מאימא שהיא כל עולמי בשבילי.
ג'מעה אזברגה: בכלל, כשחזרתי הביתה אמרו לי ש"קברנו אותה אתמול".
ג'מעה אזברגה: חשוב מאוד הליווי החברתי לא פחות מהכסף.
ג'מעה אזברגה: אולי הכסף חשוב, מה שאתם אומרים, אבל יש דבר חשוב מאוד שהוא הליווי החברתי.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה עוד פעם לברך אתכם ולברך את היושב-ראש של הוועדה, מר אלי אלאלוף, ואת יהודה גליק על ההצעה.
ג'מעה אזברגה: בכל אופן אהיה לידכם לימינכם, לשמאלכם, לרשותך, מה שתרצו.
אלי אלאלוף: אני ארבע שנים כמעט יושב-ראש ועדה.
אלי אלאלוף: לא הייתה ישיבה שהיה גילוי כל כך אישי מכל חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אף אחד לא יכול היה להתחמק, אז תסלחו לי שקצת הארכנו בתחום הזה, אבל זה רק ביטוי להזדהות המוחלטת עם הנושא שאתם הבאתם ובאמת שיהודה הביא לנו, כי בדרך כלל באים, זה טכניקה, ורגש, שמים אותו בצד כדי לקדם טכניקה.
אלי אלאלוף: פה לא יכולנו לעשות את זה וסליחה שהארכנו בדברים האלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שהיה לי טוב בתוך המשפחה שיכול להיות שזה חסר במקומות אחרים, ששכר הלימוד, האחים שלי חילקו ביניהם ואני הייתי צריך את שאר ההוצאות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שכר לימוד, כשהייתי סטודנט הם חילקו ביניהם, כל השנים שלמדתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הם חילקו את שכר הלימוד ואני הייתי צריך לעבוד בשביל המעונות, בשביל הפרנסה, בשביל כל שאר העלויות, נסיעות.
אלי אלאלוף: בערבית המרוקאית אומרים שיתומים מייד מזדקנים.
מלי דהרי: שמי מלי דהרי, אני עובדת באגף קצבת אזרח ותיק ושארים, מנהלת תחום בכירה.
אלי אלאלוף: למה זה מאוחד?
אלי אלאלוף: מה הקשר בין א ל-ב?
מלי דהרי: האגף שלנו מתעסק בתשלומים עבור קצבאות אזרח ותיק, בין השאר גם עבור אלמנות, יתומים וגמלאות זקנה מיוחדות, אז לכן הצגתי את שם האגף.
אלי אלאלוף: זה גם ביטוי של מדיניות המשרד.
מלי דהרי: קודם כל אני מייצגת באמת את האגף שלנו שמשלם קצבאות לפי השיעורים שנקבעו על פי החוק.
מלי דהרי: רציתי להתייחס לנתונים שהציגה הדס.
מלי דהרי: כשאת מציגה נתונים, צריך לדייק בנתונים.
מלי דהרי: קודם כל אני מברכת על המעמד הזה של ההכרה של היתומים במדינת ישראל.
מלי דהרי: כפי ששמעתי, באמת כואב הלב ששונה המעמד של מי יתום שנמצא במשרד הביטחון לעומת יתום שמקבל קצבת שארים, אז זה בראש ובראשונה ואנחנו גם נשמח לכל העלאה שתהיה.
מלי דהרי: מה שרציתי באמת להעיר זה לגבי שיעורי הקצבה.
מלי דהרי: אני לא מתחום השיקום, אני לא מתחום המחקר ואני לא מנפגעי עבודה שיש לנו גם יתומים שמקבלים קצבאות תלויים מנפגעי עבודה, ואני לא מנפגעי איבה, שיש לנו גם יתומים שמקבלים מנפגעי איבה, אז לכן אני מייצגת את מה שאני עוסקת, לכן רציתי לדייק.
אלי אלאלוף: באגף שלך אתם מקבלים הרבה תלונות או הרבה בקשות הבהרה?
מלי דהרי: קצבאות השארים הן קבועות על פי החוק.
אלי אלאלוף: זה אני יודע, אבל חוץ מהתשלום הטכני שאתם עושים לפי החוק, אין לי טענה, אוי ואבוי אם זה היה אחרת, אבל אני שואל האם לאגף שלכם יש תלונות, יש בבקשות לבירור, יש יתומים שאמור להגיע להם או הם צריכים איזה שם שאני שונא לבטא אותו?
מלי דהרי: לא.
