GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עבד אל חמיד אבו רביע: והאם מישהו שם בתכניות העבודה שלו לפגוש את הילד הזה והאם מי שבא ורואה אותו שזה מלווה אותו ומבחינתו זה משטרת ישראל שבאה, זה כוחות שבאו, אבא לא יכול להסביר לילד שלו למה נהרס הבית ולא ניכנס לזה, וגם הוא הולך עם כל החווי הזאת שמלווה אותו בעוד עשר או 15 שנים שאנחנו פוגשים אותו.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני לא רוצה לדבר הרבה אבל אני רוצה להגיד לכם שאנחנו במצבי שירותי הרווחה, דיברו קודם על מרכזי קשישים, יש לי מועדוני מופת לקשיש, יש לי.
עבד אל חמיד אבו רביע: אבל אין לי יכולת להקים הרבה.
עבד אל חמיד אבו רביע: השירותים שלי הם הנגשה.
עבד אל חמיד אבו רביע: כשאני מגיע לכפרים הבלתי מוכרים, אם מדברים על פזורת רהט ומזבלת דודאים ועד מורדות ים המלח ויש לי שני רכבים במחלקה שאני צריך להגיע למקומות כאלה, עובד סוציאלי שיוצא ביום, במקום שיעשה בשכונה ד' שבעה ביקורים הוא מקסימום יעשה שני ביקורים.
עבד אל חמיד אבו רביע: זאת אומרת היכולות שלי מאוד מצומצמות.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני לפעמים מגיע למצב, אם מגיעה אלי אישה ואני בטוח שהיא עברה שבעה-שמונה מחסומים עד שתגיע אלי עד המשרד, היא בוכה, אני לא מתבייש להגיד בפורום כזה שאני בוכה איתה.
עבד אל חמיד אבו רביע: למה?
עבד אל חמיד אבו רביע: כי אני חסר אונים.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני אבדתי את המקצוע שלי כעובד סוציאלי, למה?
עבד אל חמיד אבו רביע: כי אני צריך להתעסק עם גג מטפטף ועושה בוץ למשפחה בלילה והילדים למחרת לא הלכו לבית הספר.
עבד אל חמיד אבו רביע: אני צריך לחפש ספק שייתן שבע מיטות באותו ערב וייכנס עם הרכב שלו וייתקע בבוץ בשביל להנגיש למשפחה שבע מיטות כדי להרים טיפה את המשפחה מעל הבוץ.
עבד אל חמיד אבו רביע: מה עוד, אני צריך להתעסק בגג, אני צריך להתעסק באנרגיה סולרית, אגב הם רואים ברווחה כחזית ואני כחזית רווחה, על מה אני אחראי?
עבד אל חמיד אבו רביע: ואיזה כוח יש לי, והנגישות שאני מנסה לעשות למשפחות כאלה, אני שואל שאלות טריוויאליות, אני איבדתי את המקצוע שלי כעובד סוציאלי באוניברסיטה, אני מתעסק בכיבוי שריפות, אני מתעסק לפעמים בדברים שאני צריך להאכיל את מי שהגיע אלי עם כל הקשיים שיש לו ולשכוח לרגע שאני צריך לסייע לו במזרון או במקרר או לעשות לו תכנית טיפול.
עבד אל חמיד אבו רביע: דיברו על מרכז אלימות, יש לי והמרכז אלימות הראשון שאני מקים במגזר הבדואי, יש לי.
עבד אל חמיד אבו רביע: ואני אשתף אתכם בחוויה.
עבד אל חמיד אבו רביע: כשאני בתוך הטיפול מוציא אותם לטיול, אולי יש חלקים, הוא יושב פה ושמע אישה חד הורית בת 54 ומה היא אומרת?
עבד אל חמיד אבו רביע: פעם ראשונה אני רואה את הים.
עבד אל חמיד אבו רביע: הים התיכון פעם ראשונה.
עבד אל חמיד אבו רביע: כי היא מתעסקת בכל מה שיש מסביב.
עבד אל חמיד אבו רביע: חבר'ה, המצב לא פשוט, אני מדבר מתוך כאב, אני לא רוצה להאריך ואני אומר לכם גם בתפקידי אני לא יכול לשרוד הרבה, אני אומר בפומבי, אני לא יכול לשרוד הרבה, למה?
עבד אל חמיד אבו רביע: כי האמצעים שיש לי הם קשים, ובמיוחד עם הכפרים הבלתי מוכרים.
ג'מעה אזברגה: אנחנו ניתן גם לחברים אחרים להתייחס, לכן רציתי - - - מגיד אלעטאונה .
מגיד אלעטאונה: אני מנהל האגף לשירותים חברתיים במועצה אזורית נווה מדבר.
מגיד אלעטאונה: אפשר להגיד העובד הסוציאלי הראשון או השני מעל 40 שנה במקצוע.
מגיד אלעטאונה: צהריים טובים לכולם.
מגיד אלעטאונה: לפני שאגיד את דבריי אני רוצה לתקן את המושג של ישובים בלתי מוכרים.
מגיד אלעטאונה: המושג הזה יש לו קונוטציה שלילית וקראתי לזה אוכלוסיית גמ"ל, גרים מחוץ לישובים.
מגיד אלעטאונה: זאת אומרת הם תושבי ישראל, יש להם תעודת זהות אבל אין להם מעמד מוניציפלי ומכאן אני רוצה להכנס לעניין.
