GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: אנחנו מעוניינים לעזור לכם.
עמיר פרץ: לכן, מריה, כשאת מדברת על חוסר בעובדים, זה מה שמעניין אותנו.
עמיר פרץ: זה ברור שכל עובד עם העומס שלו, עושה את המקסימום שהוא יכול.
עמיר פרץ: לכן, מאוד חשוב שתגישו איזה מסמך אופטימלי שבמקום 60 עובדים צריך 120 עובדים.
עמיר פרץ: או שאלות של תקציב.
עמיר פרץ: זה התפקיד שלנו לעזור לכם, כדי שהכלים שיש בידכם יהיו טובים יותר.
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לשמוליק שיינטוך על המחקר החשוב הזה.
מירב בן ארי: משרד הבינוי והשיכון, משרד הרווחה שותפות – אנחנו עובדים כבר הרבה שנים ביחד.
מירב בן ארי: אני מודה לך שהגעתם במיוחד מאופקים כדי לתת קצת את תמונת השטח, וכמובן גם לחברי הכנסת, ולחברי הכנסת המציעים – חבר הכנסת עמיר פרץ וסעיד אלחרומי.
מירב בן ארי: אני רוצה רק במשפט אחד לנסות לנגוע.
מירב בן ארי: אני אבקש מאלי לעשות המשך, או לפחות אצלי בוועדת המשנה, נעשה על חסרי הבית, אנחנו מתעסקים בזה.
מירב בן ארי: יש כאן נושאים שלא הספקנו לנגוע בהם.
מירב בן ארי: אמר עמיר פרץ, ובצדק, צריך לעשות איזשהו מתווה לאיך כן אפשר להגיע לאותם אנשים שלא מגיעים לזכויות שלהם.
מירב בן ארי: אחד מהם זה להציב איזשהו יעד אופטימלי של המשרד בנושא של מיצוי זכויות, כי בסוף אם רק 38% מהם מצליחים, אנחנו חייבים להגיד מה הכלים שצריך בשביל שאנשים יגיעו למיצוי זכויות.
מירב בן ארי: אז צריך איזשהו מסמך.
מירב בן ארי: אני לא יודעת, אם רוצים שנעשה כאן דיון בעוד חודשיים, תבואו, תגידו מה אתם חושבים שצריך.
מירב בן ארי: המחקר הזה יהיה חייב לתת איזשהם נתונים, אני לא יודעת אם לקחתם אותם.
מירב בן ארי: מבחינתי, הוא באמת חשוב, גם הייתם ביום עיון.
מירב בן ארי: לקחת מתוך המחקר, ולעשות המלצות שצריך לתקן.
מירב בן ארי: אגב, אני הייתי מתחילה.
מירב בן ארי: הוא אמר פה משהו על תקנות התע"ס, לא היה לי זמן להיכנס לזה בכלל, בשינוי תקנות התע"ס שדיברנו עליהן לפחות לפני שלוש שנים.
מירב בן ארי: איך משנים את תקנות התע"ס שבו אדם מוגדר שם כדר רחוב, לא רלבנטי למציאות היום, לא רלבנטי.
מירב בן ארי: צריך לעשות מתווה איך להגיע לאנשים האלה.
מירב בן ארי: המשרד צריך לקבוע יעד אופטימי למיצוי זכויות, ומה ההמלצות של המשרד בעקבות המחקר.
מירב בן ארי: מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: הנושאים שיידונו הם הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה בשל תקיפת צוות רפואי), התשע"ח–2018.
מירב בן ארי: זו הצעת חוק שלי.
מירב בן ארי: וכן הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה על עבירות כלפי אנשי צוות רפואי), התשע"ח–2018.
מירב בן ארי: של חברתי, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
מירב בן ארי: אני אגיד משהו בקצרה, איילת תגיד משהו בקצרה ואז נקריא את החוק, כי היה גם בלגן במליאה, למי שעקב אחרי מה שהיה במליאה.
מירב בן ארי: מה שקרה הוא דבר כזה, אני באתי עם חוק שמטרתו הייתה להחמיר את הענישה.
מירב בן ארי: אנחנו עוברים בשנים האחרונות תקיפות – רובן בכלל לא מגיעות לתקשורת – אלה שמגיעות לתקשורת זוכות באמת, לא נעים לומר – במירכאות – לאיזושהי עדנה.
מירב בן ארי: אנשים יותר ויותר יודעים על זה.
מירב בן ארי: לצערי, לא מקבלים את הטיפול ההולם.
מירב בן ארי: אני גם ראש השדולה שעוסקת במיגור האלימות נגד צוותים רפואיים, אני וחברי חבר הכנסת שמולי.
מירב בן ארי: גם בשדולה הזו שמענו על אותם מקרים שלא מגיעים כמו בתי חולים של מגזרים מסוימים שלא מדווחים, שמענו על מקרים שאנשים חוששים לדבר על פגיעות כי בסוף, בסופו של דבר רופאים וכלל אנשי הצוותים הרפואיים: אחיות, רוקחים וכדומה, אין להם את ההגנה הראויה.
מירב בן ארי: לאחר השדולה יצאנו לסיור ונתקלנו במיזמים פרטיים.