מלי דהרי: אין מצב כזה כי אנחנו ממצים את זכויותיהם של כל היתומים והאלמנות.
אלי אלאלוף: ואין תלונות על טיפול ביתומים?
מלי דהרי: היו טענות לגבי ילד לומד עד גיל 20 והיה תיקון חקיקה ב-2017 - - -
אלי אלאלוף: כן, במקרה פה.
מלי דהרי: נכון, שילד יתום עד גיל 20 גם שלומד בישיבה גבוהה יכול לקבל קצבת שארים.
מלי דהרי: הורחבו גם המוסדות שיכולנו לשלם עד גיל 20.
אלי אלאלוף: ועשינו את זה רק ללומדי ישיבה?
אלי אלאלוף: לא עשינו את זה לכל הלומדים?
מלי דהרי: לכל הלומדים.
מלי דהרי: בארץ זה מוסד שהוכר על ידי משרד החינוך ויש את המוסדות שרשומים בסעיף בחוק.
מלי דהרי: אז זו הייתה ההרחבה שהייתה ב-2017 וזה גם הורחב לילדים שמקבלים קצבאות תלויים, כי זה רק היה מיוחד למי שמקבל קצבת שארים.
מלי דהרי: ב-2010 הייתה העלאה של שיעור הקצבה גם לאלמנות וגם ליתומים.
מלי דהרי: מ-2010 ועד היום לא הייתה העלאה לקצבאות שארים ולא ליתומים, אז יש לנו אבחנה בין שהורה הוא מקבל קצבת שארים מכוח המנוח, ששיעור הקצבה כפי שאמרת עבור ילד זה 720 שקלים כולל הוותק, אבל זה מכלול של כל קצבת השארים שאלמנה מקבלת גם עבורה וגם עבור היתום.
מלי דהרי: יש ילדים יתומים שאין הורה שזכאי לקבל מכוח המנוח ואז שיעור הקצבה הוא שונה.
מלי דהרי: אם יש יותר משני ילדים הם מקבלים באמת 720 שקלים עם הוותק, ואם יש ילד אחד אז הוא מקבל 11% שזה 934 שקלים עם הוותק.
מלי דהרי: יש לנו מצב שלישי שזה מצב של יתומים משני הורים.
מלי דהרי: יתומים משני הורים, קודם כל אין הגבלה במספר היתומים.
מלי דהרי: כל יתום מקבל עד גיל 24 בהתאם למסגרת שהוא נמצא, זאת אומרת לא יקבל עד גיל 24 בתנאי שהוא נמצא במסגרת מסוימת ולא עד גיל 17 ולא עד גיל 21.
מלי דהרי: אם הוא ילד בצבא סדיר הוא יכול לקבל עד גיל 24 כל עוד והוא נמצא - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם הוא סטודנט?
מלי דהרי: הוא לא מקבל.
מלי דהרי: יש יתומים משני הורים, כל ילד מקבל מכוח כל הורה, והם מקבלים 934 שקלים עם תוספת הוותק המגיעה.
מלי דהרי: בנוסף לקצבאות השארים שמשלם הביטוח לאומי עבור אותם יתומים, יש גם דמי מחיה, שילד שלומד בתיכון מקבל בנוסף לקצבת השארים גם דמי מחיה.
הדס דיסין: רק למי שמגיע לשכר של 11,000 ומשה ושקל.
מלי דהרי: זה כפוף למבחן הכנסה של ההורה.
מלי דהרי: ברור, יש תנאים.
מלי דהרי: יש תקנות.
מלי דהרי: רוצים לשנות?
מלי דהרי: בבקשה, אין בעיה, אז רק אני אומרת את העובדות שקיימות.
יהודה גליק: מלי, אנחנו לא באים בתלונות, אנחנו רוצים לדעת נתונים.
מלי דהרי: אז לכן אני אומרת שכדי לדעת את הנתונים צריך לשבת עם איש מקצוע ולהציג אותם נכון.
מלי דהרי: בנוסף, כל יתום מקבל גם מענק בר מצווה ללא קשר לדת.
אלי אלאלוף: בר מצווה או גם בת מצווה?
מלי דהרי: בר מצווה ובת מצווה.
הדס דיסין: כמה הוא מקבל?
הדס דיסין: כמה עולה בר מצווה בישראל היום?
אלי אלאלוף: 5,855 - - -
מלי דהרי: 5,000 - - -
הדס דיסין: מי עשה בר מצווה ב-5,800?
מלי דהרי: 5,855.
