GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמוליק שיינטוך: יכול להיות שמשרד הרווחה יכול - - -
מירב בן ארי: מריה תתייחס מיד אחריו.
שמוליק שיינטוך: אני רוצה היום להתייחס למה שמעל הקו הכתום הזה.
שמוליק שיינטוך: בעצם, מה שמעל הקו הכתום, זה ה-62% שלא ממצים הבטחת הכנסה.
שמוליק שיינטוך: זה דרי רחוב שלא קיבלו הבטחת הכנסה.
שמוליק שיינטוך: הקו האפור, זה קו של מי שזכאי לסיוע בשכר דירה.
שמוליק שיינטוך: אנחנו רואים שגם הוא עולה באופן מתון עם הקפיצה של 2011.
שמוליק שיינטוך: רות מנע פה, תוכל אולי להסביר את הקפיצה הזאת אחר כך ממשרד הבינוי והשיכון.
שמוליק שיינטוך: מה ששוב חשוב, שמעל הקו האפור הזה, זה דרי רחוב שלא זכאים לסיוע בשכר דירה, כמו שאמרתם, בכלל לא מגיעים למשרדים, ולא מקבלים את מה שהם זכאים.
שמוליק שיינטוך: אבל אחד הדברים שמעניינים אותנו, זה הפער בין הקו האפור לקו הצהוב.
שמוליק שיינטוך: בגלל שבעצם הקו הצהוב, זה מי שמממשים בפועל סיוע בשכר דירה.
שמוליק שיינטוך: אנחנו רואים ב-2015, יש לנו 450 אנשים שהם זכאים ולא ממצים, ב-2016, 405 אנשים שזכאים ולא ממצים.
שמוליק שיינטוך: אז השאלה למה הם כבר עשו את המסלול ולא מיצו?
שמוליק שיינטוך: אחת הסיבות שיכולה להיות, זה הפער.
שמוליק שיינטוך: דיברתם פה על הסכומים, הפער בין כמה שהוא הסיוע בשכר דירה – שנתיים ראשונות 1,170 שקלים.
שמוליק שיינטוך: שנה שלישית 1,004 שקלים, שנה רביעית 883 שקלים.
שמוליק שיינטוך: כדי להשלים בין הפער הזה לבין כמה שעולה דירה, המינימום הוא 2,500 או 3,000 שקלים, דרי רחוב לא באמת יש להם את הכסף להשלים את זה.
מאיר כהן: אתה איש אקדמיה, שמוליק, אני מציע לך שתבדוק במשרד השיכון, כמה מהם מעבירים אותם לפריפריה הרחוקה, אתה תופתע.
מאיר כהן: ראש עיריית דימונה מקבל בערך כשניים עד שלושה כאלה בחודש, והם היו מעמסה ענקית.
מאיר כהן: הם היו מגיעים ומשרד השיכון היה דואג להם לבית, בדירות עמידר ריקות, ובחודש הראשון היה שקט, בחודש השני הם היו מתווספים למחלקת הרווחה של העיר.
מאיר כהן: וככה מצאתי אצלי עשרות כאלה.
מאיר כהן: ליבי עליהם, הם קיבלו את השרות כמו כולם.
מאיר כהן: אבל כאשר נברתי, מסתבר, היינו חסרי דיור, והסתובבנו.
מאיר כהן: כל הזמן באו ואמרו לנו, דימונה, מצפה, ירוחם, קריית שמונה, בסוף השתכנענו ובאנו.
רות מנע: אני ממשרד השיכון.
רות מנע: אני רק רוצה להעיר.
מאיר כהן: רות, היות ובדקתי את זה, אני בודק את דבריי, ואני עדיין גר בדימונה, ואני עדיין חבר של ראשי הערים.
מאיר כהן: זה קורה.
רות מנע: אנחנו לא מאשרים העברות.
רות מנע: אתה יודע מה, זה באמת ויכוח פילוסופי.
רות מנע: אפשר לבוא ולומר - - -
מאיר כהן: מה זה פילוסופי?
מאיר כהן: יש 100 משפחות כאלה בפריפריה, את אומרת פילוסופיה?
רות מנע: אפשר לבוא ולומר שבמקומות שיש לנו דירות, למה אנחנו לא מעבירים?
רות מנע: אז אנחנו עונים, נטל על הרווחה, קשיים שכבר קיימים ברשות, ולכן, הפסקנו עם העניין הזה.
רות מנע: אבל כל הזמן יש שאלות סביב העניין הזה.
רות מנע: בשנים האחרונות אנחנו לא העברנו, ולו משפחה אחת.
מירב בן ארי: בשלוש, ארבע השנים האחרונות.
דב חנין: ד"ר שיינטוך, הנתון שהכי מעניין אותי, הוא לאו דווקא הקווים, אלא התמונה הכחולה.
דב חנין: התמונה הכחולה מראה לנו פיק קשה ביותר בסביבות 2005 משהו כזה.
דב חנין: זה פיק שלא מפתיע אותי.
דב חנין: זאת אומרת, 2003, נתניהו שר האוצר, קטסטרופה בכל התחומים החברתיים במדינת ישראל.
דב חנין: כל פרמטר חברתי שאתה תבדוק אותו, אתה תראה ש-2005 מגיעים למצב הכי קטסטרופלי, נכון, זה לא מפתיע אותי.