מירב בן ארי: נתקלנו במיזם של קופת חולים מכבי, שעושה מיזם נהדר, שבעצם כל רופא פרטי של מכבי שיושב במרפאה הקטנה שלו באיזו שכונה, אל מול הרופא של מכבי שנמצא בכפר ומגיעים אליו אנשים, יש לו אפליקציה ובאפליקציה הוא לוחץ על הכפתור ותוך מספר דקות בודדות מגיעים צוות מיוחד – שני מאבטחים גדולים כאלה - - -
איילת נחמיאס ורבין: שלייגרים.
מירב בן ארי: שלייגרים.
מירב בן ארי: מגיעים ובלי אלימות מרגיעים את הבן-אדם, נותנים לו כוס מים, וברוב המקרים המצב נפתר.
מירב בן ארי: הצענו לקופות לעשות את זה ביניהן אבל כמובן שאיני יכולה לכפות עליהן מכיוון שזו יוזמה פרטית וזה כסף שלהן.
מירב בן ארי: אנחנו רק הצענו את זה כאופציה.
מירב בן ארי: ואז - - -.
מירב בן ארי: במקביל, יש את הוועדה של מור יוסף שנתנה את המלצותיה ואחת מהן היא להעלות את הענישה.
מירב בן ארי: עכשיו, אני באתי למליאה ובמליאה קמה צעקה גדולה.
מירב בן ארי: באו ואמרו לי: מירב ההסכמות שהגעת בוועדת השרים זה שאין החמרת ענישה.
מירב בן ארי: אז אני אמרתי שלצערי בשל המצב כיום שהחוק הוא לא מספיק טוב אני רוצה לפחות להרחיב את מעגל הזכאים, "זכאים" במירכאות.
מירב בן ארי: אותם עובדים שבעצם מגיעים לסיטואציה של תקיפה והם לא נכנסים לתוך המעגל.
מירב בן ארי: לזה משרד המשפטים הסכים.
מירב בן ארי: אמנם הוא אמר: הפסיקה כבר ראתה.
מירב בן ארי: אבל, החוק באמת לא מציין את ההרחבה, מאותו אדם שנקלע לאירוע ומגיש עזרה ראשונה.
מירב בן ארי: וזה לא המציל המקלקל, כמו שאנחנו מכירים בחוק לא תעמוד על דם רעך, אלא מישהו שבאמת יש לו תעודה של חובש, הוא מגיש עזרה ראשונה, ואם חלילה תוקפים אותו אין לו שום הגנה.
מירב בן ארי: אז אלו ההסכמות שהגעתי אליהן.
מירב בן ארי: תהיה לי רק שאלה אחת למשרד המשפטים שנפתח אותה לדיון, אבל כמו שאמרתי בסופו של דבר אני רוצה להרחיב ולקדם את החוק – שאנחנו נצא מפה בהסכמות.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר שהיה מרמור גדול במליאה, תכף גם איילת דבר על זה, חברי הכנסת בעצם תקפו אותי וגם את איילת ואמרו: מה אתן עושות?
מירב בן ארי: אז אתם, נציגי משרד המשפטים והבריאות, תסבירו אחרי זה ואנחנו נעשה כאן איזשהו שיח, אבל שיח פורה שיוביל לקידום הצעת החוק.
מירב בן ארי: אני רוצה להתחיל עם חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
מירב בן ארי: הצעת החוק שלה.
מירב בן ארי: אגב, שמרית אנחנו מצביעים על מיזוג?
מירב בן ארי: אז קודם כל איילת ואחר כך נמשיך.
איילת נחמיאס ורבין: בוקר טוב חברתי.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אנחנו ממש המחשה למצב הרפואה בארץ.
איילת נחמיאס ורבין: כי שתינו עם שפעת קשה כבר הרבה זמן אבל אנחנו נמצאות פה ומדביקות את כולם.
מירב בן ארי: אין לי שפעת.
מירב בן ארי: עשיתי חיסון נגד שפעת.
איילת נחמיאס ורבין: אין לה שפעת.
איילת נחמיאס ורבין: יש לה אנגינה.
מירב בן ארי: למרות שמתנגדי חיסונים נראה לי עושים עלי בובת וודו כל יום.
איילת נחמיאס ורבין: זה הכול יכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: גם עלי, אני כבר חודש לא יוצאת מזה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אחרי שהתבדחנו צריך להגיד מילה על המצב כרגע בחדרי מיון ובמחלקות פנימיות בארץ.
איילת נחמיאס ורבין: חברתי חברת הכנסת בן ארי, זו גם תוצאה של הקיצוץ הרוחבי, אבל באופן כללי אנחנו עדים למצב מאוד מאוד קשה במחלקות ואני חושבת, אומנם יושב -ראש הוועדה הקבוע לא נמצא פה היום אבל אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב ביחד מה אנחנו עושים בעניין הזה, כי המחלקות הפנימיות פשוט על סף קריסה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לחבר את זה ישירות להצעת החוק.
איילת נחמיאס ורבין: לפני בערך חודש ימים נאלצתי להיות במיון בלילה עם בעלי תשע שעות.
איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לכם שכל פעם שאני מבקרת במיון אני מתפעלת מהצוותים באופן שקשה לתאר.