אלי אלאלוף: ואם הוא רוצה עם תפילין ברמה גבוהה אז הוא הולך לחפש.
מלי דהרי: אז נכון שהעלאת הקצבאות, מדובר בהעלאת קצבה לא רק ליתומים, נניח גם לאלמנות, כי אם זה רק ליתומים אז זאת אומרת שבעצם זה גם שולי.
מלי דהרי: אנחנו נשמח כל דבר שיהיה אם האוצר יאשר את זה.
מלי דהרי: אין בעיה.
אלי אלאלוף: תפקידנו לשכנע את האוצר.
דן דיסין: שלום, דן דיסין, אני הבן של הדס.
דן דיסין: אני הייתי בן 7 כשאבא שלי נפטר ואני פחות בא לדבר על הנושא הזה.
דן דיסין: חבר הכנסת עבד אל חכים דיבר וזה עורר אותי קצת.
דן דיסין: כל הנושא של בתי הספר, אין היום ידיעה, לא שאני יודע.
דן דיסין: אין לי ידיעה בנושא אבל אין נהלים.
דן דיסין: אני למדתי בבית ספר קטן ביישוב קטן, אז המורים הכירו אותי, אבל היו הרבה מורים שלא הכירו אותי.
דן דיסין: אין דבר כזה שהם יודעים שאתה יתום.
דן דיסין: כמות הפעמים שהייתי צריך להסביר לאיזה מורה, אה, כן, מה אתה אבא שלך עושה?
דן דיסין: אבא שלי נפטר, היא די גדולה.
דן דיסין: זה לא רק זה.
דן דיסין: אימא שלי, אימא שהשקיעה בי רבות ועדיין משקיעה - - -
אלי אלאלוף: האם את מרשה לנו לשאול מה הוא עושה היום?
דן דיסין: אני היום סטודנט ומקטלג בבית מכירות.
דן דיסין: אני חוקר ספרים עתיקים.
דן דיסין: זו עבודה מאוד מעניינת.
אלי אלאלוף: איפה לומדים דבר כזה?
דן דיסין: לא לומדים.
דן דיסין: חוץ מזה אני סטודנט לכלכלה ומדעי המחשב.
הדס דיסין: הוא עובד כי אימא שלו לא יכולה להרשות לעצמה להחזיק אותו.
אלי אלאלוף: זה גם טוב לחיים לעבוד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יזיק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תאמינו לי שלעבוד זו עוד מסגרת.
דן דיסין: בכל מקרה, אימא שלי הייתה עובדת בחברה שהייתה עובדת הרבה עם אמריקאים.
דן דיסין: היא הייתה הרבה פעמים מסיימת לעבוד רק ב-03:00 בלילה, מה שאומר שבבוקר הילד היחיד שהיה צריך לארגן את עצמו וגם לפעמים את האחים שלו, זה אני.
דן דיסין: אני לא בא ומתלונן חלילה, אבל כמות הפעמים שאיחרתי, נראה לי איחרתי לבית הספר יותר משהגעתי בזמן, אז מורים לרוב הכירו אבל אם היה מורה שלא מכיר, אז הייתי חוטף לפעמים על הראש וזה היה גם כשהייתי בכיתה ב או ג או ד וזה משהו שבית הספר כמוסד לא נתן לו מענה.
דן דיסין: כנ"ל אישורים לטיולים שנתיים.
דן דיסין: אימא באה הביתה נורא מאוחר והיא קמה אחריי, אחרי שיצאתי כבר, אז כמות הפעמים שלא הבאתי אישור לטיול שנתי היא גדולה מאוד.
דן דיסין: זה משהו נורא קטן, אבל זה משהו שקיים.
דן דיסין: בישיבה התיכונית, הגעתי לישיבה תיכונית, לתיכון בפנימייה, אף אחד לא הכיר אותי.
דן דיסין: רק אחרי ארבעה חודשים המחנך לקח אותי לשיחה אישית.
דן דיסין: אחרי כמה דקות הוא אמר לי, רגע, אז מה אבא עושה?
דן דיסין: אמרתי, תראה, אבא נפטר, והוא לא ידע מה להגיד לי.
דן דיסין: הוא הרגיש לא נעים.
דן דיסין: אין מענה, אין ידע, אין ליווי.
הדס דיסין: ואנחנו נחשבים משפחה מוצלחת מאוד.
הדס דיסין: ככה נראית משפחה מוצלחת יתומה מאב.
אלי אלאלוף: למה הדילמה?
אלי אלאלוף: האם אתה רוצה שידעו עליך הכול?