דב חנין: מה שמעניין אותי להבין, זה מה נעשה, באמת, אם בדקתם, אולי תבדקו.
דב חנין: מה נעשה בשנים אחרי זה ששיפר במשהו את המצב?
דב חנין: זה חשוב להבין, שיפור משמעותי את המצב.
מירב בן ארי: הירידה הזאת לא קיימת.
דב חנין: אז נתניהו לא היה שר אוצר, זה הבנו, אבל מה קרה כן.
אברהם נגוסה: אולי התכנית של נתניהו שיפרה את המצב.
דב חנין: לא יודעים, לכן יש לנו חוקרים.
דב חנין: אנחנו רוצים שיבדקו ויגידו לנו.
שמוליק שיינטוך: אני רוצה לענות לך מכיוון קצת אחר, כי מספרים של אנשים חסרי בית הם עניין בעייתי.
שמוליק שיינטוך: בעצם, אתה צודק בשאלה שלך למה משנת 2005 והלאה, ובעצם, אחרי זה קצת התייצב.
שמוליק שיינטוך: אבל אני רוצה להרחיב את השאלה ולשאול האם באמת יש לנו את כל הנתונים, בגלל שמשרד הרווחה עצמו, אומר, שמעבר לכחול הזה, בכל שנה יש עוד 500 עד 1,000 דרי רחוב שהיו יכולים להיות מוגדרים, ולא נספרים.
שמוליק שיינטוך: זה אומר, שבשחור הזה יש עוד 500 עד 1,000 אנשים.
מירב בן ארי: אני אאפשר לכולם להתייחס.
שמוליק שיינטוך: הנתון הזה של 500 עד 1,000 דרי רחוב שהיו יכולים להיות מוגדרים ולא מוגדרים, ולא נספרים בסטטיסטיקות, זה מספר שאני שומע מאז שנת 2000.
שמוליק שיינטוך: זאת אומרת, כבר 18 שנה יש 1,000 אנשים בשחור, שמעל לכחול, שלא מקבלים את הסיוע.
שמוליק שיינטוך: צריך לזכור שהאחוזים שאנחנו מדברים עליהם, ה-38% שכן מקבלים סיוע בהבטחת הכנסה, זה מתוך הכחול.
שמוליק שיינטוך: אם אנחנו מוסיפים את האלף, הנתון הזה יורד.
שמוליק שיינטוך: אני אסגור כאן עם השקף הזה.
שמוליק שיינטוך: זאת טבלה של 18 מדינות עם המספרים של חסרי הבית באותן המדינות, ועם האחוז – מירב, את הזכרת אותו קודם – של כמה אחוז מתוך האוכלוסייה הם חסרי בית, והאוכלוסייה הכללית ומספר האנשים באוכלוסייה.
שמוליק שיינטוך: באחוז הכמעט נמוך ביותר, קצת לפני יפן, השאלה היא האם באמת יש לנו שירותים כל כך טובים, ויש לנו שירותים טובים.
שמוליק שיינטוך: מריה תדבר, ותציג את היחידה לדרי רחוב, ויחידת דרי רחוב עושה כל יום, עובדים סוציאליים ביחידות עושים עבודה מאוד חשובה, ואכן, מוציאים את דרי הרחוב מהרחוב.
שמוליק שיינטוך: השאלה היא אם זה מספיק כדי להוציא אותם ושהם לא יחזרו.
שמוליק שיינטוך: האם יש לנו תנאי פתיחה יותר טובים?
שמוליק שיינטוך: אני לא חושב שלפחות מחלק מהמדינות האלה יש לנו תנאי פתיחה יותר טובים, ואז זה מחזיר אותי למספרים של כמה אנחנו סופרים.
שמוליק שיינטוך: כנראה שאנחנו לא סופרים הכי טוב, וההוכחה לזה, כמו שאני רואה אותה, זה שההגדרה של דרי רחוב – דובר בזה כבר בוועדה שלך, מירב, העובדה שאנחנו סופרים יחידה.
שמוליק שיינטוך: האנשים ביחידה לדרי רחוב, באופן מאוד מצומצם שהוא שונה מאוד מההגדרות בעולם, מצמצם את האוכלוסייה שאחרי זה מקבלת שירותים, ומקבלת גם קצבאות.
שמוליק שיינטוך: אם אנחנו עושים ממוצע של האחוזים האלה, מגיעים בין 0.13% ל-0.38% זאת הערכה.
שמוליק שיינטוך: ביקשתם מספרים, כמובן, אם אין לי מספרים פורמליים, אף אחד לא יודע כמה חסרי בית יש בארץ.
שמוליק שיינטוך: אבל מהממוצע של הטבלה הזאת, אנחנו מגיעים לזה שיש בין 11,00 ל-32.5 אלף חסרי בית בישראל, זה הנתון של 2016, מבחינת משרד הרווחה, או 1,872.
מירב בן ארי: יש פער עצום בין הנתונים של העמותות והדיווחים שלהן לבין הנתונים של המשרד.
שמוליק שיינטוך: לגמרי.
שמוליק שיינטוך: אבל השאלה הנשאלת היא מעבר לאלף אנשים שנמצאים פה בשחור, כמה אנשים עוד יש.
שמוליק שיינטוך: כנראה שמדובר בכמה אלפים, גם אם אנחנו לא מגיעים ל-32.5 אלף, כנראה שמדובר בכמה אלפים טובים.