מגיד אלעטאונה: האוכלוסיה בשתי המועצות הם קרוב ל-100,000, מעל 60%, 70% הם בשתי המועצות שגרים בצורה מפוזרת בכל הנגב, ושתי הגישות הטיפוליות למשל במועצה שלי, - - - הישובים הגישה היא שונה מאשר השבטים כי בשבטים אתה לא יכול לעשות פעולות קהילתיות כי אין מבנים.
מגיד אלעטאונה: לפני - - - הייתי אחראי על אבו בסמה ושם רציתי להקים לילדים בסיכון בתל ערד, הושקעו שם על ידי עמותת SOS העולמית 200,000 שקל, בית של שייח' מסוים ש- - - בשנות השישים, הוזמנתי לבית משפט, פלשתי למדינת ישראל, בסך הכל רציתי להקים מקום חסות לילדים מסכנים וכדומה, והיום המבנה שומם, עד היום.
מגיד אלעטאונה: הם אפילו הלכו, הסיירת הירוקה במשרד הפנים אמרו למשרד הרווחה "- - -עליכם העובד הזה.
מגיד אלעטאונה: איך תכניסו ילדים ללא ביטוח" אמרתי שכל הבדואים תחת כיפת השמיים, אין לנו ביטוח, אולי גם נולדנו לא חוקי יגידו.
מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר, שתי המועצות הם קבלן משנה של מדינת ישראל.
מגיד אלעטאונה: האחריות הראשונה היא של מדינת ישראל.
מגיד אלעטאונה: הם לא עושים טובה.
מגיד אלעטאונה: צריכים לעשות חוזה, ורצוי אם היה כל הפזורה הבדואית תחת כותרת אחת בלבד, כי היום רהט טוענת שיש לה פזורה, ואין סוף, ואנחנו יודעים שלא ב-20 ולא ב-50 שמות יפתרו את בעיית הפזורה.
מגיד אלעטאונה: הבדואים ימשיכו להיות בשבטים כי זו אדמתם וזה לגיטימי, זה חלק מה- - - אנחנו בדואים, אין מה לעשות.
מגיד אלעטאונה: הנביא מוחמד היה בדואי.
מגיד אלעטאונה: מכאן אני רוצה להעלות כמה בעיות.
מגיד אלעטאונה: אחת – במצב חירום לשבטים האלה בשתי המועצות האלה אין אבא ואמא.
מגיד אלעטאונה: לא מיגוניות, לא מים, לא בשיטפונות ואנחנו פנינו לפיקוד העורף שלאנשים האלה בשעת חירום אין אף אחד.
מגיד אלעטאונה: יש מחקר חדש שהילדים הבדואים מגלים פוביה וחרדה בגלל החושך.
מגיד אלעטאונה: אין להם נכון לעכשיו גם חשמל.
מגיד אלעטאונה: פה ושם גנרטור.
מגיד אלעטאונה: בעיה נוספת, יש לי ישוב על גבול מצרים, בערך 140, 150 משפחות, אין להם תעודת זהות, ולצערי שירתו בצה"ל.
מגיד אלעטאונה: בושה וחרפה.
מגיד אלעטאונה: אדם שירת בצה"ל ואין לו תעודת זהות.
מגיד אלעטאונה: ומי כמוכם יודע, בהיעדר תעודת זהות אין ביטוח לאומי, אין ביטוח רפואי, אין שום דבר.
מגיד אלעטאונה: גם בהריסת בתים, הם לא באים לאף אחד, באים אלי לבכות.
מגיד אלעטאונה: לתפיסתי זה ילד בסיכון, לבנות לו אוהל או משהו אף אחד לא מוכן לתת תקציב לזה, בגלל שהוא ישוב לא מוכר.
מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר מדינת ישראל על הגיל הגודל שרואה את הריסת הבתים ומונעים ממנו לעשות את הבית - - -.
מגיד אלעטאונה: המדינה תצטער.
מגיד אלעטאונה: עדות לכך, אחוז המתגייסים הולך ויורד, מדוע?
מגיד אלעטאונה: בגלל המדיניות הזאת.
מגיד אלעטאונה: המדיניות ה- - - והטיפשית, לא יכול לעשות את זה.
מגיד אלעטאונה: דבר נוסף, בתקופת ידידי אלי אלאלוף - - -
מגיד אלעטאונה: תן לי ברשותך.
מגיד אלעטאונה: תקשיב, אל תסכים איתי.
מגיד אלעטאונה: הייתה ועדת העוני, אני בן המיעוטים היחידים שהשתתפתי ארבע שנים וכתוצאה מזה זכינו במועצה שלנו לביטחון סוציאלי שזה 500 שקל לחודש.
מגיד אלעטאונה: בגלל היעדר השתתפות של 45 שקל שלדעתי המדינה צריכה לשלם, זו פזורה שאין לה מעמד מוניציפלי, אני לא יכול לנצל את זה.
מגיד אלעטאונה: החברה הבדואית היום נמצאת בעיצומו של משבר חברתי תרבותי ומשבר פסיכו סוציאלי.
מגיד אלעטאונה: מבחינת מודל, המעבר הזה דומה להגירה.