הדס דיסין: האם יתומי צה"ל ויתומי טרור, יש להם דילמה כזאת?
אלי אלאלוף: יש, ודאי, אבל יש להם גאווה גם.
הדס דיסין: יש להם את הליווי אחר הצהריים.
אלי אלאלוף: אני אספר לכם משהו קצת להוריד את המתח המרגש הזה.
אלי אלאלוף: זה לא דיון רגיל.
אלי אלאלוף: אפילו אני אזכור את הדיון הזה מכל הדיונים שקיימנו.
אלי אלאלוף: בגיל 18 הייתי ראש מחנה של ילדים בסיכון בקזבלנקה, 1,500 ילדים.
אלי אלאלוף: אני בן 18, אולי 19.
אלי אלאלוף: הייתי ראש המחנה.
אלי אלאלוף: זו אהבליות מוחלטת לתת לילד כזה אחריות כזאת.
אלי אלאלוף: כשגמרנו וחזרנו, וזה מחנה במרוקו, זה לא כמו פה שלושה ימים ושלום על ישראל.
אלי אלאלוף: זה היה שלושה שבועות.
אלי אלאלוף: כשחזרנו כמובן מותשים, אני שומע מישהי שדופקת על הדלת של הבית שלנו ואימא פותחת לה ואומרת לה, מדאם, מה את רוצה?
אלי אלאלוף: אימי דיברה עם אחרים בערבית, איתנו בצרפתית, ואז הגברת לא ידעה ערבית, אז היא אמרה, אני מחפשת משה אלאלוף, אז היא אמרה, איזה?
אלי אלאלוף: יש לנו שישה, אז איזה היא בוחרת, אז היא אמרה, אלי.
אלי אלאלוף: אלי זה לא משה, זה - - -, אז היא אמרה, לא, אבל הוא עכשיו ניהל את המחנה.
אלי אלאלוף: היא הקימה בית יתומים בקזבלנקה.
אלי אלאלוף: היא הדודה של שר החינוך לשעבר יצחק לוי, והיא אמרה שהיא רוצה שאני אבוא לנהל בית יתומים, אז אימא שלי, אני שומע אותה אומרת לה, לכי, לכי, הוא בעצמו יתום.
אלי אלאלוף: הוא ילך לנהל בית יתומים?
אלי אלאלוף: זה התפקיד הראשון שהיה לי בחיים בתחום של הרווחה, אז אני מבין כל מילה שאתה אומר.
אלי אלאלוף: אצלנו מי שהיה אחראי להעיר בבוקר, להכין, ואותי שכחו, עד גיל 9 הייתי בחדר, לא שלחו אותי לבית ספר, זו אחותי מריז ז"ל שהיא אמרה לי יום אחד, בוא, בוא אני אקח אותך, אני ארשום אותך אצל מנהל בית הספר, שבשבילנו זה היה חצי אלוהים כזה, מפחיד, אז אני מבין, אתה גדלת מהר מדי, כמעט בלי ילדות הייתי אומר, אבל עם תחושת אחריות.
אלי אלאלוף: הייתי קונה אותך בכל תפקיד בעולם בגלל יכולת לקיחת האחריות שלך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הילד שהוא בתיכון זה שונה, אבל ילד שהוא בכיתה א, שהמורה או המורה שלו אומר לו, אל תבוא מחר בלי אבא, זה הכי קשה לילד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפט הזה הוא הכי קשה לילד שהוא קטן, שהוא גם תקופה קצרה אחרי היתמות.
מירב בן ארי: אני הייתי עשר שנים, אף פעם לא אמרו אבא או אימא, אמרו הורה.
הדס דיסין: עדיין כשהבת שלי צריכה להירשם לאיזה חוג והיא לא מצליחה לעבור בשדה של הרישום - - -
מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד לך שאפילו בצבא היה טופס עד שאנחנו החלפנו, ממש לפני שנתיים, שהיה כתוב שם האב והחלפנו את זה להורה, והיום כמעט כל משרדי הממשלה, בעיקר אחרי שהחלפנו את זה לפני שנתיים-שלוש, מחויבים לכתוב הורה, לא אב ולא אם.
מירב בן ארי: דרך אגב, אם יש טפסים, אתם יכולים להעביר לנו ואנחנו נחליף.
מירב בן ארי: עשינו את זה בכל מקום.
אלי אלאלוף: יש לי אילוץ שהוא הצלצול של השעה 11:00, חייבים לסגור את הישיבות של הוועדות והייתי רוצה להגיע לסיכום, ברשותכם, אז בואו נתמקד.
