GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה גליק: האימא או האבא או האלמן שנשאר, אגב, אני באמת רוצה לברך שיש באמת בלי עין רעה פה חברי כנסת רבים, גם חבר הכנסת אזברגה, חבר הכנסת חאג' יחיא, חברת הכנסת אלהרר וחבר הכנסת סידה שבאמת אני מודה לכולם, כי באמת זה מקיף את כלל האוכלוסיות.
יהודה גליק: הילד היתום, אין לו מעמד שאומר, תשמעו, תנו לו.
יהודה גליק: האימא או האבא איבדו בן זוג.
יהודה גליק: אין אישור לאובדן ימי עבודה, אישור לליווי.
יהודה גליק: כל הדברים שאני היום מקבל בתור נפגע איבה מהיום שהתאלמנתי והילדים שלי מקבלים מהיום שהם התייתמו, המערכת לא מכירה בשום דבר.
יהודה גליק: אני פשוט הייתי מזועזע.
יהודה גליק: האמיצות שיושבות פה הן אמיצות אמיתיות כי כל אחת מהן פה חוותה את זה.
קריאה: לא רעות.
יהודה גליק: רעות, ברוך השם מתנדבת, אבל הדס אלמנה כבר 18 שנה, גידלה ארבע ילדים, מלי אלמנה שלוש שנים.
יהודה גליק: הן לקחו אותי לבקר במשפחה בנתניה שליבי יצא.
יהודה גליק: לפני תשעה חודשים נפטר שם האבא, והאימא התחילה לעבוד בעמותת "אמיצים", ולפני חודשיים האימא נפטרה.
יהודה גליק: ארבעה ילדים גדלים לבד.
יהודה גליק: ראשת העיר ומנהלת אגף הרווחה התייצבו איתי בבית שם.
יהודה גליק: הלב יוצא, אבל אין את הסעיף של מה עושים.
יהודה גליק: האחות של האימא רוצה לקחת את הילדים האלה באומנה ואין מי שעוזר לה.
יהודה גליק: יש לה שלושה ילדים משלה, היא רוצה לקחת עוד ארבעה.
יהודה גליק: אין מי שעוזר לה להרחיב את הבית שלה.
יהודה גליק: כל דבר הם צריכים לבנות מחדש כי אין מעמד.
יהודה גליק: יתום הוא לא במעמד.
יהודה גליק: כל מה שאני אומר לכם זה דברים שלמדתי מהם בחודשיים שאני באמת זכיתי להכיר את העמותה הזאת.
יהודה גליק: אני חושב שבאמת מן הראוי שנדע מה קורה.
יהודה גליק: אני מוכרח לומר דבר אחד אחרון שמאוד מטריד אותי.
יהודה גליק: הסתבר שלפניי כבר כמה חברי כנסת פנו לממ"מ שפנו לביטוח הלאומי, ביקשו נתונים כמה יתומים יש, כמה אלמנות יש, נתונים בסיסים.
יהודה גליק: כבר ארבעה חודשים אנחנו לא מצליחים לקבל את הנתון הבסיסי הזה מביטוח לאומי.
יהודה גליק: אני פניתי לדובר של ביטוח לאומי.
יהודה גליק: הוא אמר, אין בעיה, אני אתן לך את הסמנכ"ל, פרופ' גוטליב, דבר איתו.
יהודה גליק: אחרי יומיים הוא חזר אלי, בשמחה, אנחנו ניתן לך את המידע, תפנה להיא.
יהודה גליק: אני בעצמי כבר חודש וחצי מנסה לקבל את המידע הבסיסי, כמה אלמנות.
אלי אלאלוף: שמעת את הצעקה השקטה של מנהלת הוועדה?
אלי אלאלוף: למה לא פנית אליה?
יהודה גליק: צודק, בסדר.
יהודה גליק: אני פניתי דרך הממ"מ אבל אני אשמח.
אלי אלאלוף: גם לממ"מ, בצורה לא נעימה אני אגיד, זה לא יהיה על תקציבך אלא על תקציב הוועדה.
יהודה גליק: טוב, אני שמח מאוד.
יהודה גליק: אני מודה לך מאוד.
אלי אלאלוף: זה תפקידנו לעשות.
יהודה גליק: האופן שבו הרמת את הנושא הזה פשוט מאוד מרשים אותי ותודה רבה.
אלי אלאלוף: נציגת "אמיצים", בבקשה.
אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה, כי במסמך שהעברתם לנו, העברתם לנו שמות.
אלי אלאלוף: אני מבקש לטובת הדיון והשמירה על כבוד המשפחות האלה, ללא שמות בבקשה.
אלי אלאלוף: בכל מקרה גם אם יצא לכם להגיד, אז אנחנו נכסה את זה בפרוטוקול.
הדס דיסין: אנחנו ננסה לשמור.
הדס דיסין: שמי הדס דיסין ואני מייסדת ויושבת-ראש עמותת "אמיצים".
הדס דיסין: אני התאלמנתי בגיל 29.
הדס דיסין: בעלי היה עורך דין שנפטר מדום לב וביום בהיר אחד נשארתי עם ארבעה ילדים.