מגיד אלעטאונה: פירוש הדבר שצריך כדי לשקם את הבדואים בשתי המועצות מעבר לתקציב השוטף של המדינה, תקציבים ייחודיים על מנת לאפשר להם.
מגיד אלעטאונה: במנהלת הנגב יש מיליונים תחת כותרת "קהילה", יעבירו לי אותם, אני משפר את מעמד האישה, הילד בסיכון - - -
טלב אבו עראר: הוא העביר אותם להריסה.
מגיד אלעטאונה: לכל אחד יש ג'יפ 400,000 שקל כדי להרוס.
מגיד אלעטאונה: ואני - - - יש לי סובארו ישנה.
מגיד אלעטאונה: לכן אני אומר גם צריך לתת לתושבים, 4 על 4 יגיע לילד, לאיש הקשיש, לחולי הנפש.
ג'מעה אזברגה: כיוון שהזכרת את אלי אלאלוף יו"ר הוועדה, אנחנו ניתן לו את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: למרות שאני מוכן להמשיך ולהקשיב, קודם כל אני שמח שיש לי ממלא מקום מוכשר מוצלח וחבר.
אלי אלאלוף: בראבו טלב על היוזמה והיום הזה שאתה עושה.
אלי אלאלוף: אבל להצדיק מה המצב שלי, מה העמדה שלי כלפי השכנים שלי, הבדואים ליד הבית שלי כי אני גר בבאר שבע, אני 500 מטר מאוהלים, מפחונים, מדברים שאף אדם נורמלי לא היה אמור לגור ולהסתכל עליה כפי שאנחנו מסתכלים, אני מאוד מצטער על המצב, אני מזדהה בכל מילה שהחברים שלי אמרו ומה שאתה אמרת.
אלי אלאלוף: אבל יש לנו מדינה שהזניחה ומזניחה את המגזר הבדואי.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה לא כשכן, אני אומר את זה עכשיו כיו"ר ועדת העבודה הרווחה והבריאות, ובשלושת התחומים שהוועדה הזאת אחראית עליהם אנחנו לא עושים מספיק עבודה, אנחנו לא מביאים מספיק משאבים ואנחנו לא יודעים יותר טוב לטפל במה שאנחנו צריכים לטפל.
אלי אלאלוף: יש ניואנסים פה ושם אבל - - - והמצב הוא כזה ויימשך הרבה שנים מפני שכולנו צריכים לשנות את האסטרטגיה שלנו אם רוצים שינוי.
אלי אלאלוף: כשקיבלתי מסמך לקראת היום שיש מחסור בתקנים של עובדים סוציאליים, מה יש אם יהיו עובדים סוציאליים אבל אין להם כלים לעבוד?
אלי אלאלוף: הם יהיו רק יותר מתוסכלים שיזהו את הבעיות שהעליתם ואין להם תשובה.
אלי אלאלוף: אז מה, הם בייביסיטר?
אלי אלאלוף: יש פה בעיה מאוד גדולה של חוסר תכנון אמיתי של השירותים לחברה הבדואית כפי שהיא רואה את עצמה.
אלי אלאלוף: אני מוצר של קולוניאליזם צרפתי במרוקו.
אלי אלאלוף: אני אף פעם לא הסכמתי שהצרפתים ינהלו אותי.
אלי אלאלוף: אני רציתי להיות יהודי מרוקאי גם ציוני, ואני רוצה לנהל את עצמי, אף אחד לא יגיד לי איך לאכול, מה לאכול, איך להתייחס לאמא שלי ואיך להתייחס בכלל לחברה שלי.
ג'מעה אזברגה: זה היעדר התאמה תרבותית.
אלי אלאלוף: זה טרמינולוגיה אשכנזית.
אלי אלאלוף: מה זה התאמה תרבותית?
אלי אלאלוף: התרבות שלך שונה משלי ועובדתית אני מכבד את התרבות שלך, אני מנסה רק ללמוד בלי לפגוע חס וחלילה בך, אבל אני רוצה שאתה תגדיר לעצמך מה אתה רוצה.
אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם בשיא הכנות, אתם חייבים ובעזרת מי שאתם רוצים, להגדיר מה התכנית שלכם לנושא של החברה, של שירותי הרווחה, שירותי הבריאות וכולי.
אלי אלאלוף: רק באים ואומרים ככה אתם צריכים לחיות, ככה אתם צריכים לקבל.
אלי אלאלוף: מי אמר שמרכז יום לקשיש שטוב לאופקים הוא טוב לערוער?
אלי אלאלוף: אז אומרים לכם לפי התקן אתם ככה וככה.
אלי אלאלוף: יש מגזר בדואי שמפוזר ב-100,000 אנשים.
אלי אלאלוף: תארו לכם שמדינת ישראל תשאיר עיר יהודית של 100,000 אנשים ללא טיפול בריאות וללא טיפול רווחה.
אלי אלאלוף: לכן צריך היום, אם אני יכול לסכם בנקודה אחת, צריך שהבדואים בעצמם לפי ההגדרות שלהם יגדירו מה הצרכים שלהם בסדר עדיפות, בתקצוב, כדי להשיג מה שמגיע לכם.
אלי אלאלוף: זה מה שלי יש להגיד.
אלי אלאלוף: דבר שני, עבד אלחמיד, אני רוצה להגיד לך משהו, תמצא טרמינולוגיה שתאפשר לשתף אחרים.