דן דיסין: כן, סיימתי.
ארנה קרצר: קרצר ארנה מעמותה פרלמנטרית לזכר השואה.
ארנה קרצר: מדינת ישראל כשהיא קמה, היא קלטה הרבה מאוד יתומי השואה.
ארנה קרצר: האם מישהו חקר מה קרה איתם?
ארנה קרצר: בשנת 1957 בהסכם השילומים עם גרמניה החליטו שניצולי שואה זכאים ללימודים אקדמאיים, מימון.
ארנה קרצר: הרבה לא ידעו.
ארנה קרצר: רק לפני כ-13 שנה גילו וזה היה מאוחר מדי.
ארנה קרצר: במדינה שלנו באופן כללי הייתי מציעה, היות וגם אני, וכל הכבוד לכם, גם אני בת לניצולי שואה שלא זכו ללמוד.
ארנה קרצר: עשו את כל המאמצים שאני ואחי נלמד, וגם את ילדיי גידלתי, לימודים, לימודים, לימודים כפי שלנין אמר.
ארנה קרצר: בכלל, כל הכבוד שביטוח לאומי נותן, אבל הייתי מציעה שהילדים שלכם יזכו ללימודים חינם.
ארנה קרצר: להוציא את זה, לא שביטוח לאומי ישלם, שתהיה קרן לילדים האלה לתת להם.
ארנה קרצר: זה העתיד של המדינה שלנו ולא משנה איזה ילד, מאותה יכולת או משהו.
ארנה קרצר: תנו לו את האפשרות ללמוד, תנו לו את הבסיס ואת היתר לאט-לאט.
אלי אלאלוף: לא ידעתי איך את הולכת מילדי השואה לזה, אבל החיבור מדהים.
אלי אלאלוף: תודה לך, גברת.
הדס דיסין: במיוחד שמדובר בילדים באמת עם פוטנציאל תרומה למדינה ולחברה, גבוה, ואתם הדוגמא.
אלי אלאלוף: אני ברשותם אנסה לסכם וזה לא סיכום היסטורי, זה סיכום טכני לישיבה הזאת שיחייב אותנו להרבה מאוד מהלכים נוספים, וכפי ששמעתם, כל חברי הכנסת שישבו, ובוודאי נעניין גם נוספים אם ירצו, מוכנים להירתם.
אלי אלאלוף: א, אני מודה לכם ולחברי יהודה שביקש לצאת לכמה דקות, על הדיון הזה, על זה שאפשרתם לנו לקיים דיון כזה ובאמת ננסה לא לאכזב.
אלי אלאלוף: בכל מקרה זה תהליך.
אלי אלאלוף: בחירות זה באוויר.
אלי אלאלוף: זה תהליך שיכול להימשך גם אחרי הבחירות.
אלי אלאלוף: יש רצף בדרך כלל.
אלי אלאלוף: בוודאי יהיו הרבה חברים שיישארו פה, לא כמוני.
יהודה גליק: הוועדה הזאת חייבת אותך להמשיך בזה.
אלי אלאלוף: אנחנו ניקח בשם הוועדה את העבודה של הממ"מ וכפי שאמרו לנו, עד סוף ינואר אנחנו נקיים דיון שני עם הנתונים של הממ"מ.
אלי אלאלוף: דבר שני, אני ממליץ ואני מבין שזה יהיה בהסכמת החברים, אנחנו ננסה לבנות הצעת חוק שמאגמת את הנושא של היתומים האזרחים, לא אלה שמטופלים מסיבות כאלה ואחרות, אלא שאינם מטופלים מסיבות אזרחיות.
אלי אלאלוף: היועץ שלי ירכז את הצוות יחד אתכם והנציגים של חברי הכנסת, נועם הס שכרגע פשוט לכמה ימים הוא במילואים.
אלי אלאלוף: כשיחזור זה הנושא שלו.
אלי אלאלוף: הוא גם מכין לי את המסמך הזה שכולל את כל נושא הקצבאות.
אלי אלאלוף: זה מסמך מאוד חשוב.
אלי אלאלוף: נשמח שאנשי הביטוח לאומי יבדקו אותו ותפיצו אותו ביניכם בלי שום בעיה.
אלי אלאלוף: אנחנו גם נביא לצוות הזה שיטפל בהכנת החוק, נציגי המשרדים הרלוונטיים שציינתם, חינוך ראשון, כי זה רוב הזמן של הילד, אני מקווה, רווחה ובריאות, בעיקר במרכיב של בריאות הנפש.