איילת נחמיאס ורבין: בלילה שאנחנו היינו בו, שאם אני לא טועה זה היה הלילה של יום ראשון, שזה תמיד נחשב לילה מאוד מאוד קשה בחדרי המיון, אני ראיתי פשוט את הבעירה.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אני ראיתי כל פעם את האינטראקציות, אני הרגשתי שאני עוקבת אחרי ההתרחשויות באופן קצת, לא מציצני, אבל באמת ניסיתי להבין מתי זה הרגע שבו זה מתלקח.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אתה רואה אנשים שנראים על פניו נורמטיביים, לא אנשים שהם אלימים, אתה רואה אותם עוד רגע באמת, במקום של אלימות מילולית כלפי הצוותים ואתה יודע, אני אמרתי לעצמי, היה אפילו מצב אחד שאני חשבתי שאני אצטרך להתערב כדי להרגיע את בן המשפחה של מי שהיה במיון.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה נחסך ממני לשמחתי.
איילת נחמיאס ורבין: המצוקה שם היא פשוט נוראית.
איילת נחמיאס ורבין: אני הנחתי את הצעת החוק אם את זוכרת ממש מיד אחרי הרצח של טובה קררו, בין היתר כי אני הבנתי, אני לא כל כך אוהבת להביא החמרת ענישה, ככלל.
איילת נחמיאס ורבין: גם במשרד המשפטים אנחנו יודעים, הנה, אני אומרת את זה מראש, לא אוהבים את הדבר הזה מצד שני אתם גם לא אוהבים עונשי מינימום.
איילת נחמיאס ורבין: מה אתם כן אוהבים אני לא יודעת.
איילת נחמיאס ורבין: אני צוחקת, אני רגע רוצה לנסות לשקף את המציאות.
איילת נחמיאס ורבין: אם את זוכרת, אנחנו העברנו לפני שנה, חבר הכנסת מוטי יוגב, ואני חוק להחמרת ענישה כנגד תוקפי עובדי הוראה.
איילת נחמיאס ורבין: וגם חבר הכנסת מסעוד גנאים הצטרף אלינו בקריאה הראשונה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שזה מעיד על קונצנזוס בבית.
איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת מוטי יוגב, אני נניח מהמרכז וחבר הכנסת גנאים – אנחנו מזהים את אותם בעיות כמו בנושא של מי שתוקף צוותי רפואה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם שבסופו של דבר ברור שהאכיפה אמורה להיות המקור האבסולוטי להושיע את האנשים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: מצד שני, מה משותף למורים ולצוותי הרפואה?
איילת נחמיאס ורבין: או לצוותי ההוראה ולצוותי הרפואה?
איילת נחמיאס ורבין: חוסר האונים.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, הם הרבה פעמים ניצבים במצבים שבהם הם צריכים להיות האנשים שבשליטה כדי להרגיע את המצב.
איילת נחמיאס ורבין: זה מצב שמתמודדים איתו מעט מאוד בעלי מקצוע במדינת ישראל חברת הכנסת בן ארי, ולכן, הם מאוד מאוד דומים במובן הזה.
איילת נחמיאס ורבין: ועל כן, הגם שאני מאוד מעריכה גם את הצעתם של חבר הכנסת בן ארי וחבר הכנסת שמולי להרחיב את גדר העובדים, שזה דבר שאני לא חשבתי עליו, ואני מאוד שמחה שאת באת עם היוזמה הזאת, אני חושבת שאין דרך להתחמק מניסיון לראות כיצד אנחנו גורמים או לאכיפה נוספת ומשמעותית, כלומר לגרום לצוותים להתלונן ולמשטרה לטפל כראוי ולבתי המשפט בתורם להעניש כראוי את התוקפים האלה, או שאנחנו נמשיך להיות באותה הבעיה ובאותה המצוקה.
איילת נחמיאס ורבין: וגם אם מסקנות ועדת מור יוסף, שגם אני מסכימה איתן בסופו של דבר, מה אומר לכם חברת הכנסת בן ארי?
איילת נחמיאס ורבין: בסוף זה היוזמות הפרטיות של קופות החולים שאולי קצת עוזרות לצוותים.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, זאת בעיה לאומית.
איילת נחמיאס ורבין: ובעיית האלימות היא בעיה לאומית במקומות האלה, היא בעיה לאומית באמת של כולנו כי אין הבדל דת גזע ומין, כשאתה מגיע לחדרי המיון ולמחלקות בבתי החולים.
איילת נחמיאס ורבין: זה ברור לחלוטין, ולכן אנחנו יושבים כאן היום.
איילת נחמיאס ורבין: גם במידה מסוימת אולי לטכס עצה, יושבים פה נציגי כל גורמי האכיפה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל בסופו של דבר אנחנו נהיה חייבים להיות הגב ורשת הביטחון של מערכת הבריאות בישראל בנושא של אלימות.
מירב בן ארי: אני רק אוסיף שזה לא רק מה שראינו במכבי, ראינו גם, עקב ועדת מור יוסף את הקמת תחנות המשטרה בתוך בתי החולים שזו גם נקודה חשובה שראינו אותה וזה כבר מעל ל-13 ותכף משרד הבריאות יתייחס.