הדס דיסין: הגדול היה בן 7, הקטנה הייתה בת שבעה חודשים, ובמשך 17 שנה מאז אני מנסה לשרוד, אבל אני כן רוצה לפתוח בתודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף ולחבר הכנסת יהודה גליק שהשכילו להבין את החוסר הגדול שישנו כבר 70 שנה במדינת ישראל בהכרה ובעיגון מעמדם של היתומים בישראל.
הדס דיסין: אני גם מבקשת מכולם, פעם ראשונה שלי פה.
הדס דיסין: לא חלמתי בחיים שאני אגיע לדבר כזה ואני לא רגילה לדבר.
אלי אלאלוף: גם יהודה ואני.
אלי אלאלוף: אני עוד יותר זקן ממנו.
הדס דיסין: כן, אבל לך הייתה אימא אלמנה, לי לא.
הדס דיסין: לפני שנתיים התחלתי לביים סרט דוקומנטרי על אלמנות צעירות כמוני וגיליתי בור שחור מבחינה חברתית.
הדס דיסין: אין שום סיוע או טיפול ייעודי למשפחות יתומות מאב או אם בישראל.
הדס דיסין: ניסיתי לעניין אנשים מכובדים ולא עניינתי אף אחד, ונאלצתי להקים את העמותה בעצמי.
הדס דיסין: למזלי ועם חברות טובות הצלחתי.
הדס דיסין: נמצאת איתי היום רעות קטיעי, חברת הנהלת "אמיצים" שנרתמה ונתנה יד להקים את העמותה.
הדס דיסין: תיכף תשמעו גם את מלי.
הדס דיסין: בדצמבר 2016 חיו כ-30,000 יתומים בישראל כשרוב רובם מקבלים קצבת שארים.
הדס דיסין: לכאורה מדובר בזן נדיר של ילדים.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, עד גיל 21.
הדס דיסין: עד גיל 17.
הדס דיסין: כ-30,000 ילדים, דצמבר 2016.
הדס דיסין: לכאורה מדובר בזן נדיר של ילדים שמשום נדירותם כנסת ישראל מעולם לא דנה או הכירה בהם, אבל אנחנו מגלים שבדצמבר 2016 מתוך כ-30,000 ילדים יתומים יש 240 יתומים נפגעי פעולות איבה, מוכרים, מטופלים, עם מעמד רשמי ודיונים רבים בעניינם, ממלאים את ועדות הכנסת, וטוב שכך.
הדס דיסין: עוד אנחנו מגלים שבדצמבר 2016 בנוסף ל-30,000 יתומים חיים בישראל 578 יתומי צה"ל עם הכרה, עם מעמד, עם אגף במשרד הביטחון וחיבוק לאומי עוטף, חם ואוהב במיוחד, וטוב שכך.
הדס דיסין: ב-21.5.2018 ובאמצעות חבר הכנסת סמוטריץ' שלחנו למרכז המחקר והמידע של הכנסת בקשה לקבל נתונים ראשוניים על משפחות "אמיצים", משפחות צעירות, יתומות מאב או אם.
הדס דיסין: מאז ועד היום אנחנו חווים גרירת רגליים רצינית שהאחרונה שבהן לוותה במענה של הביטוח הלאומי שהסביר שמדובר במידע לא זמין מבחינתם וייקח עוד הרבה זמן.
הדס דיסין: ממה שהסבירו לנו, מידע לא זמין פירושו, מעולם לא היה לנו מחקר בעניין.
הדס דיסין: זו הפעם הראשונה שלנו לטפל בזה ולכן זה ייקח זמן.
הדס דיסין: 240 יתומים נפגעי פעולות איבה, 578 יתומי צה"ל ול-30,000 יתומים אזרחיים אין מידע, אין מספרים, אין השוואות, אין טיפול.
הדס דיסין: מה כן יש?
הדס דיסין: יש ילדים יתומים שזכו להיות חלק ממשפחות שכול וקורבנות כלשהם.
הדס דיסין: יש קורבנות התאבדות, קורבנות תאונות דרכים, קורבנות המתה, רצח.
הדס דיסין: משפחות שכול אלו הקימו ארגוני סיוע ועל הדרך גם אלמנות ויתומי אותו נושא זכו להכרה לא בשל היותם יתומים חס וחלילה אלא בשל היותם קורבנות נושא כלשהו.
הדס דיסין: בדצמבר 1948 הקימו משפחות השכול את יד לבנים, הארגון הראשון שמטפל באובדן חללי צה"ל.
הדס דיסין: בשנת 1991 קמים אלמנות ויתומי צה"ל, פורשים מיד לבנים ומקימים את ארגון אלמנות ויתומי צה"ל.
הדס דיסין: הם הגיעו למסקנה שמשפחות השכול אינן ביתן, שהורים ששכלו את בנם יקירם או אחים ששכלו אחים, אינם אלמנות ויתומים שחוו אובדן מגן.
הדס דיסין: הורים שמאבדים לא עלינו ילד, לא מאבדים את המגן הטבעי שלהם.