שמוליק שיינטוך: אני רוצה רק להגיד משפט אחרון.
שמוליק שיינטוך: מבחינת הסכומים, אני חושב שחשוב לציין את זה.
שמוליק שיינטוך: העניין של הסכומים לא קשור למשרד הבינוי והשיכון, לא קשר למשרד הרווחה, ולא קשור למוסד לביטוח לאומי.
שמוליק שיינטוך: הם גורמים משלמים ומטפלים.
שמוליק שיינטוך: מבחינת הבטחת הכנסה, זה כאן בכנסת צריך להיות מוחלט.
שמוליק שיינטוך: זה באמת סכומים, גם כשמעלים ב-300 שקלים או ב-1,000 שקלים זה המון כסף.
סופה לנדבר: אני אמרתי שהעליתי את זה עם מלחמה במשך שנה וחצי.
סופה לנדבר: שנה וחצי ניסיתי להסביר לממשלה מה המצב של האנשים האלה, עד כמה שהוא גרוע.
שמוליק שיינטוך: כן, אלה מצבים באמת קשים, והם צריכים יותר מ-1,632 שקלים שהיום הם מקבלים.
שמוליק שיינטוך: הדבר השני, זה הסיוע בשכר דירה, שזה משרד האוצר.
שמוליק שיינטוך: ואני אצטט את התגובה שלו למבקר המדינה כשהוא שאל למה לא מעלים את הסכומים, משרד האוצר אומר: "עם מספר כזה של זכאים, גם העלאה קטנה בסיוע תהווה נטל כבד מאוד על תקציב המדינה".
שמוליק שיינטוך: התשובה השנייה היא, שהיות שמקבלי הסיוע בשכר דירה מהווים 25% מכלל שוכרי הדירות במשק, הגדלת הסיוע כמבוקש עשויה להשפיע על המחירים בשוק השכירות כולו.
שמוליק שיינטוך: כל אחד יחליט האם זו תשובה מקובלת או לא.
דב חנין: קודם כל, באמת, לפני שאני אומר את הביקורת שיש לי, הרבה הערכה לאנשים שעוסקים בתחום הזה, אלה שפועלים בתחום של דיירי הרחוב, הם אנשים שעושים עבודת קודש.
דב חנין: תודה לך, מכובדי, על המחקר שמראה לנו נתונים קשים שצריכים להדיר שינה מעינינו.
דב חנין: במבחן התוצאה, אנחנו בבעיה.
דב חנין: 610 אנשים מתים, זה פיקוח נפש, חברים.
דב חנין: זו לא תופעה יוצאת דופן, זה מספר מאוד קשה.
דב חנין: מכל הנתונים, אני רוצה להגיד, שבגדול, התמונה שמצטיירת בפנינו, גברתי יושבת-הראש, שהמערכת פשוט לא עובדת.
דב חנין: גם כשאני מדבר רק על הנתונים הגלויים.
מאיר כהן: איזו מערכת?
מאיר כהן: עכשיו אתה הודית למערכת, ואתה אומר שהמערכת לא עובדת, אז מי זו המערכת?
דב חנין: המערכת זו ממשלת ישראל.
דב חנין: יש אנשים נפלאים שזורקים אותם לזירה, והם עושים מלאכת קודש, אבל במבחן התוצאה - - -
מאיר כהן: אני מתעקש להגיד את הדברים.
מאיר כהן: סליחה, דב, אני לא נוהג כך, בטח לא להתפרץ.
מאיר כהן: אנחנו יכולים לשבת כאן וללטף את הכתפיים של כולם.
מאיר כהן: יש כאן משרד הרווחה, מאוד ברור, זה תפקידו.
מאיר כהן: יש כאן נתון - -
דב חנין: זה לא רק תפקידו.
מאיר כהן: זה רק תפקידו.
מאיר כהן: מיצוי זכויות זה רק תפקידו.
מאיר כהן: אני לא מדבר על גובה התקרות.
מאיר כהן: יש 1,500 איש, מתוכם יש מחלקה שהם דרי רחוב במשרד הרווחה.
מאיר כהן: הממשלה מינתה אותם לטפל באנשים האלה.
מאיר כהן: בלי גובה אמורים 100% או 80% או 90% או 70% להגיע אליהם ולעשות איתם שיח של מיצוי זכויות.
מאיר כהן: עושים את זה רק עם 48%.
מאיר כהן: ליבי עליהם.
מאיר כהן: אבל אם אנחנו נשב כאן ונברך את כולם, לא עשינו שום דבר.
מאיר כהן: אנחנו צריכים לקבל תשובות ממשרד הרווחה, למה 52% לא יודעים את הזכויות שלהם.
דב חנין: המערכת לא עובדת במובן הזה קודם כל כשהנחות היסוד שלה הן לא נכונות.
דב חנין: כאשר מדברים על תשובה שהיא – אתה אומר מיצוי זכויות, אדוני, אבל תשובה לאנשים שהם יכולים להיות דרי רחוב 20 חודשים, אבל המספרים שיש לנו אומרים שרבים מהם נמצאים יותר מ-48 חודשים, זה אומר שהפתרון המערכתי לא נכון, זה לא מיצוי הזכויות, אלא אין כלים.
דב חנין: עוד בעיה.