אלי אלאלוף: אני לא יכול להקים מרכז לקשיש.
אלי אלאלוף: המדינה צריכה לעזור לך להקים.
אלי אלאלוף: זה לא עניין אישי שלך.
אלי אלאלוף: אני שומע אותך כל הזמן לוקח את האחריות האבסולוטית על הנושא.
אלי אלאלוף: מי אתה שיכול לעשות?
אלי אלאלוף: תשתפו בהתלבטות ובביטוי שלכם את הדרישות של החברה הבדואית, עבד אלחמיד, אני לא מקנא בך באתגרים היום יומיים שיש לך, אבל זה לא עניין אישי.
אלי אלאלוף: אל תשתמש ב"אני אני".
אלי אלאלוף: אנחנו זקוקים לזה, אנחנו רוצים את זה, ואז אנשים יסתכלו על החברה באחריות יותר גדולה ממה שהיום.
אלי אלאלוף: כי היום, אני מודה, אני מתבייש כישראלי, יהודי, וכולי, אני מאוד מתבייש מהמצב של החברה הבדואית בדרום.
אלי אלאלוף: אם היינו מדברים על זה הייתי - -- גם את זה, אבל אפשר להתמודד ואפשר להגדיר ואפשר להגיש תכניות, תכניות מביאות תקציבים.
אלי אלאלוף: תלונות, לא תמיד.
ג'מעה אזברגה: ניתן לחבר הכנסת חיים ילין לדבר כי הוא מדבר ואחר כך חבר כנסת – דובר.
ג'מעה אזברגה: בסדר הזה.
חיים ילין: רק שלא יגידו שיש דיקטטורה בחברה הבדואית.
חיים ילין: מכובדיי כולם, זו הישיבה השלישית שאני נמצא בה היום, התחלתי בוועדת כספים, כלכלה ועכשיו בעבודה ורווחה.
חיים ילין: אני יכול לסכם שבשלושת הוועדות היה נושא אבל כולם דיברו על הריסת בתים.
חיים ילין: זה המשותף לשלושת הוועדות.
חיים ילין: אני רוצה להיות פרקטי, אני גם מוכן לעזור וגם בטח אלי אלאלוף מוכן לעזור, אבל בסוף אתם צריכים להוביל את זה.
חיים ילין: ראשי הרשויות צריכים להוביל מול משרד הפנים הקפאה.
חיים ילין: הקפאה והסדרה.
חיים ילין: יש בתים, אני כבר אומר לכם, בתוך הקו הכחול, שלא ניתן להסדיר.
חיים ילין: שטכנית ניבנה לא לפי החוק במקום שאי אפשר להסדיר אותו.
חיים ילין: אז לו כנראה צריך למצוא תחליף אחר במקום אחר כדי שלא יהיה הרס ושאנשים יישארו באוהל.
חיים ילין: זה אסור בחברה הישראלית שיהיה דבר כזה.
חיים ילין: לכן הסיפור של ההסדרה, שזה קיים דרך אגב, אני אומר לכם מתוך ניסיון, זה קיים גם בקיבוצים וגם במושבים כי פעם חשבו שהמשפחה יכולה לעשות מה שהיא רוצה בתוך הקו הכחול, זה לא ככה.
חיים ילין: לא רק לכם.
חיים ילין: יש עוד קהילות שנהרסו ונהרסים בתים.
חיים ילין: לכן אני אומר לכם, אתם חייבים להגיע למצב שלהקפאה והסדרה.
חיים ילין: איפה שלא, לא.
חיים ילין: ואז הסיפור יהיה אחר לגמרי, וזה גם יעשה שכל.
חיים ילין: כי אני כל הזמן אומר, מדינת ישראל יכולה להגיד שהיא שמה מיליארדים על החברה הבדואית אבל היא לא יכולה לשים אותם כי אין הסדרה ואין תכניות בגלל שזה הזנב, זה אותו מקום שאנחנו חייבים להסדיר אבל אי אפשר להסדיר בגלל שיש קרקע פרטית ולא פרטית וקרקע מדינה, זה סיבוך לא פשוט שחייב להיות מוסדר.
חיים ילין: בלי שזה יהיה מוסדר, נשב פה עוד 20 שנה ונמשיך לדבר על אותן בעיות.
חיים ילין: זה מביא אותנו למוסדות החינוך שזה הנושא השני.
חיים ילין: לא ייתכן כבוד היושב ראש, ואני אומר את זה למרות שזה דיון לוועדת חינוך, שילדי מדינת ישראל שכוללים גם את החברה הבדואית, אבל החברה היהודית, לא יכולה להסיע תלמידים בדרך לבנה.
חיים ילין: אסור לה, אבל לבדואים כן מותר, נתחיל משם.
טלב אבו עראר: כן מותר או חייבים?
חיים ילין: לא, אין להם דרך אחרת.
חיים ילין: לכן האפליה הזאת.
חיים ילין: גם פה יש ממשלה ויש גם שלטון מקומי ששלטון מקומי נותן ל-70 ילדים בשביל לחסוך להכנס לאוטובוס, אז בואו, לא הכל הממשלה אשמה.
חיים ילין: בסוף אנחנו צריכים להבין איפה האחריות שלנו, איפה האחריות של הממשלה ואיפה האחריות של האזרחים.