אלי אלאלוף: אנחנו גם נחפש את המקומות שבהם יכולים לתת מעמד מיוחד ליתומים.
אלי אלאלוף: אני זוכר בילדות שלי היה לי כרטיס 75% הנחה לרכבת מרוקו.
אלי אלאלוף: לא שנסעתי הרבה אבל הייתה לי גאווה עם התמונה שלי.
אלי אלאלוף: זו התעודה הראשונה.
אלי אלאלוף: ציינתם את הנושא של המשפחות מול הוצאות ארנונה, זה ברור, הנושא של משפחות יתומים בנושא הדיור, אז כל זה, כל אחד ואחד מהנושאים שהעליתם, אנחנו נתמודד איתם.
אלי אלאלוף: מה שאפשר לעשות טכנית כמו לבקש חוזר מנכ"ל ודברים מסוג זה ממשרד החינוך - - -
יוכי סימן טוב: טיפלנו.
אלי אלאלוף: את ממשרד החינוך?
הדס דיסין: אני מבקשת רק שחוזר מנכ"ל לא יגיע פתאום עכשיו, אלא שתהיה חשיבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: החוזר צריך להיות אחרי שולחן עגול.
אלי אלאלוף: כל הנושא של בחירת המוסדות בגלל מצב של היתומים שהם חייבים לצאת מהבית ולהיות במסגרות חוץ-ביתיות, חייבים להתמודד עם זה בבניית תהליך מאוד מסודר ורגיש, כי לא היינו רוצים שישלחו ילד מבלי שזה קרוב לבית.
אלי אלאלוף: ישלחו אותו למוסדות שיתמכו בגישה לילדים היתומים המיוחדים, וזה בעיקר מופנה לנושא של הרווחה שיש שם ערב רב חיובי של זה.
יהודה גליק: עוד חודשיים יש ועדה?
אלי אלאלוף: אנחנו הצענו הקמת צוות שיטפל בהצעת חוק בעניין הזה, שירוכז על ידי הנציג שלי והנציגים של כל אחד.
אלי אלאלוף: מי שירכז, אמרתי, זה נועם הס.
אלי אלאלוף: אני שוב מודה לכם ותסלחו לנו שגם החלק האישי שלנו בא לידי ביטוי, אבל זה ביטוי להזדהות והערצה לתפקיד שמילאתם אתם, המשפחות של האמיצים, שהגדלתם את עצמכם.
ג'מעה אזברגה: שלום לכולם, בתחילת דבריי אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר על היוזמה של היום הזה ולברך את אלי אלאלוף יו"ר הוועדה שנתן לי הזדמנות לנהל את הישיבה הזאת.
ג'מעה אזברגה: זאת ישיבת מעקב על מצב שירותי הרווחה בכפרים הבלתי מוכרים ונושא הרווחה בפריפריה ובכפרים הבלתי מוכרים במיוחד בנגב.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה לברך את כל באי הדיון שבאו, גם בעלי מקצוע וגם ראש העיר פאיז אבו צהבאן, וגם ראשי מועצות וחברים שעובדים במקצוע הזה.
ג'מעה אזברגה: ממשלת ישראל לא התמודדה בצורה יסודית על סוגיות הכפרים הבלתי מוכרים, הזניחה אותם במשך עשרות שנים.
ג'מעה אזברגה: כיום חיים בנגב 250,000 ערבים בדואים מתוכם 80,000 עדיין חיים במה שנקרא כפרים בלתי מוכרים, הפזורה.
ג'מעה אזברגה: המדינה הורסת בתים בישובים אלה בגין מה שמכונה בניה בלתי חוקית.
ג'מעה אזברגה: בשנה האחרונה נהרסו יותר מ-2,000 בתים והאבסורד שהאנשים האלה נדרשים לסעד ולעזרה, פונים למשרדי הרווחה, האוכלוסיה הבדואית בכפרים הבלתי מוכרים מקופחת, עתירת הצרכים וניצבת בפני מעבר רווי סיכונים ושינויים.
ג'מעה אזברגה: התפיסה לפיה שירותים חברתיים יינתנו לתושבי הכפרים הבלתי מוכרים תוך כדי מעבר לישובי הקבע ולאחר הסדרת הקרקע התפוגגה לצערי.
ג'מעה אזברגה: זאת אומרת שכאילו מתנים את מתן השירות עד למעבר של האנשים.