הדס דיסין: ילד אינו המגן הטבעי של הוריו בטבע.
הדס דיסין: הורים הם המגן הטבעי והעיקרי של הילדים, אבל ילדים שמאבדים את ההגנה הטבעית שלהם אינם קורבנות אלא אם במקרה הם זכו להיות קורבנות המתה, קורבנות תאונות דרכים או קורבנות התאבדות.
הדס דיסין: ילד יתום שאיבד את אבא שלו מסרטן, אינו קורבן במדינת ישראל.
הדס דיסין: הוא אינו קיים בכלל ולא מקבל התייחסות בשל היותו יתום נטו.
אלי אלאלוף: גם לא בביטוח לאומי?
הדס דיסין: כולם מקבלים קצבאות שארים אבל אין להם אגף.
הדס דיסין: יש אגף לנפגעי המתה בישראל.
הדס דיסין: יש את "בשביל החיים" ועמותת "אלה" שמטפלים בתאונות דרכים ובהתאבדויות, קורבנות כלשהם.
הדס דיסין: כולם בחבילה אחת ביחד עם ההורים שגם נכנסו לתוך הקטגוריה הזאת.
הדס דיסין: לא בכדי בעברית יש שם שונה לשכול ולאלמנות ויתומים.
הדס דיסין: מדובר בסוג אובדן שונה מהותית.
הדס דיסין: הקמת ארגון אלמנות ויתומי צה"ל נתפס כנראה כמאבק כוחות כי הוא לא עורר את המדינה ומוסדותיה לחשב מסלול מחדש או לבדוק את המהות ואת הצרכים של אלמנות ויתומים מול משפחות שכול, ועד לרגע זה מעולם לא טיפלו באלמנות ויתומים אזרחי ישראל.
הדס דיסין: עניין הקורבנות עולה מדרגה כשאנחנו באים לבדוק את קצבאות הילדים.
הדס דיסין: ילדים קורבנות מחלות, נכות, ילדים להורים גרושים, ילד להורה נכה, ילדי אומנה, כולם ללא יוצא מן הכלל נמצאים מעל הילד היתום בכל הקשור לקצבאות ולתשלומים נוספים, לסלי בריאות ולטיפול כולל.
הדס דיסין: ילד יתום מקבל קצבת שארים בסיסית של 720 ₪ בסיס.
הדס דיסין: אין מתחתיו.
הדס דיסין: אין ילד בישראל שמקבל פחות מילד יתום.
הדס דיסין: ילד יתום בתחתית המדרגה.
הדס דיסין: צרכי היתום, 70 שנה לא קמה ועדה או גוף שידאגו לצרכים של ילדים יתומים בישראל, להכיר במעמד של ילד יתום ולדאוג לעתיד שלו.
הדס דיסין: קבוצת השווים היא הדרך החזקה והטובה היום לעזרה וטיפול.
הדס דיסין: קבוצת השווים של ילדים יתומים בישראל הם אלמנים בני 90.
הדס דיסין: הקצבה שלהם מובנית מקצבה בסיסית ושנות ותק, וראה זה פלא, ילד יתום מקבל 720 שקל פלוס שנות ותק.
הדס דיסין: ילד יתום לרוב נולד להורים צעירים.
אלי אלאלוף: מה זה שנות ותק?
הדס דיסין: שנות ותק, כמה האבא או האימא שנפטרו, כמה שנות ותק היה להם בביטוח לאומי ולפי זה אנחנו נקבל כמה כסף הילד יקבל מעל ה-720 שקל בסיס.
קארין אלהרר: שנות ותק של ההורים בעבודה?
הדס דיסין: של ההורה שנפטר.
קארין אלהרר: לא הבנתי ותק של מה.
הדס דיסין: ותק עבודה.
הדס דיסין: ביטוח לאומי עובד לפי שנות עבודה.
קארין אלהרר: אם ההורים לא עבדו?
הדס דיסין: אם ההורים עלו ארצה, יש לנו סיפור של הורים שחמש שנים היו בחו"ל, בארצות הברית, קנו כרטיסי טיסה לעלות עם שלושת ילדיהם לארץ.
הדס דיסין: היו כבר כרטיסי טיסה, הם כבר רצו לחזור לארץ, שני אנשים עובדים בהייטק.
הדס דיסין: שלושה שבועות לפני כן האימא קיבלה דום לב ונפטרה.
הדס דיסין: הם הגיעו לארץ ללא ביטוח לאומי.
הדס דיסין: הם לא מקבלים כלום.
הדס דיסין: הם לא מוכרים כאן.
הדס דיסין: הם אינם.
הדס דיסין: שנות ותק, כך ביטוח לאומי מסתכל על ילדים יתומים.
הדס דיסין: אין הכרה בילד יתום שהוא ילד יתום.
הדס דיסין: ילד יתום לרוב נולד להורים צעירים, שנות ותק של שלוש שנים, חמש שנים.
דן סיידה: מה מקנה הוותק?
הדס דיסין: הוותק מקנה עוד כמה שקלים.