מירב בן ארי: חבר הכנסת גנאים בבקשה.
מסעוד גנאים: בקצרה, האמת, אני באתי לפה כדי לחזק את ידיהם של חברי המציעים וכדי להצביע על הבעיה, הטרגדיה הנמשכת הזו.
מסעוד גנאים: של אלה שמשרתים אותנו, עובדים עבודת קודש, מצילים חיים אבל לצערי הרב הם חווים חוויות קשות מאוד ואלימות.
מסעוד גנאים: כולנו חווינו בחדרי מיון.
מסעוד גנאים: אני גם חוויתי, אני הפרדתי קטטה שקרתה באיזה בית חולים בצפון בין משפחה של מטופל לבין הצוות שהוא באמת היה צוות מסור, צוות של אחים ואחיות שהם מסורים.
מסעוד גנאים: אני רוצה לדבר קצת על עניין הכבדת הענישה.
מסעוד גנאים: הכבדת הענישה מחמש שנים לשבע שנים או משלוש שנים לכל הדברים האלה האמת היא יותר מסר, מסר של הרתעה.
מסעוד גנאים: לא העניין של יישום שבע השנים או חמש השנים אלא כדי להרתיע קצת.
מסעוד גנאים: זה גם מסר לצוותים האלה, מסר לאלה שעושים עבודת קודש ועושים למען הצלת חיים שאנחנו עומדים לצדם, שאנחנו איתם.
מסעוד גנאים: אבל המשימה והמטרה היא יותר להרתיע ויותר כדי להגיד לאנשים הנפלאים האלה שהם לא לבד בזירה הזו ואנחנו לצדם.
מסעוד גנאים: יש לנו פסוק בקוראן על העניין של הענישה שאומר: "יש לכם בענישה חיים", הכוונה שהמטרה לא הענישה עצמה אלא כדי להבטיח את חייהם של האנשים, וכדי להרתיע אותם מלעסוק באלימות או לרצוח אנשים או כל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: אנחנו עוד הפעם מברכים את המציעים ומקווים שבאמת זה יהיה אחד הפתרונות לבעיה שהצבענו עליה – אלימות נגד צוותים רפואיים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה אדוני.
סעיד אלחרומי: תודה לך גבירתי היושבת-ראש, תודה גם על היוזמה, על ההצעה.
סעיד אלחרומי: אתמול הגיעה למשרד שלי רופאה מבית חולים סורוקה במקרה, בנושא אחר לגמרי – יחידת החילוץ של ערד קיבלה מגן והיה טקס ובמקרה היא נכנסה למשרד שלי.
סעיד אלחרומי: אני שואל אותה מה מצב העבודה – היא רופאה בסורוקה – ואז היא התחילה מונולוג ארוך שנראה שהיא נמצאת במצוקה.
סעיד אלחרומי: היא אומרת שרוב הזמן יש עומס, כשיש תורנות משעה 07:30 בבוקר עד 16:30–17:00 ואז היא ממשיכה עד 08:00 בבוקר.
סעיד אלחרומי: היא אומרת לי: "סעיד, אנחנו מגיעים למצב לפעמים שאנחנו בקושי עושים את המינון הנכון של התרופה מרוב לחץ".
סעיד אלחרומי: ותארו לעצמכם שיש משפחה של חולה שחושבת שהרופא הוא אחראי על כל מה שקורה בבית החולים: הוא הפסיכולוג, הוא העובד הסוציאלי, ויש לו את כל התכונות בעולם לטפל במשפחה הזו.
סעיד אלחרומי: אני חושב ששמים את הרופאים וצוותי הרפואה במצב בלתי-רגיל.
סעיד אלחרומי: המצב הזה חייב להשתנות.
סעיד אלחרומי: זה כמו שקרה עם המורים, כמו שדיברנו בשבוע שעבר על העובדים הסוציאליים בכל רחבי הארץ.
סעיד אלחרומי: אני חושב שהיוזמה מבורכת, כל הכבוד, אני חושב שכל חברי הבית תומכים ביוזמה הזאת - - -
סעיד אלחרומי: בהצלחה.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה רוצה להתייחס עכשיו?
מאיר כהן: אני רוצה להצביע לדבר טוב.
מאיר כהן: בשביל זה באתי מדימונה.
מירב בן ארי: אז בואו נתחיל עם משרד הבריאות.
ניבה אזוז: שלום, דוקטור ניבה אזוז, אני רופאת משפחה ועובדת במשרד הבריאות באגף קהילה בחטיבת הרפואה.
ניבה אזוז: אנו רוצה קודם כל לברך אתכם, באמת, מכל הלב, על הצעת החוק החשובה הזאת, ולהוסיף מספר דברים שאולי לא עלו מספיק.
ניבה אזוז: אחד מהם זה הנושא של הגנה על הצוות שעובד בקופות החולים ובמוקדי החירום שאינם חדרי מיון.
ניבה אזוז: אני רוצה להזכיר שהאחות שנרצחה – טובה קררו זיכרונה לברכה– היא אחות שעבדה בקופת חולים.