דב חנין: כל המנגנון שאומר שכדי לשקם דייר רחוב בעצם מתנים את זה, במה שנקרא, שיתוף פעולה, שזו בעצם דרישה של המערכת, זו דרישה לא ריאלית.
דב חנין: היא לא ריאלית, היא לא מתקיימת בעולם המציאות.
מירב בן ארי: דרך אגב, זה בניגוד להחלטת בית המשפט.
דב חנין: היא לא מתקיימת בעולם המציאות, ולכן, כשדורשים אותה, בעצם לא יכולים לתת פתרונות.
דב חנין: הנתונים שנורא קשים לי לראות, גברתי היושבת-ראש, זה הנתונים של הגילאים.
דב חנין: 26-55, רוב דיירי הרחוב הם בגיל של עבודה.
דב חנין: יש דיירי רחוב עם ילדים קטנים, אלה נתונים קשים מאוד.
דב חנין: זה לא רק אנשים קשישים כמו שאמרת.
דב חנין: הבעיה העיקרית היא חוסר הבית.
דב חנין: וחוסר הבית זה לא הפתרון השקרי הזה של סיוע בשכר דירה.
דב חנין: זה שקר.
דב חנין: אין לזה שום קשר עם דיירי רחוב, זה בלוף אחד גדול.
דב חנין: צריך לתת לאנשים דירות, צריך לייצר פתרונות של דיור ציבורי.
דב חנין: נותנים להם כסף, מה הם יעשו עם הכסף, יתחרו בשוק השכירות המטורף שיש לנו?
דב חנין: – זה בלוף.
דב חנין: לרוב לא רוצים להשכיר להם, ואין להם בטחונות.
דב חנין: לכן, אם אין פתרון של דיור ציבורי, אנשים ימשיכו לגור ברחובות.
דב חנין: הפתרון הוא, להרחיב בצורה מהפכנית את הדיור הציבורי קודם כל.
מריה פודגייצקי: אני מנהלת שרות טיפול בדרי רחוב, משרד העבודה והרווחה.
מריה פודגייצקי: מאוד כעסקתי על מה שאמרת, עד שהגעת למשפט האחרון על הדיור הציבורי, ואז סלחתי על כל מה שאני לא מסכימה אתך בדרך.
עמיר פרץ: לחברי הכנסת מותר להגיד הכול.
עמיר פרץ: את יכולה לומר עמדה אחרת, פה לא כועסים.
מריה פודגייצקי: תראו, כשיש כל כך הרבה נתונים שהם לא באים בקנה אחד עם מה שאנחנו סופרים, ואנחנו סופרים נתונים בעמל רב.
מריה פודגייצקי: כשאנחנו מדברים על נתונים, אנחנו מדברים על אנשים ספציפיים, דוחות ספציפיים.
מריה פודגייצקי: כל דר רחוב שנפטר, אני באופן אישי מקבלת דוח ועדכון מה קרה.
מריה פודגייצקי: שאלת למה אנשים נפטרים?
מריה פודגייצקי: אני אגיד לך מספר.
מריה פודגייצקי: 70% משימוש מופרז בחומרים פסיכו-אקטיביים, לא משום סיבה אחרת.
מריה פודגייצקי: וזה רק במקרים שבהם הצלחנו לקבל סיכום מנומק ממערכות הבריאות ממה הבן-אדם נפטר, לא תמיד יש לנו את הפריבילגיה הזאת.
מריה פודגייצקי: זה קודם כל נתוני פתיחה.
מריה פודגייצקי: האנשים לא מתים במספרים שאתה מדבר עליהם.
מריה פודגייצקי: אני לא יודע מאיפה אתם סופרים, אני מאוד מקווה שאנחנו צודקים ולא אתם, זה לא המספרים.
מריה פודגייצקי: גם אדם אחד שנפטר ברחוב, שווה בדיקה.
שמוליק שיינטוך: אלה המספרים שלכם.
פנינה תמנו: הכול קשור זה בזה כדי לקבוע מה סיבת המוות.
מריה פודגייצקי: כשאנחנו מדברים על הפרדה בין חסרי דיור לדרי רחוב, ההפרדה היחידה שהיא רלבנטית למשרד העבודה והרווחה, זה מי רוצה לקבל מאתנו שרות, ומי לא רוצה לקבל מאתנו שרות.
מריה פודגייצקי: השרות הוא לא – להזכירכם.
מריה פודגייצקי: 1,850 מקבלי שירות שנה שעברה, זה אנשים שהצלחנו להפוך את השרות שלנו לרלבנטי לצרכים שלהם.
מריה פודגייצקי: עם כל הקושי שבדבר, בוא נדבר מספרים.
מריה פודגייצקי: אתם יודעים מה, זה משהו שיש בו – אתה דיברת פה חבר הכנסת על מערכת לא מתפקדת – אני לא יכולה לקבל את זה, ואגיד לך גם למה.
מריה פודגייצקי: קודם כל הכוחות שלנו דלים, בוא נקרא לילד בשמו.
דב חנין: לכן אמרתי, כל הכבוד לכם, אתם עושים עבודת קודש.
מריה פודגייצקי: אני לא ביקשתי.
מריה פודגייצקי: גם לא עושים עבודת קודש, אנחנו עושים עבודה מאוד מקצועית, תאמין לי, עבודת קודש זה משהו אחר.
מריה פודגייצקי: אנחנו עושים עבודה מאוד מקצועית וגם מאוד קשה במשרד העבודה והרווחה.