חיים ילין: אני מגיע למצב, כל הדבר הזה הוא גם מצב כלכלי, אבטלה, אלימות במשפחה ואנחנו שומעים את הקול של הח"כים שמייצגים אתכם כל יום בכנסת, מביא אותנו למצב אבסורדי לחלוטין שבמקום לטפל, למנוע את הבעיה, אנחנו מטפלים בבעיה אבל אין לנו מספיק כוח אדם של עובדים סוציאליים שצריכים לטפל.
חיים ילין: ופה נכנסת המשמעות של מה שנקרא טיפול קהילתי.
חיים ילין: כאחד שגדל בקיבוץ ומבין מה זה קהילה.
חיים ילין: גם אצלכם זה קהילות, גם אצלכם הטפול לא צריך להיות פרטני אלא צריך לחזק את הקהילה כך שהיא תעזור לחלשים.
חיים ילין: כי אם אנחנו נעזור לבנאדם הפרטני אנחנו לא עשינו כלום, בגופים כאלה שהם די הומוגניים וגם רוצים להמשיך לחיות בקהילה.
חיים ילין: הפלוס בדבר הזה, ואני אומר מתוך מחקרים שהייתי שותף להם וקראתי, שכל השקעה של שקל בחברה הבדואית נשאר בחברה הבדואית.
חיים ילין: זה לא שזה שמצליח הולך להייטק בארצות הברית, אין דבר כזה.
חיים ילין: עובד סוציאלי, אחות, רופא, שלומד בתוך הקהילה נשאר בתוך הקהילה, הוא קשור ומחובר, יש לזה פלוסים מאוד גדולים וכל השקעה נשארת כהשקעה בחברה.
חיים ילין: אם אנחנו לוקחים את שלושת הנקודות האלה ובסופו של דבר ממנפים אותם, לדעתי לפחות ברמה האסטרטגית אנחנו נוכל להתקדם.
חיים ילין: אם לא, אין לי ספק שיש אנשים שרוצים להנציח מצוקה של אג'נדה מסוימת, אני נגד הדבר הזה כי בסופו של דבר בנגב עצמו הולכים לחיות עוד חמישה מיליון אזרחים יחד, יהודים, בדואים וכולם ביחד, אין מקום אחר במדינת ישראל להושיב עד 2040 עוד חמישה מיליון איש, ואם לא נטפל באוכלוסייה הבדואית עכשיו לא יוקם, לא יהיה מצב כזה של ערים בסוציו אקונומי 8, 9, 10 ליד סוציו אקונומי 1.
חיים ילין: זה לא יקרה, לא יהיה וממשלת ישראל, לא משנה איזו ממשלה, צריכה לטפל ברמה האסטרטגית בבעיה הבדואית.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה חיים.
ג'מעה אזברגה: באמת האוכלוסיה הבדואית האחרונה שרוצה להנציח את המצב.
ג'מעה אזברגה: אחרונה.
ג'מעה אזברגה: שתבין.
ג'מעה אזברגה: אתן לראש העיר רהט לדבר.
ג'מעה אזברגה: יש לי רשימת דוברים.
פאיז אבו צהבאן: שלום לכולם.
פאיז אבו צהבאן: אני ראש עירית רהט, ראש עיר חדש.
פאיז אבו צהבאן: תודה.
פאיז אבו צהבאן: חדש ישן.
פאיז אבו צהבאן: אני נבחרתי והיה לי חזון למנף את העיר מבחינה חינוכית גם כלכלית וגם חברתית.
פאיז אבו צהבאן: אבל לצערי הרב בשבוע הראשון קרה רצח בתוך העיר ובמקום שאטפל בחינוך אני מטפל בעקירת משפחות מתוך הישוב רהט לחורה, להעתיק אותם מחוץ לרהט.
פאיז אבו צהבאן: תאר לעצמך אדוני היושב ראש, ראש עיר חדש שבא עם חזון והוא מטפל בבעיות חברתיות קשות מאוד, ומחלקת הרווחה שהעירייה נותנת מצ'ינג של 25% זה מעמסה, מי יטפל בזה?
פאיז אבו צהבאן: עירית רהט או מועצת חורה?
פאיז אבו צהבאן: אנחנו בדילמה קשה, בדרך כלל הבדואים הם אנשים שיש להם סבלנות אבל הסבלנות הזאת גורמת לנו לפצעים חברתיים ואנחנו רוצים את העזרה של המדינה לתמוך בישובים הבדואים כי אם הישובים הבדואים עניים אנחנו גם מושכים את הישובים היהודיים למטה, וגם את האוכלוסיה במדינת ישראל למטה.
פאיז אבו צהבאן: אנחנו רוצים להיות חלק בלתי נפרד מאוכלוסייה עשירה, אמידה, גם מבחינה פיננסית ולא להיות עניים.
פאיז אבו צהבאן: תנו לנו את הכלים וההזדמנויות על מנת למנף את עצמנו.
פאיז אבו צהבאן: דבר שני, העיר רהט קולטת מהפזורה מסביבה .
פאיז אבו צהבאן: התושבים בפזורה של רהט לא משלמים ארנונה לעירייה והיא צריכה לתת שירות לתושבים האלה, חינוך ורווחה.
פאיז אבו צהבאן: יש לנו גם בעיה בקשר לנגע הסמים.