דן סיידה: להורה או לילד?
הדס דיסין: בזכות הילד ההורה מקבל את הקצבה.
הדס דיסין: הילד לא מקבל קצבה בשל עצמו.
הדס דיסין: נגיד למשל ילד נכה, הקצבה מגיעה אליו, עבורו.
הדס דיסין: ילד יתום, ההורה מקבל עבור הילד קצבת שארים.
הדס דיסין: איך היא מחושבת?
הדס דיסין: היא מחושבת על ידי בסיס של 720 שקלים.
אלי אלאלוף: ואם הוא יתום, לא עלינו, משני ההורים?
הדס דיסין: אז הוא יקבל קצת יותר, 954 שקל.
אלי אלאלוף: ומי יקבל?
הדס דיסין: האפוטרופוס יקבל, וגם שם יש כבר סיפורים שונים, אנחנו לא ניכנס לזה.
הדס דיסין: זה עוד פחות ילדים.
הדס דיסין: איך ומי חשב לתת קצבה תלוית שנות ותק לאנשים צעירים?
הדס דיסין: כל מי שלא חשב על ילדים יתומים, כל מי שלא ידע שקיימים ילדים יתומים.
הדס דיסין: לסיכום אני רוצה לומר, ילד יתום אינו ילד חלש.
הדס דיסין: ילד יתום הוא ילד חסר.
הדס דיסין: איך אנחנו ממלאים את החיסרון?
הדס דיסין: איך אנחנו דואגים לחיסרון שלהם?
הדס דיסין: מי בעל בית של ילדים יתומים?
הדס דיסין: מי במדינת ישראל הוא בעל הבית ודואג לרווחתם ולעתידם הכלכלי, הרווחתי, הנפשי של ילדים יתומים בישראל?
קארין אלהרר: כמה ילדים רשומים אצלכם בעמותה?
הדס דיסין: אנחנו כרגע נמצאים עם 500 משפחות.
הדס דיסין: ילדים זה הרבה יותר.
הדס דיסין: האמת היא שכרגע אין לי ממש מספר של ילדים, אבל כ-500 משפחות.
הדס דיסין: רוב המשפחות הן עם ילד או שניים.
הדס דיסין: מדובר במשפחות צעירות.
הדס דיסין: אנחנו עמותה של אנשים צעירים.
אלי אלאלוף: אבל אמרת בהתחלה שמדובר ב-30,000 ילדים.
הדס דיסין: אנחנו את זה הוצאנו מהמועצה לשלום הילד.
יהודה גליק: שבוע שעבר הייתי בעמותת "אמיצים" בחנוכה, עשו הפנינג.
יהודה גליק: ראיתי 250 ילדים מאושרים שפעם אחת נתנו להם חיבוק.
יהודה גליק: הייתה שם משפחה שלפני שנה הבעל התאבד על הרכבת והרג את הילד, והאימא עם הילד שלה.
יהודה גליק: פעם ראשונה שמישהו מתייחס אליהם.
יהודה גליק: זה פשוט היה אירוע בעיניי מרגש כל כך לראות, 250 ילדים שסוף-סוף מישהו התייחס לקושי שהם עברו.
מריה רבינוביץ': מריה רבינוביץ', מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
מריה רבינוביץ': אנחנו התבקשנו על ידי חבר הכנסת יהודה גליק לכתוב מסמך בנושא יתומים.
מריה רבינוביץ': העברתי כמה נתונים של המועצה לשלום הילד שבעצם על בסיס הנתונים האלה עכשיו הדס דיברה על הנתונים של המוסד לביטוח לאומי, שהיום יש בישראל כ-30,000 יתומים עד גיל 18 וזה יתומים שמוכרים על ידי המוסד לביטוח לאומי.
הדס דיסין: דצמבר 2016.
קארין אלהרר: יתומים שמוכרים על ידי הביטוח הלאומי יכול להיות גם ילדים של נכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה?
הדס דיסין: לא צה"ל, רק נפגעי פעולות איבה.
יהודה גליק: פעולות איבה אמרת 350.
הדס דיסין: 240 יתומי נפגעי פעולות איבה, 578 יתומי צה"ל נכון לדצמבר 2016.
הדס דיסין: אין מכאן נתונים, נכון?
אלי אלאלוף: איפה עומדת העבודה שלכם בממ"מ?
מריה רבינוביץ': אנחנו רק התחלנו את העבודה.
מריה רבינוביץ': התבקשנו לפני שבוע.
יהודה גליק: לפני שבוע פניתי אליהם.
אלי אלאלוף: תעביר אותה לתקציב של הוועדה.
אלי אלאלוף: חבל על הכסף שלך.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה ברצינות כדי שיהיה מסמך של הוועדה.
יהודה גליק: בשמחה.
אלי אלאלוף: על פי הזמנתו, מסמך של הוועדה.
אלי אלאלוף: תיתנו לו את הקרדיט שמגיע לו, במקרה זה, מלא.
אלי אלאלוף: יש לכם לוח זמנים שאתם יכולים לחשוב?