מריה פודגייצקי: כשאנחנו מדברים על מימוש סיוע בשכר דירה, אני באמת חושבת שזה מופע קסמים מה שאנחנו עושים.
מריה פודגייצקי: לקחת בן-אדם עם קושי בהתארגנות, עם 1,100 שקל לשנתיים, ואחר כך זה הולך ויורד, ולמצוא לו איך הוא מצליח לקום מהרחוב וללכת.
מריה פודגייצקי: אתם יודעים מה המספרים, אני אגיד לכם מה המספרים.
מריה פודגייצקי: מתוך 1,850 אנשים שקיבלו מאתנו שרות, ועכשיו אני אומרת לכם נתונים של משרד השיכון והבינוי.
מריה פודגייצקי: 1,003 קיבלו סיוע בשכר דירה, מימשו אותו, ועוד 350 אצלנו במוסדות.
מריה פודגייצקי: אז 500 איש לא הצלחנו להפוך את הדבר, מאוד לא רלבנטי הזה לצרכים שלהם, כן ב-50 לא הצלחנו.
מריה פודגייצקי: אבל אתם יודעים, המספרים האלה מאוד מרשימים.
מריה פודגייצקי: אני רוצה להגיד לכם, שאני בודקת נתוני ביצוע משנה לשנה, אני לא יודעת אם נוכל לעשות טוב יותר בנתונים האלה.
מריה פודגייצקי: כי הדירות לא נהיות זולות יותר.
מריה פודגייצקי: בעלי הבית לא מחכים לאוכלוסייה שלנו, ואומרים, בוא תשכיר אצלי נכס.
מריה פודגייצקי: אולי תבואו כמה חבר'ה ביחד, דרי רחוב, עם בעיות אלכוהול וסמים, תעשו את זה ביחד, ואני אתן לכם דירה.
מריה פודגייצקי: איפה זה קיים, תגידו לי?
מריה פודגייצקי: אני מסתכלת על הנתונים שהעובדים מביאים לי כל שנה בסוף שנה, ואני לא מצליחה להבין איך הם מצליחים לעשות את זה, באמת שלא.
מריה פודגייצקי: אני מסירה כובע בפני אותם עובדים סוציאליים ואותו צוות מקצועי שעומדים ברחוב בגשם, באים לדר רחוב, ואומרים לו, בוא נעזור לך – פסגת החלומות – 1,600 שקל סיוע בהבטחת הכנסה, וגם אולי נצליח 1,100 או משהו סיוע בשכר דירה, בוא, שווה לך.
מריה פודגייצקי: לא, לא שווה.
מריה פודגייצקי: לא שווה למי שלא יודע להתארגן.
מאיר כהן: בהבטחת הכנסה לא, בשכר דירה כן.
מאיר כהן: אני לא מכיר דר רחוב שאומרים לו, אתה הולך לקבל 1,600 שקלים, והוא אומר להם אני לא רוצה.
מריה פודגייצקי: אני רוצה לתת לכם עוד נתון לגבי מיצוי זכויות.
מריה פודגייצקי: אנחנו רואים נתונים של מי קיבל הבטחת הכנסה.
מריה פודגייצקי: תקנו אותי, זה 800 ומשהו איש שקיבלו הבטחת הכנסה במהלך השנה.
מריה פודגייצקי: כ-400 איש קיבלו נכות.
מריה פודגייצקי: יותר חשוב מזה, אני רוצה להגיד לכם, 103 איש ליתר דיוק, מתוך מקבלי השרות שלנו קיבלו בשנה שעברה, התחילו לקבל קצבת נכות.
מריה פודגייצקי: מישהו מבין מה זה אומר לקבל ממישהו שהוא ברחוב, אין לו מסמכים, אין לו תעודת זהות, מה זה לעשות לו נכות – זה אומר שצריך לקחת אותו לבדיקות רפואיות, שהוא לא תמיד ישתף פעולה, הוא לא מגיע לוועדות.
מריה פודגייצקי: נחפש אותו, צריך להביא אותו.
מריה פודגייצקי: אני באמת אומרת לכם, אני לא יודעת איך 60 העובדים האלה שלנו, שזה פורום העובדים היעודים לטיפול בדרי רחוב עושים את זה.
מריה פודגייצקי: אני לא יודעת איך עושים את זה עם בן-אדם שנמצא ברחוב.
מריה פודגייצקי: איך מצליחים למצות את הזכויות שלו לנכות.
מריה פודגייצקי: אז לבוא ולהגיד שהמערכת – המערכת עושה בעיניי כבר בגבול של הבלתי אפשרי, וזאת האמירה שלי.
מריה פודגייצקי: הקצבאות לא מספקות.
מריה פודגייצקי: כוח האדם שלנו לא במצב שיכול לעשות מעבר.
מאיר כהן: מרינה, את במשרד הרווחה אחראית.
מאיר כהן: אי אפשר לבוא ולהגיד מקבלים רק 50%, זה הדבר הכי טוב שאנחנו - - - אני מצטער, תגידי למה אתם לא מצליחים לעשות.
מירב בן ארי: יש אנשים שהגיעו מאופקים, שאני רוצה לשמוע אותם.
מירב בן ארי: יש חסר בית.
מירב בן ארי: גם משרד השיכון.
מירב בן ארי: בבקשה, תתחשבו.