ג'מעה אזברגה: פסיקתה של המערכת המשפטית ופעולות עצמאיות של משרדי ממשלה הולידו מערכת מסורבלת של שירותים חלקיים באמצעים מאולתרים ללא תיאום.
ג'מעה אזברגה: פסיקה של בג"צ לפיה אין להתנות שירותים במעמד הקרקע והחשש מהידרדרות המצב דחפו את ממשלת ישראל בעבר הלא רחוק לפעולה.
ג'מעה אזברגה: במסגרת זו נעשו מהלכים של יצירת מועצות אזוריות שישמשו פלטפורמה לפתרונות סוגיות קרקע והכרה בישובים.
ג'מעה אזברגה: כמו כן ישמשו כספקי שירותים לאוכלוסייה בדומה לאופי שניתנים השירותים במסגרת מוניציפלית בכלל האוכלוסייה בישראל.
ג'מעה אזברגה: המועצות האזוריות נווה מדבר ואל קסום מעניקות שירותי רווחה וחינוך ליותר מ-50,000 תושבים הגרים בסמוך למועצות והם לא גרים בתחומי המועצות.
ג'מעה אזברגה: שירותי הרווחה הניתנים לתושבי הכפרים הם מינימליים, השירותים הקהילתיים מתמקדים בילדים ונוער.
ג'מעה אזברגה: בכפרים אלה לא קיימים כלל שירותים קהילתיים לקשישים למשל כגון מועדוני יום ומרכזי יום, לא קיימים כלל שירותי קהילה לבעלי מוגבלויות בוגרים כגון מפגרים, אוטיסטים, עיוורים, חרשים ונכים, טיפול באלימות, בהתמכרויות, בדומה לרשויות המקומיות.
ג'מעה אזברגה: חשוב לציין ששירותי הרווחה הניתנים בכפרים הבלתי מוכרים ובשל היעדר הייצוג הפוליטי ברשויות לוקה בחסר.
ג'מעה אזברגה: עם כל הצער שבעניין, ראשי מועצות וחבריהם עושים את המאמצים הרבים להטות את כל השירותים לכיוון הישובים הקיימים שלהם.
ג'מעה אזברגה: רוב המשאבים הולכים לשם לצערי.
ג'מעה אזברגה: נקודה נוספת ראויה לדיון, שירותי החירום בכפרים אלה שכמעט אינם קיימים.
ג'מעה אזברגה: נמצאים פה אנשי עמותת - - - למשל, שמקדמים פרויקט של חוסן קהילתי וצוות חירום ואני מברך על זה, אבל זה עדיין לא מספיק ולא עונה על הדרישות לשירותים כפי שצריך.
ג'מעה אזברגה: כמה נקודות שארצה שניתן עליהם את הדעת הן זמינות, נגישות מרחבית של השירותים, נגישות והתאמה תרבותית שזה דבר שלא קיים לחלוטין, לא יכולים לתת את השירות כמו שצריך בגלל היעדר התאמה תרבותית.
ג'מעה אזברגה: אני מצטער על ההקדמה הארוכה, אבל נפתח את הדיון, אדוני היושב ראש אתה רוצה להגיד משהו?
אלי אלאלוף: תן ליוזם.
ג'מעה אזברגה: חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.
טלב אבו עראר: אני מברך את כל המשתתפים.
טלב אבו עראר: מכובדי יו"ר הוועדה הזמני, מכובדי היו"ר הקבוע, שכל הנושאים שאנחנו מציגים כאן בוועדה הזו זוכים להבנה, לכבוד, למעקב מצידו של היושב ראש אלי אלאלוף, שהוא באמת עוזר בהרבה דברים והרבה נושאים, מקדם דברים שאנחנו מבקשים, אני מאחל לו באמת הצלחה בכל מקום שתהיה.
טלב אבו עראר: מכובדים, האמת שירותי הרווחה, יושב מולי אדם שהוא עובד סוציאלי ומלפני אולי 20, 30 שנה.
טלב אבו עראר: הוא יציג לנו כמה דברים כאן בשירותי הרווחה.
טלב אבו עראר: אבל מה עוד שבישובים הבלתי מוכרים.
טלב אבו עראר: אני בכל ועדה אמרתי את זה, ואולי מקבלי ההחלטות כאן או לפחות אנשים שיש להם מצפון יבינו את מה שאני אומר.
טלב אבו עראר: אני לא אשם שאני בדואי, שאני ערבי.
טלב אבו עראר: אני גם לא אשם שאני גר בישוב בלתי מוכר.