מריה רבינוביץ': התחייבנו לקראת סוף ינואר להגיש את המסמך.
אלי אלאלוף: גם אם הוא יהיה חלקי מאוד, מאוד חשוב שיגיע כמה שיותר מוקדם לשולחן הוועדה כדי שנוכל לקיים דיון שני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש לכם דוח ביניים להעביר לנו.
אלי אלאלוף: גם אם יהיה ביניים בינואר, זה זמן טוב כדי שנעשה את זה.
מריה רבינוביץ': לפני ינואר אני לא חושבת שאנחנו נספיק.
אלי אלאלוף: טוב, בינואר.
אלי אלאלוף: אנחנו לא נתווכח כרגע על התאריך.
הדס דיסין: אני מזמינה את מלי גם.
מלי שמואלי: שמי מלי שמואלי, אני מקדמת מדיניות ואסטרטגיה בעמותת "אמיצים".
אלי אלאלוף: זה היה קשור למקצוע שלך לפני שהתאלמנת?
מלי שמואלי: ממש לא.
מלי שמואלי: הייתי מנהלת תקציבים בחברה פרטית.
מלי שמואלי: בעקבות האובדן עברתי למקצוע ההוראה.
מלי שמואלי: עוד נדבר על אובדן כושר עבודה שאנחנו חוות, וזה בהמשך, אבל לפני זה מאוד חשוב לי לברך אותך, יו"ר הוועדה, חבר הכנסת אלאלוף על כך שכינסת את הכנס החשוב והראשוני הזה.
מלי שמואלי: כמו שציינתם, 70 שנות מדינת ישראל, זה הראשון, ולחבר הכנסת גליק שפגשנו אותו לפני חודשיים ופשוט עטף וחיבק אותנו ודחף ויזם והעלה לסדר-היום את הנושא הזה.
מלי שמואלי: אני אצטרף לדברים של הדס.
מלי שמואלי: אנחנו מאוד מתרגשות.
מלי שמואלי: זו פעם ראשונה שאנחנו באיזושהי ועדה.
מלי שמואלי: זה משהו שמאוד חדש לי.
מלי שמואלי: אני אלמנה שלוש שנים, אם לשני בנים.
מלי שמואלי: הצטרפתי לקבוצה של אלמנים ואלמנות לא מאוגדת, ולימים הכרתי את הדס ונעניתי להצעה שלה להצטרף לעמותה כשותפה ולקדם את הנושא שכל כך בוער בנו.
מלי שמואלי: אתם מרגישים בקול שלנו איך אנחנו מתרגשות וגם אני שומעת את חברי הכנסת, איך הנושא בוער בהם ואי-אפשר לנתק פה את הרגש, אז אני מתנצלת מראש.
מלי שמואלי: אני לא רוצה לפתוח את הדיון בסיפור האישי שלי אלא בדוגמא.
מלי שמואלי: אני רוצה לספר לכם על ש'.
מלי שמואלי: ש' היא אלמנה צעירה.
מלי שמואלי: היא אימא לשלושה ילדים.
מלי שמואלי: היא ובעלה היו ממעמד הביניים.
מלי שמואלי: האבא היה קבלן, האימא קוסמטיקאית.
מלי שמואלי: האבא נפטר בגיל 33, מה שזה אומר שהוא לא הצליח לצבור פנסיה.
מלי שמואלי: היום הפנסיה היא צוברת לכלל המשק, בעיקר למגזר הפרטי, מה שהותיר את האלמנה ואת היתומים להתנהל אך ורק מהמשכורת שלה ומקצבת השארים שבאמת לא מאפשרת איזשהו נתון או עזרה באמת לגדל את הילדים שלה באופן שמכבד את עצמם.
מלי שמואלי: הזוג הזה לא הספיק לקנות בית ומה שמוטל עכשיו על האלמנה זה גם שכר הדירה.
מלי שמואלי: כל ההוצאות הכלכליות האלו ומשק הבית שמתנהל עכשיו ממשכורת אחת בודדת הותיר את האלמנה בלית ברירה לצאת ולעבוד בשתי עבודות.
מלי שמואלי: הילדים עצמם לא רואים את אימא שלהם.
מלי שמואלי: הם עוברים ממסגרת למסגרת.
מלי שמואלי: הם קמים בבוקר, הולכים לבית ספר, מבית הספר לצהרון, מהצהרון למועדונית.
מלי שמואלי: הם פוגשים את אימא שלהם בשעה 19:00 כשהיא מותשת, עייפה, מתוסכלת.
מלי שמואלי: היא לא רואה איזשהו אופק, מי עוזר לה, איך היא יוצאת מהמצב שהיא נקלעה.
מלי שמואלי: זו משפחה שפרנסה את עצמה והייתה במעמד הביניים ולא הייתה נתמכת על שום גורם רווחה.
מלי שמואלי: האובדן הוא לא של חתך סוציו-אקונומי כזה או אחר.
מלי שמואלי: אנחנו רואים סיפורים שאנחנו פוגשים פה בעמותה שלנו, שזה פשוט פוגש בכל חתך סוציו-אקונומי.