מירב בן ארי: אתם יכולים לבוא כל הזמן גם לוועדת המשנה, וגם לוועדה פה, נעשה עוד דיון.
מירב בן ארי: אבל לפחות מי שכבר הגיע נשמע אותו.
רות מנע: אני מנהלת האגף לטיפול בחריגים במשרד הבינוי והשיכון.
רות מנע: אני רק רוצה למי שלא מכיר את התכנית שלנו לומר כמה מלים.
רות מנע: מדובר בתכנית סיוע סל של 52 אלף שקלים, שאנחנו מחלקים אותו לארבע שנים במסלול מהיר.
רות מנע: דרי רחוב לא עוברים את מסלול בקשות הסיוע שכלל מבקשי הסיוע עוברים.
רות מנע: הם עוברים מסלול ירוק, ממלאים רק שאלון, מביאים מסמך שהם עונים להגדרה דרי רחוב, ובמסלול מהיר אנחנו משלמים את הכסף.
רות מנע: נכון, הכסף הזה לא מספיק – לא לדרי רחוב ולא לנכים, ולא למשפחות חד-הוריות, ולא לאסירים משוחררים, ולא לנשים מוכות.
רות מנע: אנחנו כל הזמן פועלים סביב הסוגיה הזאת.
רות מנע: יש פער גדול בין מה שאנחנו נותנים לבין מה שקיים בשוק.
רות מנע: אנחנו העלינו את הסוגיה הזאת בוועדת אלאלוף, מירב, את מכירה את העניין הזה.
רות מנע: פרק גדול ונרחב עסק בסוגיה של סיוע בשכר דירה, ביקשנו להגדיל אותו.
רות מנע: לצערי, ההמלצות לא יושמו, ולכן, אנחנו עדיין באותו מקום.
רות מנע: אבל, ב-2015, 2016, כאשר קיבלנו תוספת תקציבית, הקבוצה הראשונה שחשבנו שנכון לתגבר אותה, הייתה קבוצת דרי רחוב והגדלנו את הסיוע.
רות מנע: אבל לצערי זה לא קורה כל שנה.
רות מנע: אנחנו נאלצנו לחזור למסלול הרגיל שלנו.
רות מנע: אני רוצה להזכיר תכנית שהמשרד מוביל בהחלטת ממשלה שנקראת "לגור בכבוד".
רות מנע: יש החלטת ממשלה שמינתה צוות בין-משרדי, שעוסק בסוגיה של הדיור הציבורי.
רות מנע: אנחנו חושבים שמה שיש לנו לשרטט דיור ציבורי, לא עונה על הצרכים הקיימים שצריך להגדיל אותו.
רות מנע: אחת ההמלצות של הצוות הזה, אמרה שלדרי רחוב – וזו באמת חדשה מרעישה, ואני מקווה ומתפללת שזה יקרה, להקצות מתוך המכסה של הדירות שביקשנו, 400 דירות לדרי רחוב.
רות מנע: יש פרק שלם שעוסק בעניין הזה.
רות מנע: זה חשוב, ואנחנו מאוד מקווים שזה יגיע.
רות מנע: זה עכשיו עובר סבב הערות בין כל חברי הצוות, וזה יוגש לממשלה.
פנינה תמנו: מה, זה דירות מעבר?
רות מנע: תראי, זה אמור להיות דירות מעבר.
רות מנע: אנחנו מקווים, זה שלוש בדירת חדר עם כל המעטפת השיקומית שהוא אמור לקבל ממשרד הרווחה.
רות מנע: אנחנו מאוד מקווים שנגיע למקום הזה, גם לדרי רחוב, וגם לקהלים נוספים שאנחנו באותו מסמך של "לגור בכבוד" מובילים.
רות מנע: זו באמת בשורה, ואני מקווה שנגיע לשם, זה בהקשר של העניין של הדירות.
מירב בן ארי: יש עובד סוציאלי שהגיע במיוחד מאופקים.
מירב בן ארי: נשמע אותו.
אלי גיגי: אני עובד באגף הרווחה באופקים.
אלי גיגי: אני רוצה בתחילת דבריי להגיד, שיש לנו מחלקה מצוינת, עובדים טובים, שעושים עבודה טובה בתחומים רבים.
אלי גיגי: יחד עם זאת, יש לי ביקורת מאוד קשה על הנושא של דרות הרחוב.
אלי גיגי: מנקודת המבט שלי כעובד בפריפריה של אופקים, אני לא נמנה על אותם 60 עובדים שהמפקחת כרגע דיברה.
אלי גיגי: אני תמיד אומר שאני עו"ס דרי רחוב בהתנדבות.
מירב בן ארי: מה הגדרת תפקיד שלך?
אלי גיגי: עו"ס התמכרויות.
אלי גיגי: משרד הרווחה עשה נכון שהפריד את התמכרויות מעו"ס דרי הרחוב.
מירב בן ארי: אבל אין לך דרי רחוב באופקים.
אלי גיגי: יש לי 16 דרי רחוב.
מירב בן ארי: לא, אין עו"ס כרגע לדרי רחוב.
אלי גיגי: אין עו"ס לדרי רחוב, ותיכף אני אגיד מה חסר לי במחקר המצוין של ד"ר שמוליק שם טוב, שאני ממש התרגשתי לקרוא אותו.
אלי גיגי: אני אגיד כמה דברים, אולי קצת בערבוביה.