פאיז אבו צהבאן: התקציב שאנחנו מקבלים בקופת העיריה זה לא מספיק שכר לעובד שמטפל בעניין הזה ואנחנו עירייה עניה שנמצאת בסוציו אקונומי 1.
פאיז אבו צהבאן: דבר אחרון עניין הפוליגמיה שגורם לנו גם בקטע הזה לבעיות חברתיות, החוק שכבר בקנה, גורם להרבה נשים להתגרש מבעליהן ואנחנו צריכים לטפל בנשים הגרושות האלה, גם זה נטל על העיריה שלא מקבלת שיפוי או תקציבים לטפל במשפחות כאלה.
פאיז אבו צהבאן: תודה לכם.
ג'מעה אזברגה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: תראה, אני לא חושב שיש הקצנה בקביעה האו זה או זה, או שבונים בתי סוהר או שבונים בתי ספר.
ג'מאל זחאלקה: כל בית ספר שאתה בונה אתה חוסך בבניית בית סוהר.
ג'מאל זחאלקה: בנגב יש בעיות קשות מאוד ולכן צריך תקציבים גדולים מאוד בכל הקשור לעזרה סוציאלית, לרווחה, כי יש עוני, יש בעיות של סמים, של פשיעה, של ילדים בסיכון, של אלימות, המון עבודה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לצמצם את העבודה של העובדים הסוציאליים, אבל אתה לא יכול לעשות את זה כי ב-2003 נקבעה מדיניות, אין תקציבי העברה, הכל צריך להיות ליעילות הכלכלית והעניינים החברתיים, לצמצם כמה שאפשר.
ג'מאל זחאלקה: הבעיה במהלך זה, חבר הכנסת אלאלוף שאתה יודע את זה טוב מאוד ואפילו טוב ממני, בדו"ח שלך, יש בעיה חיכוכית.
ג'מאל זחאלקה: אם אתה רוצה באמת לתת לאנשים לעבוד, אשה וגבר וכולם ילמדו וכולם יעבדו ולהעלות אותם למצב סוציו אקונומי טוב, ואתה רוצה להשקיע בזה, אבל עד שתגיע למצב הזה יש מצב קשה ואם אתה לא מטפל בו המצב מחמיר ואתה אפילו לא יכול להשיג את יעדייך.
ג'מאל זחאלקה: עבודה סוציאלית ורווחה זה לא בזבוז כסף.
ג'מאל זחאלקה: יש תפיסה של קפיטליזם דרוויניסטי שזה בזבוז כסף.
ג'מאל זחאלקה: ולא היא.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים לחיות על תקציבי העברה ועל רווחה ועל זה, אנחנו חברה עובדת.
ג'מאל זחאלקה: החברה הערבית היא חברה עובדת, הציבור שלנו רוצים לעבוד, גברים ורצים לעבוד, נשים רוצות לעבוד.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות ששמעתם את זה, על כל משרה של עוזרת גננת יש 50 מועמדות ויש מלחמת עולם על כל משרה.
ג'מאל זחאלקה: כלומר אין בעיה שנשים לא רוצות לעבוד, הן מתות לעבוד, רק תמצא להן עבודה.
ג'מאל זחאלקה: אבל אל תספר להן שיש עבודה בלוד, צריך שתהיה עבודה קרוב למקום המגורים.
ג'מאל זחאלקה: לכן צריך להתאים את תקציבי הרווחה ותכניות הרווחה לצרכים של האוכלוסיה, לצרכים העכשוויים.
ג'מאל זחאלקה: במקביל לעשות ברצינות פיתוח כלכלי חברתי שאנשים לא יזדקקו לתקציבי הרווחה, אבל שני אלה צריך לעשות במקביל, אתה לא יכול לקצץ ולצמצם בתקציבי הרווחה ולהבטיח כי אנחנו ראינו בוועדות אחרות היום שכל ההבטחות שהיו על פיתוח כלכלי, רק חלק קטן מהם יושם, ביצירת אזורי תעשיה.
ג'מאל זחאלקה: אז היישום הוא פחות מ-30%.
ג'מאל זחאלקה: ועל זה נבנה שזה יביא לחברה תעסוקה ולכן לא צריך כסף לרווחה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך ללכת יד ביד גם רווחה גם פיתוח כלכלי, הציבור שלנו רוצה לעבוד, תנו לנו עבודה.
ג'מאל זחאלקה: אבל אם אין לנו עבודה, אנחנו זקוקים לרווחה.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה ד"ר ג'מאל זחאלקה.
אברהים אל הוואשלה: אני ראש מועצה אזורית נווה מדבר.
אברהים אל הוואשלה: אני רוצה להתייחס, דיברו כאן על הרווחה והרחיב גם מנהל המחלקה אצלי ד"ר מג'יד, אני צריך לציין שהרווחה היא לרווחת הילדים והמשפחות והנשים, כך אני רואה אותה מזווית של להרים, זאת אומרת את איכות החיים וגם המובן של הרווחה ולא כמשרד שמטפל במצוקות של המשפחות.
אברהים אל הוואשלה: לכן אם אנחנו באים עם צרכים, על מנת לראות ולטפל, אנחנו בינתיים נותנים טיפול נקודתי לבעיות, ומה עוד שיש לנו הרבה גורמים שמביאים לסיטואציה הזו.
אברהים אל הוואשלה: עכשיו הסתובבתי בין הוועדות וגם דיברנו על תעסוקה.