מלי שמואלי: רופאה שהייתה מעמד 10 יורדת למעמד 6-5, ואני שואלת את עצמי איפה המדינה שתדאג להם לחיים נורמליים, שהם לא יגיעו לא לאלימות, לא לסמים, לא לאלכוהול, לא לרחוב, ויגידו פה הנציגים מהמשרדים הממשלתיים שאם הם מגיעים לרחוב, דרכם לקצין מבחן ואחרי זה לבתי הסוהר קצרה מאוד, ואני מודעת שאני אומרת פה דברים קשים, אבל זאת המציאות.
מלי שמואלי: בשנה וחצי שאנחנו בעמותה אנחנו נחשפות לעוד ועוד סיפורים שאחד יותר קשה מהשני.
מלי שמואלי: אנחנו, האלמנות והאלמנים לא יכולים, והאמת, גם אנחנו לא צריכים לשאת בכל האחריות כלפי היתומים.
מלי שמואלי: זו אחרית גם של המדינה והמדינה יודעת לקחת אחריות.
מלי שמואלי: דוגמא לכך זה שאב גרוש לא משלם מזונות לגרושתו, המדינה יפה מאוד יודעת לבוא ולשלם את המזונות לגרושה, לילדים כדי לאפשר לה חיים תקינים.
מלי שמואלי: כאן במקרה הזה האבא איננו.
מלי שמואלי: איפה המדינה?
מלי שמואלי: אני שואלת אתכם, איפה היא?
מלי שמואלי: איפה היא שתדאג ליתומים האלו?
מלי שמואלי: יש כאן הרבה גורמים רגולטוריים וממשלתיים שצריכים לקחת אחריות, ואני אפרט את זה: בין אם משרד החינוך או הרווחה או השיכון, אבל לפני שאני מפרטת חשוב לי שתבינו שאנחנו כאן באותה סירה והמדינה צריכה להבין שיש לה אחריות והיא צריכה להירתם לנושא.
מלי שמואלי: אני שמעתי פה את חברי הכנסת ואני מבינה שיש בכם את ההבנה ואת המקום ואני מאמינה שעוד תקדמו את זה.
מלי שמואלי: אני כן רוצה לפרט איפה אני רואה את המשרדים הממשלתיים לוקחים אחריות.
מלי שמואלי: משרד החינוך – בעוד שקיים חוזר מנכ"ל לילדים כאלו ואחרים, אם זה חוזר מנכ"ל לילד עם לקויות למידה או לילד להורים גרושים, לא קיים לא חוזר מנכ"ל ולא הנחיות שיורדות לצוות החינוכי בקצה, שפוגש את היתום.
מלי שמואלי: אין דבר כזה.
מלי שמואלי: הוא תלוי על טובת ליבם של הצוות החינוכי.
מלי שמואלי: משרד הבריאות צריך לתת את דעתו לבריאות הנפש וגם שאינה נפש.
מלי שמואלי: משרד הרווחה צריך לתת את דעתו למסגרות משלימות ושירותים חיוניים שיאפשרו לאלמנה וליתומים לקיים את אותם חיים כמו שהם קיימו לפחות, אולי באותה רמה, לפני האובדן ולפני המשבר שהם חוו.
מלי שמואלי: משרד האוצר צריך לתת את דעתו על השוואת הקצבאות, כבר נגענו בזה פה.
מלי שמואלי: משרד השיכון צריך לתת את דעתו על תנאי הדיור של היתומים, שההורה שנותר לא יכול לעמוד על הוצאות הדיור שהוא נותר להתמודד איתם פשוט לבד.
מלי שמואלי: משרד הפנים צריך לתת את דעתו לגבי הנחה בארנונה ועוד הנחות שיאפשרו לאלמנה עצמה לקיים את משק הבית כמו שצריך.
מלי שמואלי: אני חושבת שדי בדוגמאות אלו כדי להבין שיש פה צורך ממשי בשילוב ידיים של כלל הרשויות כדי שנתמודד עם הבעיה על כל רבדיה.
מלי שמואלי: לצורך זה אנחנו באנו לפה לבקש את העזרה שלכם כדי להקים ועדה שתאגד בתוכה את החשיבה של כל הגורמים הרלוונטיים לטובת גיבוש תוכנית לדאגה לרווחתם ומעמדם של היתומים מתוך ההבנה הזו שהדאגה הזאת היא חובה של כולנו לדאוג לילדים האלו שבסופו של דבר הם הדור הבא שלנו.
מלי שמואלי: הם עורכי הדין, הם הרופאים, הם הקצינים, הם אנשי החינוך של הדור הבא.
מלי שמואלי: מתוך זה אני באמת רוצה לגייס את כל הנוכחים פה.
מלי שמואלי: אני רוצה לסיים את דבריי ושוב להודות לחבר הכנסת גליק ולחבר הכנסת אלאלוף ולבקש ממך, חבר הכנסת אלאלוף למרות שאמרת שתעשה את זה, מעקב אחר הטיפול של הגורמים הרלוונטיים, ושהוועדה הזאת לא תהיה הוועדה האחרונה אלא תחילתה של סדרת ועדות והדברים ידונו ושהדברים לא ירדו מסדר-היום.