אלי גיגי: ראשית, טרם שהגעתי לכאן, הייתי צריך לבוא עם דרת רחוב כשנסעתי בבוקר למקלט שהיא נמצאת שם, והיא הייתה אמורה לבוא לדבר על הנושא של סיוע בשכר דירה.
אלי גיגי: היא קיבלה סיוע בשכר דירה, כשהיא לא הצליחה לעמוד בזה, והדבר הזה לא סייע לה.
אלי גיגי: אי אפשר היה, היא לא יכלה לעמוד בקצבה הנמוכה הזאת, והיא בחרה להיות במקלט, כי היא כל הזמן מספרת לי כמה הצעות היא מקבלת ברחובות.
אלי גיגי: אנשים מוכנים לתת לה לינה לחדר, אבל רוצים גם שירותי מין – זה פשוט מאבק יום יומי.
אלי גיגי: אני מדבר בחוליה הזאת, הנשים זו החוליה הכי קשה והכי כואבת.
אלי גיגי: אני רוצה להגיד עוד משהו.
אלי גיגי: אתם יודעים מה הדבר לפני כל הקצבאות שמדברים עליו, ולפני כל הדברים החשובים האלה.
אלי גיגי: אני עשיתי עכשיו לקראת הוועדה הזאת, איזושהי העמקה וגיליתי שיש משהו הרבה יותר חשוב לדרי הרחוב, לפני כל הקצבאות האלה.
אלי גיגי: אתם יודעים מה, העלבון שלהם, שלא רואים אותם, שלא נוגעים בהם, שמתרחקים מהם.
אלי גיגי: מילא, האנשים ברחוב, אבל גם אנחנו הממסד, אנחנו לא חותרים למגע.
אלי גיגי: אנחנו לא מנסים - אתם יודעים, דר רחוב שאין לו עובד סוציאלי שילווה אותו – מה הסיכויים שלו בכלל?
אלי גיגי: מה הסיכויים שלו?
אלי גיגי: מה הסיכויים שלו לעבור את כל החסמים האלה?
אלי גיגי: אני אומר שהיום נראה לי שבמדינת ישראל עדיין, לפחות מהמקום שלי, ואני מדבר רק על הטריטוריה שלי, והביקורת שלי, היא בגלל שאני מכבד את המקום הזה, ולא, כי אני קוטרייט.
אלי גיגי: אני יושב פה היום, ואני חושב שכאילו עדיין יש דעה רווחת שדרי רחוב יש רק בתל-אביב.
אלי גיגי: מזמן התופעה הזאת נדדה לדרומה ולרוחבה של הארץ המובטחת שלנו.
אלי גיגי: עוד משפט אחד.
אלי גיגי: אני, המון פעמים עמדתי במצבים – התע"ס הזה הוא תע"ס יבש, אין בו נשמה.
אלי גיגי: נדרשתי לייצר פתרונות, אבל כשיש פתרון אחד, אומרים לך, תשמע, אבל הבחור אלכוהוליסט, אתה לא יכול לשים אותו שם.
אלי גיגי: זאת אומרת, יש פתרון ל-10% מדרי הרחוב, אבל רובם, שהם גם אלכוהוליסטים, אז אין.
אלי גיגי: שלחתי המון פעמים בכאב לב אנשים בימי חורף, ולא היה לי פתרון בשבילם, חד וחלק.
אלי גיגי: אני הייתי רוצה לראות קודם כל את המהלך שישלים את כל מה שאתם אומרים פה.
אלי גיגי: למה שדר רחוב ירצה לשתף פעולה אם אין עובד סוציאלי שמחזר אחריו?
אלי גיגי: שנוגע בו, למה אין דבר כזה?
פנינה תמנו: אני אמשיך מהסוף של הדברים שלו, ואני אומר, שאתמול הייתי בעזריאלי, במחאות נגד אלימות ורצח נשים.
פנינה תמנו: ניגש אליי אדם, והוא אומר לי, תשמעי, אני נרקומן, אני דר רחוב, אני פה ברחוב כאן.
פנינה תמנו: אני רוצה לצאת מזה, תעזרו לי לצאת מזה.
פנינה תמנו: תעזרו לנו.
פנינה תמנו: שאלתי אותו, אז מה הבעיה?
פנינה תמנו: בוא, אני אשלח אותך לעובדת סוציאלית, אם צריך אנחנו נתערב ותלך לגמילה.
פנינה תמנו: הוא אומר לי, אני כבר הייתי בגמילה, ואז כשאני יוצא מן הגמילה, אין לי לאן ללכת, ואז אני נופל עוד הפעם לסמים.
פנינה תמנו: אנחנו מתחילים לדבר אתו, ואני אומרת לו, מי העובדת הסוציאלית שלך, והוא אומר לי, אין לי עובדת סוציאלית.
פנינה תמנו: אמרתי לו טוב, איך אנחנו תופסים אותך?
פנינה תמנו: בסוף, נתנו את הטלפון של אדם, הדובר שלי.
פנינה תמנו: אני חושבת שבאמת, הדברים שאמרת הם נכונים.
פנינה תמנו: גם לאנשים שיש להם תחלואות כפולות, או התמכרויות כפולות, צריך לתת מענה, הם רוצים עזרה.
פנינה תמנו: ואני אומרת, אין מקריות בעולם.