טלב אבו עראר: כל אדם אשר הוא, לא משנה איפה שהוא גר, הוא זכאי לשירותי חינוך רווחה ובריאות.
טלב אבו עראר: תסכים איתי אלי אלאלוף?
טלב אבו עראר: נכון חיים?
טלב אבו עראר: מה אשמתו של הזקן הזה בן 80 שמתגורר בישוב בלתי מוכר, במקום להנגיש אליו את שירותי הרווחה, הזקן הזה המסכן, צריך ללכת ברגל אולי כמה קילומטרים עד שיגיע לכביש, יעלה על אוטובוס ויגיע ללשכת הרווחה, בישוב הסמוך או בבאר שבע או בערד.
טלב אבו עראר: כמה שפנינו למשרד הרווחה, ואנחנו עוסקים בכל התחומים לכל תושבי הנגב, לא רק ביום הנגב, גם בימים אחרים.
טלב אבו עראר: פנינו שוב ושוב כדי להנגיש את השירותים האלה שייפתחו שם תחנות בכל ישוב וישוב, עד שנגיע לפתרון הבעיה הכללית.
טלב אבו עראר: לכן ניקח דוגמה רק אחרי הריסת הבתים, הרי המדינה הורסת בתים בלי רחמנות ובלי גבול, כל יום.
טלב אבו עראר: מדברים עם התושבים הבדואים לא בשפת דיבור, לא, מדברים איתם בדחפורים.
טלב אבו עראר: זו שפת הדיבור המוכרת על ידי המדינה לתושבים הבדואים.
טלב אבו עראר: בדחפורים ובטרקטורים.
טלב אבו עראר: הילדים שלנו ככה רואים את המראות האלה כל יום, בא דחפור, הורס את הבית ושלום.
טלב אבו עראר: למרות שהחוק הישראלי מחייב בית חליפי לכל מי שנהרס ביתו.
טלב אבו עראר: על פי חוק.
טלב אבו עראר: מדינת ישראל לא עושה חשבון לאף אחד, גם לא לחוקים בינלאומיים וגם לא לחוקים שהיא בעצמה מחוקקת.
טלב אבו עראר: מה תגיד על ילדים שמגיעים למצבים נפשיים קשים מאוד שהבית שלהם נהרס והמדינה מפקירה אותם ללא קורת גג, יושבים ליד האמא שלהם וליד האבא שלהם ליד הבית ובוכים.
טלב אבו עראר: איפה כאן העובדים הסוציאליים?
טלב אבו עראר: איפה כאן אנשי הרווחה?
טלב אבו עראר: איפה משרד הרווחה?
טלב אבו עראר: ואז למקרים כאלה אנחנו מבקשים וחייבים להנגיש להם את השירותים.
טלב אבו עראר: אני לא רוצה להאריך בדבריי, יש אחרים שידברו ויש בעלי מקצוע שידברו וחשוב מכל שנשמע את עמדת משרד העבודה והרווחה למה שעלה כאן.
ג'מעה אזברגה: ד"ר עבד אל חמיד.
ג'מעה אזברגה: מי עוד רוצה לדבר?
אלי אלאלוף: יש הרבה חומר מנציגת משרד הרווחה.
אלי אלאלוף: הגברת בן עטר.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני מבקש לדבר.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני מתחבר למה שהוא אמר.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני לא שקט ששר הרווחה לא נמצא פה.
אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד לנו מי אתה?
עבד אל חמיד אבו רביע: אני מנהל שירותי רווחה באל קסום, אחראיים על שבעה ישובים מוכרים והרבה לא מוכרים.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני מתוך כאב, אני מאוד מתחבר למה שאמר חבר הכנסת טלב אבו עראר.
עבד אל חמיד אבו רביע: קודם כל אני לא שקט מזה שלא ראיתי את שר הרווחה פה ולא משנה מה הסיבות, לא משנה.
טלב אבו עראר: או המנכ"ל לפחות.
עבד אל חמיד אבו רביע: אבל אני חייב לדבר מתוך כאב ואני מאוד מלתחבר ואני מציף פה בעיה מאוד קשה, מעבר לשירותי רווחה ופסיכולוגיה, אני שואל, ילד בכיתה א' שבשעה 6:00 בבוקר רואה את הדחפורים הורסים את הבית והוא שם את התיק על הגב שלו והולך ליום שלם בלימודים.
עבד אל חמיד אבו רביע: איזו מן הרגשה, מה עוד שטראומה, עוברת על ילד כזה?