מלי שמואלי: ממה ששמעתי, אז אני בטוחה שהנושא הזה יקבל את המענה, ואנחנו פה.
מלי שמואלי: תודה רבה.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל מזה שכשאימא התאלמנה, זיכרונה לברכה וזכרונו של אבא לברכה, היו לי ארבע אחים מתחת לגיל 18.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני כבר עברתי את גיל 18 באותו יום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הרגשתי איך אימא צריכה להתמודד כי אני הייתי סטודנט, איך היא צריכה להתמודד עם ארבעה כשהיא לא הייתה יכולה לעבוד, היא הייתה גם עם מחלות, ואיך אפשר לפרנס את המשפחה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עבדתי תוך כדי לימודים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אף פעם לא לקחתי סמסטר קיץ כדי שאוכל לפרנס את הלימודים שלי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב שהייתי בו, ואז הרגשות של יתום, כבר אנחנו מכירים, לא רוצה להרחיב.
אלי אלאלוף: לא סתם לימודים.
אלי אלאלוף: הוא לא אומר לכם, לימודים בטכניון, מהנדס בניין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: באוכלוסייה יש מקרים, אצלנו במיוחד במשפחות הערביות, אם האימא נפטרה, לרוב האבא מתחתן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אדבר יותר מדי על הכסף ועל התקציבים אבל אני אדבר על דברים אחרים שהם גם חברתיים, שאנחנו צריכים לתת את תשומת הלב ומה קורה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אימא שלי היא אימא שנייה אחרי שהאישה הראשונה של אבא שלי נפטרה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היו לה חמישה ילדים והקטן ביניהם היה בן 3 כשאימא שלו נפטרה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כשמגיעים למצב, כל האוכלוסייה, אומרים משפט, אני אגיד אותו בערבית ואני אתרגם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר משפט בשפה הערבית להלן התרגום החופשי) מה המשמעות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אשת האב, יש עליה קללה מאלוהים, למה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היא לא מתייחסת טוב לבנים של בעלה מהאישה הראשונה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כזה בעייתי למרות שאני יכול להיות גאה באימא שלי שהייתה במחלה לפני המוות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אח לי שהיה גם חולה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לו, בסדר, לא להגיע שלא יחטוף חיידקים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף הוא הגיע לבית חולים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה הוא אמר לי, כבוד היושב-ראש?
עבד אל חכים חאג' יחיא: "טוב שהספקתי להגיע כדי לנשק לה את הידיים ואת הרגליים".
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מאוד מתרגש, שזה לא דרכי.
אלי אלאלוף: זו דרכך.
אלי אלאלוף: אני מכיר אותך מספיק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בתחילת דבריו היושב-ראש דיבר, גם הראית זווית מהצד של האיסלאם איך מתייחסים ליתום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל בחדיר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: חדיר זו הייתה אמירה של הנביא מוחמד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אומר, אומר משפט בשפה הערבית להלן התרגום החופשי) אני והערב ליתום בגן עדן קרובים ככה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לעודד את האנשים לעזור ליתום, אחד מהם, אם אתה מגיע ליתום ואתה עושה לו עם השערות, זה גם צדקה וצדקה גבוהה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הכוונה היא לא רק החלק הכספי אלא איך היחס שהוא לא ירגיש בחסר שלו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בקוראן, מישהו כאילו לא מאמין בא ואומר, הדת היא שקר, זה מי שפוגע ביתום, שם אותה באותה רמה שכאילו שאתה לא מאמין אם אתה פוגע ביתום.