אברהים אל הוואשלה: שלחו אלי מהישוב על התראה להריסת מכולת שהיא משנת 1973 נותנת שירות לתושבים שם וגם כמקום תעסוקה, ומה עוד שרוצים להרוס ואין אלטרנטיבה והמקום נמצא בתכנון.
אברהים אל הוואשלה: זאת אורמת אנחנו עד סוף שנת 2019 תהיה לנו תכנית מאושרת ואנחנו בתוך התכנית הזאת מאפשרים ומכשירים את המקום הזה למסחר לפתור את הבעיה.
אברהים אל הוואשלה: אבל אם אין ראיה ואין החלטה מהממשלה לתת לרשויות שם לתכנן ולפתור את הבעיות, אני לא כל כך גאה להיות נטל על משרדי הרווחה כי אנחנו נותנים כאן רק פתרונות נקודתיים בישובים ומלווים משפחות במצוקה ובאים כאילו מבקשים נדבות, למרות שהשאיפה שלנו צריכה להיות שבאים בגאווה.
אברהים אל הוואשלה: לא יכול להיות שהאנשים והחברה לוקחים אותם כולם לעובדים סוציאליים, והעובד הסוציאלי, גם ההכנסות, אנחנו לא רוצים.
אברהים אל הוואשלה: אנחנו רוצים שמשמרד הרווחה יטפל במשפחות לרווחתם, האישה עובדת הגבר עובד הבן והבת כולם עובדים ואז אנחנו צריכים למנף את רמת החיים שלהחברה.
אברהים אל הוואשלה: אני אסיים.
אברהים אל הוואשלה: כשמתכננים צריכים לתכנן את הישובים ולאפשר לנו.
אברהים אל הוואשלה: הזכירו כאן שצריך לפנות למשרד הפנים להקפיא ואני בעד זה אני רוצה לשבת עם המינהל, אני לא מצליח לעשות ישיבה.
אברהים אל הוואשלה: שולח אליהם, בינתיים הם מושכים אותי על מנת שיעבור התאריך וייהרסו הבתים ואין לנו אלטרנטיבה.
אברהים אל הוואשלה: משפט אחרון, צריכה להיות כאן ראיה מערכתית ומשרדי הממשלה צריכים להיות מסונכרנים ויחד איתנו לקבל את הבעיות.
אלי אלאלוף: איפה מינהלת הבדואים במשחק הזה?
אברהים אל הוואשלה: מינהלת הבדואים היא מאחורה, היא שמתכננת את הישובים והתקציבים מוזרמים לרשות, גם היא שולטת בזמנים.
אברהים אל הוואשלה: אנחנו כאילו רק לא שותפים, משתפים אותנו.
אברהים אל הוואשלה: יש הבדל.
אברהים אל הוואשלה: אני צריך להיות כמו כל רשות מוניציפלית במדינת ישראל באופן ישיר עם משרדי הממשלה, ולא דרך הרשות.
אברהים אל הוואשלה: אני לא צריך מגשר.
אברהים אל הוואשלה: אני מספיק יודע לתכנן על פי התכנונים הישראליים את הישובים שלנו ועל פי הצרכים של הישובים.
אברהים אל הוואשלה: תודה.
ג'מעה אזברגה: ניתן למשרד הרווחה להתייחס.
ג'מעה אזברגה: מרים בן עטר בבקשה.
ג'מעה אזברגה: אבל בקצרה כי אנחנו חייבים לסיים את הדיון.
מרים בן עטר: אני אגיד כמה מילים.
מרים בן עטר: משרד הרווחה הוא אחד המשרדים שעוסק או מנסה לקדם את מצבם של התושבים הבדואים בדרום.
מרים בן עטר: משרד הרווחה לא אמון ולא מסוגל בשלב זה להתמודד עם כל התופעות שאנחנו רואים אותם יחד עם החברים שלנו, של הריסת בתים, של היעדר תכנון, של כניסה לישובים מוכרים אבל עדיין התשתיות לא נבנות, או הקצב של הדברים לא מתרחש בצורה מספיק טובה.
מרים בן עטר: לכן אנחנו מתמקדים בעיקר בטיפול הסוציאלי של התופעות שעולות בשטח.
מרים בן עטר: זה נכון שאם הנסיבות החיצוניות היו שונות, אם התשתיות היו יותר טובות אולי פני הדברים היו קצת אחרים.
מרים בן עטר: בינתיים מה שאנחנו עושים, ממשלת ישראל הקצתה תקציבים ייחודיים לאוכלוסייה הבדואית ויש תכנית חומש לרשויות הבדואיות.
מרים בן עטר: מי שקובע - - -
אלי אלאלוף: ספציפית לרווחה?
מרים בן עטר: ספציפית לרווחה, 75 מיליון.
מרים בן עטר: ומי שמתכנן - - -
אלי אלאלוף: על חמש שנים?
מרים בן עטר: לחמש שנים.
מרים בן עטר: מי שמתכנן את התכניות - - -
יריב מן: חבר הכנסת אלאלוף, זה תוספת על התקציב הרגיל.
אלי אלאלוף: מה זה תוספת לתקציב הרגיל?
יריב מן: אני לא רוצה להפריע למרים, אני ממשרד החקלאות, כשהיית בראש ועדה לטיפול בנושא של העוני
יריב מן: אני אדבר בשם יאיר - - -
ג'מעה אזברגה: גם נציג האוצר עזב אני רואה.