ניבה אזוז: האירועים האלה שקורים, ואני כרופאת משפחה יצא לי, אני לא חושבת שיש עובד שלא חווה אירוע אלימות.
ניבה אזוז: זה משהו שקורה כל יום, וגם בקופות החולים הרבה.
ניבה אזוז: זה לא פחות מסוכן ואני חושבת שהסעיף, העמדה שלנו גם בוועדת מור יוסף וגם עמדת משרד הבריאות היא שההחמרה צריכה להיות נגד תוקפי כל מי שעוסק במתן שירותי בריאות.
ניבה אזוז: ועכשיו ,במהלך המפגש פה, עלה גם הנושא של המאבטחים שגם הם נאלצים להגן על הצוות, והם בעצמם אינם מוגנים על ידי החוק.
ניבה אזוז: הדבר הנוסף זה מה זה אומר "החמרת ענישה"?
ניבה אזוז: הענישה כיום כלפי מי שתוקף עובד במערכת הבריאות היא שלוש שנים פרט לעובדי חרום.
ניבה אזוז: בהצעה זו אתם בעצם מרחיבים את עובדי החירום גם למי שהוא מגיש עזרה ראשונה.
ניבה אזוז: אבל לא הועלתה הצעה להחמיר ענישה כלפי מי שתוקף עובדי מערכת בריאות באשר הם.
מירב בן ארי: לא, אז אני הכנסתי את זה.
מירב בן ארי: הכנסתי את מי שנותן שירותי בריאות.
מירב בן ארי: זה יהיה בתיקון.
קריאה: זה לא מופיע כרגע.
מירב בן ארי: אז אנחנו נקריא את התיקון.
שמרית שקד: זה מופיע בפסקה 1.
מירב בן ארי: יש לכם את התיקון?
שמרית שקד: יש נוסח לדיון.
שמרית שקד: טיוטת נוסח לדיון.
ניבה אזוז: נכון, אבל בסעיף הזה מדובר על עונש מאסר של שלוש שנים, שזה בעצם לא החמרה.
ניבה אזוז: אין פה החמרה.
ניבה אזוז: לעומת ההחמרה שהושגה בעזרת חברי הכנסת - -
מירב בן ארי: - - - לילך.
ניבה אזוז: - - לעובדי מערכת הבריאות ששם הענישה היא חמש שנים, ואפילו שמעתי שיש החמרה בהתעללות בבעלי חיים – החמרת ענישה של ארבע שנים – ועובדי מערכת הבריאות כנראה נחשבים פחות בעיני המדינה מבעלי חיים.
לילך וגנר: אני מזכירה לכל נציגי הממשלה שהם כפופים להחלטת ועדת שרים, שכמובן אינה מחייבת את חברי הכנסת, אבל את נציגי הממשלה היא מחייבת ואותי היא מחייבת, ואני כמובן אמורה להציג את עמדת הממשלה לפי - - -
מירב בן ארי: זה בסדר, לילך.
מירב בן ארי: אמרתי את זה בתחילת דברי.
מירב בן ארי: בואי תגידי עכשיו את העמדה שלך.
לילך וגנר: אז אני רוצה להסביר גם את עמדתנו מהותית.
לילך וגנר: אני לא - - -
מירב בן ארי: הסבירי את הפרוצדורה.
לילך וגנר: אני לא מתגדרת בהחלטת ועדת השרים אלא רק מזכירה זאת לנציגי הממשלה שיושבים איתנו.
לילך וגנר: לגבי ההחלטה המהותית: "אנחנו" זה לא משרד המשפטים שחושב ככה, זה ועדה ציבורית, ועדת דורנר, שהממשלה אימצה את מסקנותיה.
לילך וגנר: הוועדה אומרת שהרתעה לא מושגת באמצעות החמרת ענישה.
לילך וגנר: עכשיו, אנחנו מאמינים גדולים במיגור תופעות עברייניות בעייתיות.
לילך וגנר: והתופעה שאתם מעלים היא חמורה, האלימות כלפי רופאים ואנשי צוות רפואי היא חמורה.
לילך וגנר: היא תופעה שפוגעת בציבור הזה ובציבור המטופלים ובכל מדינת ישראל.
לילך וגנר: אנחנו לא מקלים ראש בתופעה זו.
לילך וגנר: אנחנו רק חושבים שהכלי של החמרת ענישה הוא מה שאנחנו קוראים פתרון קל לבעיות שהטיפול בהן הוא הרבה יותר מעמיק.
לילך וגנר: למשל, אכיפה משמעותית היא הרבה יותר משמעותית מאשר החמרת ענישה.
לילך וגנר: כמו שאנחנו יודעים - - -.
איילת נחמיאס ורבין: איך את מציעה לשפר את האכיפה?
לילך וגנר: שנייה, העבריינים הפוטנציאלים אינם קוראים את ספר החוקים ומקבלים את המספרים שעכשיו נמסרו כאן:
לילך וגנר: זה לא שלוש שנים אלא חמש שנים, זה לא חמש שנים אלא שבע שנים.
לילך וגנר: הדברים האלה לא משפיעים על ההתנהגות של בני אדם.