דן סיידה: אם אתה מסוגל לפגוע ביתום, אתה לא מאמין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם אתה אומר אני מאמין, ואתה הולך ומתפלל, המעשה הזה מוציא אותך מהדת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ככה ההחמרה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד משהו בקשר ליתום מבחינת הדת, ואני בן אדם שומר מסורת ואני גם מבין קצת בדת, לא רוצה להגיד הרבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקרים שהבעיה של היתום היא לא כספית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יכול לקבל ירושה גם והירושה יכולה להיות גבוהה ואז מישהו צריך לנהל אותה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: האפוטרופוס שלו מנהל אותה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שני מקרים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הראשון, שמי שמנהל אותה הוא עני בעצמו, אז דמי הניהול הוא יקבל כסף.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בקוראן (אומר משפט בשפה הערבית להלן התרגום החופשי) מי שעשיר, אוי ואבוי לו אם הוא מקבל מהכסף של היתום, אפילו אם הכסף הזה מניב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שהיה עני, שיקבל לפי הצורך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך להתעשר מכספי היתום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אנשים שגם עושים את הטריקים ולוקחים את הכסף של היתום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר משפט בשפה הערבית להלן התרגום החופשי) אלה שלוקחים את הכסף של היתום עם הטריקים האלה, כאילו שהם אוכלי אש, מכניסים לבטן שלהם אש ובסוף לגיהינום, לכן אני אומר ואני רוצה לסכם, יש לנו שני דברים שהם חשובים בקשר ליתום: הצד האחד זה החומרי, הכספי, שצריך לדאוג להם שהם לא יגיעו לבית הספר וירגישו שהם נחותים מהאחרים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה וגם אנחנו צריכים גם כאזרחים רגילים, ואז אני בכיוון של להקים עמותות שהעמותות יתעסקו בנושא הזה, ואני מכיר עמותה שמנוהלת על ידי חברים שלי, שרוב העבודה שלה בתחום של היתומים היא יותר מעבר לקו הירוק, גם בעזה וגם בגדה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש להם כ-16,000 יתומים שהם מקבלים חודשית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שבא וערב, הוא נותן הוראת קבע, ערב ליתום, הוא מכיר את היתום, הוא יכול להיות איתו בקשר ויכול להעביר לו גם מתנות בתוך החגים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הרשימות הן מסודרות, שקופות, עוברות דרך המוסדות הרשמיים של מדינת ישראל, מוכרות, כל שם ושם, ואין הבדלה בין יתום ליתום, לא משנה מה סיבת האובדן שלו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היתמות, אין סיבה, בין אם זה עקב מחלה, תאונת דרכים, חיסול של צה"ל, חיסול כי חשדו שאבא שלו בוגד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בא ואומר, אסור לתת את ההבדלה הזו של היתום, כי הוא יתום, הוא צריך, ואני לא רוצה שהוא יגיע למצב שהוא יגדל, יהיה בו כאב לאוכלוסייה, כאילו שהרגיש שהוא לא קיבל את מה שמגיע לו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק לו עם האובדן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שאנחנו צריכים לדעת איך לחבק את היתום, לתת לו להרגיש שהוא לא חסר, כי היו מקרים שמורים בלי לשים לב, "מה אימא שלך עושה?, למה אתה מסודר עם הבגדים?", כשהוא מגיע לבית הספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפט הזה הוא מאוד קשה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: את הלכת לעבוד והשארת את הבן בלי שהוא מסודר, בלי שהוא מוכן לבית הספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפט הזה יכול ללוות אותו לכל החיים, לכן אנחנו צריכים כאוכלוסייה להיות זהירים בדברינו גם עם היתום.
אלי אלאלוף: בלי להיות ידען כמוך בתחום היהדות, כל הדברים שאמרת זה קופי פייסט של היהדות.
קארין אלהרר: תודה רבה אדוני היושב-ראש ותודה לחבר הכנסת גליק שהעלה את הנושא הזה.
קארין אלהרר: אני פחות אדבר על העניין הערכי והמוסרי כי אני חושבת שכולם מבינים אותו.
קארין אלהרר: אני רוצה לדבר רגע על איך לחשוב על להתקדם וכן לשפר את המצב.
קארין אלהרר: קודם כל העובדה שאין נתונים ברורים לגבי מספר היתומים במדינת ישראל, אני אגיד בעדינות, היא בושה.
קארין אלהרר: היא בושה כי זה גם מלמד על איזה טיפולים ואיזו התייחסות ניתנת להם.
קארין אלהרר: אם אין מספר כזה בשום מקום, אז זה גם אומר שאף אחד לא מתייחס אליהם ואף אחד לא נותן להם מענים לצרכים שלהם.
קארין אלהרר: זה אומר שבבית הספר אף אחד לא יודע לזהות אותם.
קארין אלהרר: אולי אם יש יועצת נחמדה, אז היא עושה משהו, ואם לא, אז לא.
קארין אלהרר: זה אומר שעל טיפולים פרא-רפואיים ככל ודרוש, יש רגיל לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, רק ה-27 ואחרי זה תחפשו אותנו, והשאלה אם זה אומר, אם אין עובדת סוציאלית שמלווה את המשפחה או את הילדים, רק במצב ששמים אותם באומנה או במוסדות, רק אז מישהו מתייחס?
קארין אלהרר: אי-אפשר לנסות להתייחס קודם?
קארין אלהרר: אני לא בטוחה, שוב, כמובן שכסף תמיד מאוד עוזר והעלאת הקצבה היא דבר שצריך לחשוב עליו ולקדם אותו, אבל אני חושבת שלפני שמדברים על העלאת הקצבה המתבקשת צריך לחשוב קודם כל על דרך הכרה במעמד.
קארין אלהרר: אמרת בצדק, טוב שמכירים ביתומי צה"ל וטוב שמכירים ביתומי פעולות איבה, אבל ילד הוא ילד, הוא ילד וזה בכלל לא משנה לו כילד בסופו של דבר מדוע ההורים שלו לא נמצאים איתו.
קארין אלהרר: האובדן הוא אותו אובדן.
קארין אלהרר: זה שהנסיבות הן אחרות זה דבר אחר, אבל זה לא מעניין ילד.
קארין אלהרר: מעניין אותו שאבא ואימא שלו לא נמצאים איתו.
קארין אלהרר: דרך אגב, זה גם מתחבר לנו, אדוני היושב-ראש, לדיונים שהיו לנו בחוק האומנה.