ג'מעה אזברגה: תסיימי.
ג'מעה אזברגה: אנחנו בלחץ זמן.
מרים בן עטר: המחלקות לשירותים חברתיים בחברה הבדואית מקבלים תקציבים משני מקורות.
מרים בן עטר: אחד מהמשרד ישירות כמו כל מחלקה אחרת, זה התקציב השוטף, והתקציב הנוסף שהם מקבלים זה כסף מהחלטות ממשלה, תכנית חומש, ומי שמגדיר בכסף הזה את ה תכניות הם מנהלי המחלקות לשירותים חברתיים הבדואים יחד עם הצוותים שלהם.
מרים בן עטר: המחוז מלווה את התהליך, תומך בהם מסייע להם כדי להשיג את המסגרת, כדי לפתוח ולסגור דברים ולבנות דברים.
מרים בן עטר: אבל ההחלטות נמצאות בידיהם של החברים הבדואים פה שמנהלים את המחלקות לשירותים חברתיים.
מרים בן עטר: הם בנתונים שיש להם, בצרכים שיש להם עושים את סדרי העדיפויות שלהם.
ג'מעה אזברגה: יריב בבקשה.
יריב מן: לא הייתי בתחילת הדיון כי הייתי צריך להיות בשתי ועדות אחרות.
יריב מן: קשה שלא להסכים עם ידידי ראש מועצת נווה מדבר אברהים אל הוואשלה ואני לא חולק על מה שנאמר כאן.
יריב מן: נדמה לי, ואני אומר את זה בצורה אישית, שהדיאלוג לפחות בין הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב לבין ראשי המועצות השתפרה בשנתיים-שלוש האחרונות, יש יותר קשב, יותר שיחות, מנסים למצוא יותר פתרונות משותפים.
יריב מן: כמו שנאמר קודם, אנחנו מפעילים תכנית פיתוח במעל 3 מיליארד שקל שעברה בפברואר 2017, תכנית 2397, להגיד שהכל קל והכל זורם, קשה להגיד.
יריב מן: העליתם קודם את נושא אזורי התעשייה, אמר חבר הכנסת זחאלקה והוא צודק - - -
אלי אלאלוף: לא, תתרכז ברווחה.
אלי אלאלוף: אל תברחו כל הזמן לצרות העולמיות.
יריב מן: בסדר גמור.
יריב מן: כמו ששאלתם, בתכנית הפיתוח הקודמת היו 24 מיליון, היום מושקעים 75 מיליון שהם מעל לתקציב הרגיל שמשרד הרווחה מקצה לישובי ה בדואים בנגב שכולם סוציו אקונומי 1, הנמוך ביותר מבחינת הלמ"ס.
אלי אלאלוף: מה השגתם בתחומי הרווחה?
מרים בן עטר: אולי אני יכולה לפרט?
אלי אלאלוף: שנדע שיש כסף אבל יש גם הישגים.
יריב מן: חבר הכנסת אלאלוף, יש פה שני מנהלי מחלקות לשירותי רווחה - - -
אלי אלאלוף: אבל עוד פעם דיברו על הריסת בתים.
אלי אלאלוף: זה אסון.
אלי אלאלוף: הריסת בתים זה אסון, אני מסכים.
אלי אלאלוף: תדברו על הרווחה.
ג'מאל זחאלקה: אני אביא לך דוגמה.
ג'מאל זחאלקה: משרד הרווחה תקצב שני אנשים שיטפלו במכורים לסמים.
ג'מאל זחאלקה: אבל אין להם מקום, אפילו אין להם חדר לעבוד.
ג'מאל זחאלקה: כי המינהלת תוקעת את האפשרות לפתח מוסדות ציבור.
ג'מאל זחאלקה: אל קסום, תשאל אותי - - -
עבד אל חמיד אבו רביע: אני דיברתי על זה בוועדה אחרת של הסמים.
ג'מעה אזברגה: הוא דיבר על זה, יריב לא היה - - -
ג'מאל זחאלקה: אבל פה צריך להזכיר את זה מה האבסורד.
ג'מעה אזברגה: אנחנו בפיגור של זמן וחייבים לסיים.
ג'מאל זחאלקה: אני הייתי בוועדה למלחמה בסמים.
ג'מאל זחאלקה: זה מה שאמרו לי יש כסף, יש תקציב, אבל התכנון לא מאפשר לפתח.
ג'מאל זחאלקה: בגללכם.
ג'מעה אזברגה: הבעיה לא רק התקציב, הבעיה גם הזרמת התקציב.
ג'מעה אזברגה: לפתוח אופקים, לחשוב מחוץ לקופסה.
ג'מעה אזברגה: זה לא מתמטיקה שאחד ועוד אחד שווה שניים.
ג'מעה אזברגה: אני צריך לתת לעוד אנשים להתייחס.
ג'מעה אזברגה: בבקשה עטיה ראש המועצה.
מרים בן עטר: סליחה יש אפשרות להשלים את התשובה לשאלה של מה נעשה בכסף של הרווחה?
מרים בן עטר: כי אני מוכרחה להגיד היום, אני חושבת שראשי הערים שנמצאים פה יכולים להיות גאים בשירותי הרווחה שמתקיימים ברשויות השונות.