לילך וגנר: הם אולי יוצרים תחושה יותר טובה שעושים משהו, אבל בעצם הטיפול האמיתי צריך להיות כמו שכתוב בדוח מור יוסף – בנקיטת שורה של צעדים שנועדו להבטיח את המוגנות של אנשי צוות רפואי.
אורי פליישמן: שזה אחד מהצעדים.
לילך וגנר: לצעד הזה אנחנו התנגדנו, ואנחנו ביססנו את התנגדותנו בעזרת מחקרים שאין השפעה על ההתנהגות - - -
מירב בן ארי: תגידי, רגע, שנייה רגע.
איילת נחמיאס ורבין: למה למה - - - לעובדי הוראה?
לילך וגנר: לגבי עובדי הוראה.
לילך וגנר: הוא - - -
מירב בן ארי: אני אשאל אותך, כן.
לילך וגנר: מצמצם את תופעת האלימות נגד מורים?
מאיר כהן: כן, זה מצמצם.
מאיר כהן: כן, כן, כן, גבירתי – זה מצמצם.
לילך וגנר: אז אני לא סבורה ש - - -
מאיר כהן: זה לא נכון מה שאת אומרת.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא ברמות של מיגור לצערי, לא ברמות של מיגור.
לילך וגנר: אבל שוב, ההחמרה כשלעצמה - - -
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך רגע שאלה מהתחלה ועד הסוף: אם את אומרת שוועדת דורנר אומרת שהחמרת ענישה לא יוצרת הרתעה, זה דבר לגיטימי, אני רק שואלת, אז למה הסכמתם להעלות את הענישה לגבי פגיעה בעובדי הוראה?
מירב בן ארי: את חייבת להסביר לי.
לילך וגנר: אני מסבירה.
מירב בן ארי: כי אני חייבת לומר משהו, אני לא מזלזלת בעובדי ההוראה.
מירב בן ארי: אבל, עם כל הכבוד, אנשים פה הם מהזרקות לנגיעות אינטימיות, לסיטואציה הרבה יותר אינטימית ממורה ותלמיד.
מאיר כהן: סליחה גבירתי, אני רוצה להתערב, זה קשור מאוד לזהות המציע.
מאיר כהן: כשמוטי יוגב מציע החמרה בהוראה אז הוא בא למשרד המשפטים ואמירות כאלה הופכות להיות לבטלות בשישים כי השרה - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אתה יודע,
מאיר כהן: סליחה, השרה אומרת להם: כשברקו רוצה החמרת ענישה אז כל ועדת דורנר היא מקבלת כי הם הופכים להיות בטלים בשישים.
מאיר כהן: נוח להם לבוא לכאן כשמדובר בעובדי בריאות ולהגיד את, סליחה אני לא רוצה להתבטא קשה מאוד.
מאיר כהן: איזו מן אמירה זו?
מאיר כהן: איזו מן אמירה שאומרת שאם אתה מחמיר, אם אתה מחמיר - - -
לילך וגנר: זה לא - - -
מאיר כהן: סליחה גבירתי, חברה צריכה לשדר אמירות מאוד ברורות.
מאיר כהן: הכנסת צריכה לשדר אמירה מאוד ברורה.
מאיר כהן: לא יעלה על הדעת שלגבי עובדי הוראה ועדת החינוך מאשרת ולגבי עובדי בריאות ועדת הבריאות לא תאשר.
לילך וגנר: אולי תנו לי - -
מאיר כהן: עם כל מה שאומרת הגברת דורנר - - -
מירב בן ארי: אני אתן לך, לילך.
לילך וגנר: - - להשלים את דברי.
לילך וגנר: שוב, ישנם, אפשר לבוא ולהגיד - - -
מאיר כהן: כשאני הגשתי הצעת חוק שאומרת, אני חייב - - -
מירב בן ארי: אבל אי-אפשר עם שניכם ביחד.
מירב בן ארי: אז מאיר, תסיים ואחרי זה לילך.
לילך וגנר: אולי - - -
מירב בן ארי: רגע, שנייה, אני אתן לך, אל תדאגי.
מאיר כהן: כשהגשתי הצעת חוק להחמיר בענישה למשפחות של סייעני טרור, אמא שידעה שהבן שלה הולך לרצוח קיבלה שלושה חודשים.
מאיר כהן: אז שמעתי את האמירה חסרת הבסיס הזו.
מאיר כהן: אבל מיד למחרת, כשענת ברקו באה עם משהו אז הם שתקו.
מאיר כהן: הכנסת לא צריכה להקשיב לדבר הזה.
מאיר כהן: את צריכה לעשות הכול, גבירתי היושבת-ראש, בכדי שתהיה החמרת ענישה נגד עובדי משרד הבריאות, נגד נותני שירות.
מאיר כהן: אני רואה את זה, אני גר בדימונה, אני רואה את זה אפילו במרכז מיון קדמי שפתחתי.
מאיר כהן: גם שם החבר'ה בשעה 02:00 בלילה באים ותוקפים אותם.
מאיר כהן: אז מה, איזה מן דבר זה?
מירב בן ארי: טוב, מאיר, הנקודה ברורה.
מאיר כהן: סליחה, אני סיימתי.
לילך וגנר: שוב, אנחנו לא מזלזלים בפגיעה באף אדם.
לילך וגנר: עכשיו, ההתייחסות כאילו למערכת הבריאות אין התייחסות מיוחדת היא לא נכונה.
לילך וגנר: הרי החוק כבר היום קובע ענישה מוחמרת לתקיפת עובדי ציבור וענישה מוחמרת יותר של חמש שנים לפגיעה בעובדי חירום כאשר הם מטפלי בבן אדם.
לילך וגנר: לכן, לגבי רופאים, נאמרת האמירה – היא נאמרה בצורה ברורה על ידי המחוקק – והיא באה לידי ביטוי גם בפסיקה, אני מיד אציג לכם גם פסקי דין בהקשר הזה.
לילך וגנר: לכן, אנחנו לא חושבים שמה שהציבור זקוק לו עכשיו זו עוד אמירה ועוד החמרה.
לילך וגנר: הרי אנחנו נוכל להחמיר עם זה לנצח.
לילך וגנר: הרי גם עובדים סוציאליים כפי שציינתם בצדק הם אוכלוסייה שמבקשת החמרת ענישה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא בטוחה שהם לא עולים בקנה אחד עם עובדי הוראה.
לילך וגנר: אז שוב - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, אני רוצה להגיד לך, זה לגיטימי - - -
לילך וגנר: כל הניסיון הזה ליצור שוויון - - -
מירב בן ארי: אני חייבת לתת לה לדבר.
מירב בן ארי: אני יודעת שאתם יכולים להתפרץ אבל תנו לה רק לסיים.
איילת נחמיאס ורבין: לא בסדר, אבל - - -
מירב בן ארי: נתתי למאיר, תמתיני בסבלנות.
לילך וגנר: מה שאני מנסה להגיד זה שבעבר העונש על תקיפת עובד ציבור היה חמש שנות מאסר.
לילך וגנר: אחר כך המחוקק החליט לדרג: תקיפת עובד ציבור עונשה שלוש שנות מאסר ובנסיבות מחמירות – חמש שנות מאסר.
לילך וגנר: מה שאתם אומרים לי זה בעצם שכל סקטור יבוא ויסביר לי באותות ובמופתים, ובצדק מבחינתו, מדוע הוא צריך להיות בחמש שנים ואז תתבטל ההפרדה הזו - - -
מאיר כהן: נו, כן, בוודאי.
לילך וגנר: אז יכול להיות שהמחוקק צריך ולעבור סקטור סקטור.
לילך וגנר: יכול להיות שאתם צריכים לבוא ולהגיד לנו אמירה חד-משמעית: - - -
אורי פליישמן: רק עובדת מרפאה היא לא עובדת ציבור.
אורי פליישמן: אגב, היה פסק דין בעניין הזה.
מירב בן ארי: אדוני, אתה לא יכול להפריע.
מירב בן ארי: זה רק חברי הכנסת.
לילך וגנר: אפשר לחשוב שאולי מה שהמחוקק עשה – ההבחנה בין עבירת בסיס של שלוש שנים לבין חמש שנים – אולי הבחנה זו לא במקומה וצריך להחמיר לכולם לענישה של חמש שנות מאסר.
לילך וגנר: אבל, הנושא הזה שכל סקטור בא ומשכנע, שוב, בצורה ממלכתית ונכונה מבחינתו - - -
מירב בן ארי: רגע, לילך, הרי המטרה, אם אנחנו מדברים על חמש שנים, בואי ננסה להיות שם.
מירב בן ארי: אם היום, היום המצב הוא שיש שלוש שנים וחמש שנים, נכון?
מירב בן ארי: זאת אומרת שחמש השנים שמדברים עליהם כבר קיימות אצל עובדי - - -
לילך וגנר: נכון, קיים אצל - - -
מירב בן ארי: יפה, אני באה לקראתך.
מירב בן ארי: רגע, בואי תחדדי נקודה זו כי היא קריטית בעיני.
מירב בן ארי: כי רוב חברי הכנסת אמרו תעלי משלוש לחמש אבל את אומרת: מירב, יש לי כבר חמש.
מירב בן ארי: אז הסבירי לחברי הכנסת בדיוק מי אלה שזכאים להיכנס לחמש.
לילך וגנר: אז אני אסביר לכם: בדרך כלל גם יתקיימו הנסיבות המחמירות.
לילך וגנר: הנסיבה המחמירה הראשונה שחלה לגבי כל עובדי הציבור - - -
מירב בן ארי: כל עובדי מערכת הבריאות.
לילך וגנר: אז רגע, שנייה.
לילך וגנר: תנו לי שנייה להתייחס בצורה סדורה גם להגדרה וגם להחמרה.
לילך וגנר: כרגע ההגדרה של עובד ציבור בהחמרת הענישה לשלוש שנים היא מאוד מאוד מאוד רחבה.
לילך וגנר: אנחנו מתכוונים לא רק לעובד ציבור כהגדרתו בחלק הכללי של חוק העונשין שמגדיר מיהו עובד ציבור, אלא גם למי שממלא חובה או תפקיד המוטלים עליו על פי דין, או מי שנותן שירות לציבור מטעם גוף המספק שירות לציבור.
לילך וגנר: בעיננו, כל האנשים שאתם דיברתם עליהם נכנסים להגדרה.
לילך וגנר: ואנחנו ביקשנו, קראנו למשרד הבריאות ולהסתדרות הרפואית בישראל ולכל הארגונים שאם יש בעיה בפסיקה, אם יש מישהו שאומרים עליו שהוא לא עובד ציבור, ולטעמנו, שוב, כיועץ המשפטי לממשלה הוא כן עובד ציבור, תביאו את העניין לידיעתנו ואנחנו נראה איך מטפלים בו.
לילך וגנר: אגב, אני ראיתי פסיקה שנוגעת לאנשי מוקדי חירום דוגמת "בטרם", שמורשעים בעבירה של תקיפת עובד ציבור.
לילך וגנר: זאת אומרת, אנחנו לא נתקלנו בבעיה, אבל אם יש בעיה אני בהחלט מוכנה לפתור אותה.
לילך וגנר: זה מה שהוחלט בוועדת השרים.
לילך וגנר: זה לגבי הכניסה לתוך העבירה.
לילך וגנר: לגבי הנסיבות המחמירות לחמש שנים: אם הוא התכוון להכשיל את המותקף בתפקידו או למנוע מלמלאו זה כבר חמש שנים.
לילך וגנר: בלי לקשר לאם מדובר ברופא.
לילך וגנר: עכשיו, בנושא של אנשי צוות רפואי בדרך כלל מתקיימת הנסיבה המחמירה הזאת.
לילך וגנר: זה בלי קשר לנסיבה המיוחדת לעובדי חירום שמנויה בסעיף ג.
לילך וגנר: כנ"ל אם הוא היה מזוין בנשק חם או קר או שהתקיפה הייתה בצוותא.
לילך וגנר: אבל תמיד תארים מקרים של משפחות שתוקפות, ממילא זה מוחמר לחמש שנים.
לילך וגנר: זאת אומרת, זה לא שמה שחסר לנו זה החמש שנים בהקשר הזה כעונש מירבי בעבירות.
לילך וגנר: עכשיו, המחוקק בחר ליצור נסיבה מיוחדת לעובדי חירום.
לילך וגנר: הנסיבה הזו לא מותנית בהתקיימות כל הדברים שאמרתי.
לילך וגנר: די בכך שתוקפים עובד חירום שהוא מטפל במטופל שנמצא בסכנה חמורה לחייו או - - -
מירב בן ארי: אז זה נהפך לחמש שנים.
לילך וגנר: זאת אומרת - - -
מירב בן ארי: רגע, אז תעצרי פה שנייה, אני מבינה אותך ומנסה להגיע לפתרון עם חברי הכנסת.
מירב בן ארי: כי יש כאן קצת תסכול.
מירב בן ארי: אני אומרת דבר כזה: את היום אומרת שעונש חמש שנות מאסר זה אם הוא מטפל באדם שמצוי בסכנת חיים או בסכנה חמורה.
מירב בן ארי: זאת אומרת,
לילך וגנר: או שהוא עובד בחדר מיון.
מירב בן ארי: רגע, זאת אומרת שאם זו טובה קררו זיכרונה לברכה לא משנה ששם זה בכלל מדובר ברצח.
לילך וגנר: מדובר ברצח ומקרים שהעונש הוא מאסר עולם חובה.
מירב בן ארי: רגע, אבל את נותנת בחוק המקורי היום הגנה רק, תקשיבו גם חברי הכנסת, שהתוקף עובד חירום כאשר הוא מטפל באדם שמצוי בסכנת חיים או בסכנה חמורה לשלימות הגוף.
מירב בן ארי: אם את אומרת: אנחנו משאירים כמו היום, את בעצם אומרת שרק אם הוא מטפל במישהו שנמצא בסכנת חיים, אבל אם הוא מטפל - - -
איילת נחמיאס ורבין: מתנדב במד"א.
מירב בן ארי: אם הוא מטפל, לא - - -
איילת נחמיאס ורבין: מתנדב של מד"א.
לילך וגנר: מתנדב של מד"א כן.
מירב בן ארי: זה כן, איילת.
מירב בן ארי: איחוד הצלה ייכנס פה.
אורי פליישמן: גבירתי, האחות רחל ברוך - - -
מירב בן ארי: תגיד לי, מי אתה?
אורי פליישמן: אני מנכ"ל הסתדרות האחיות.
מירב בן ארי: אתה מדבר בלי רשות דיבור.
אורי פליישמן: סליחה.
מירב בן ארי: רגע, יש כאן כמה אנשים שמחכים.
מירב בן ארי: אני מנסה להגיע להסכמה כי זו מהות המחלוקת.
איילת נחמיאס ורבין: תן לה לנהל את הדיון.
מירב בן ארי: אני אגיד לך מתי אתה מדבר.
מאיר כהן: זה לא עובד ככה, תפסיק.
איילת נחמיאס ורבין: היחידים שמותר להם להתפרץ זה אנחנו.
אורי פליישמן: ברור, אני מכבד את זה אבל שנהיה יעילים בדיון.
מאיר כהן: תעביר בקשה לרשות דיבור.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אל תעיר על הניהול של הדיון.
מירב בן ארי: מי שנותן סיוע רפואי.