פנינה תמנו: אני רק רוצה לומר לך, יש גם אנשים שגרים ביערות.
פנינה תמנו: אני, לפני חצי שנה כאשר שמעתי שיש שני אנשים שגרים ביער ליד אשקלון, אני הייתי בהלם.
פנינה תמנו: הם גרים ביערות, שלחתי אנשים פעילים שלי לראות במו עיניהם, הם אמרו לי כן, והם צריכים עזרה נפשית.
פנינה תמנו: הם גרים ביער, כי הם צריכים עזרה נפשית.
פנינה תמנו: כל המערכת התייאשה מהם.
פנינה תמנו: אני לא חושבת שאפשר להתייאש מאנשים כאלה, כי בסוף כל אחד מגיעה לו הזדמנות.
פנינה תמנו: הדבר הנוסף, נדמה לי שאנחנו עוסקים בדרי הרחוב, בזמן שיש אנשים שהם או-טו-טו מפונים לרחוב.
פנינה תמנו: אם אני מדברת אתמול עם אשה שהיא מוכה, והיא ברחה מבעלה, אבל עם תינוק, היא לא יכולה לצאת לעבוד, היא לא מקבלת שום עזרה, שום עזרה.
פנינה תמנו: ואת יודעת מה הכי חמור.
פנינה תמנו: חמור בעיניי, כשהיא רוצה להכניס למעון את הילד – מירב, אני יודעת שאת נאבקת על העניין של הקיזוז של המזונות.
פנינה תמנו: אמא, שהיא בורחת מבעלה המכה, והיא רוצה להכניס את הילדים למעונות, אומרים לה, תביאי לנו שלושה חודשים תלוש משכורת.
פנינה תמנו: מה זה התנאי המטומטם הזה?
מירב בן ארי: גם בזה אנחנו מטפלים.
פנינה תמנו: דירות המעבר האלה הם סופר חשובות.
פנינה תמנו: אני דווקא אופטימית אם אתם אומרים שזה בתהליכים מתקדמים.
פנינה תמנו: חשוב שנעשה על זה דיון, כדי לתת תקווה.
רוסלן ציילובסקי: אני דייר רחוב, אני בן 32.
רוסלן ציילובסקי: אני מכור לסמים ואני גר ברחוב בעיר אופקים, יותר נכון, אני גר במקלט, שאין בו לא חשמל, לא מים, לא שירותים, לא כלום.
רוסלן ציילובסקי: כל הצרכים אני עושה ברחוב.
רוסלן ציילובסקי: באמת, חסר לי יחס של אנשים.
עמיר פרץ: מאיפה הגעת לאופקים?
רוסלן ציילובסקי: כל החיים אני גר באופקים.
רוסלן ציילובסקי: יש לי משפחה.
רוסלן ציילובסקי: אני בא ממשפחה של מכורים, כל המשפחה שלי מכורים, כולל אמא אבא.
פנינה תמנו: התמכרויות בארץ זה קרה להם?
רוסלן ציילובסקי: כן, עכשיו.
רוסלן ציילובסקי: ניסיתי גמילות, ויצאתי מגמילות, ולא היה לי איפה ללכת, וחזרתי לבית.
רוסלן ציילובסקי: עוד הפעם ההורים משתמשים, אז התחלתי להשתמש.
רוסלן ציילובסקי: בגמילה האחרונה שלי, כמעט הצלחתי, אז שמעתי שהעיפו המשפחה שלי בחוץ למקלט, ובגלל זה נפלתי.
רוסלן ציילובסקי: יותר מזה, אני כבר חצי שנה לא קיבלתי קצבה, או הבטחת הכנסה.
רוסלן ציילובסקי: אני מבקש נדבות.
מירב בן ארי: אתה משתף פעולה עם הפקידה, היא הגישה את הבקשה שלך לקבל?
רוסלן ציילובסקי: לא, הייתי מיואש, חסר אמון.
אלי גיגי: השלמה קטנה וחשובה.
אלי גיגי: יושב פה בן-אדם, כמו ששמוליק אומר, הוא היה צריך לקבל קצבה לפני חצי שנה, אולי הוא יקבל אותה רק בחודש הזה, כי לא היה הקצאת כוח אדם שתחפש אותו, שתאתר אותו, שתעצב אותו.
מירב בן ארי: אז עכשיו שחיפשת ואיתרת אותו אתה מרגיש טוב.
אלי גיגי: כן.
מירב בן ארי: אני מודה לך, רוסלן, שבאת.
מירב בן ארי: בבקשה, אורי, מכדורגל לחסרי בית.
מירב בן ארי: רק ממש משפט שלך.
מירב בן ארי: אנחנו נעשה המשך, כבר הגעת במיוחד, אז רק מילה לפרויקט שלך.
אורי שוהם: לפני חמש שנים הקמתי עמותת כדורגל לחסרי בית.
אורי שוהם: ד"ר שיינטוך הוא המלווה המקצועי שלנו.
אורי שוהם: מה שאנחנו מנסים לעשות, אנחנו עובדים גם בשיתוף פעולה עם הרשויות, גם עם משרד הרווחה, גם עם עיריית תל אביב, וגם עיריית ירושלים, מנסים להיכנס בתווך הזה, שכמו שאמרתם, אנשים, יש להם חשד גדול מהממסד מנסים להגיע אליהם דרך הספורט, דרך המגרש.
אורי שוהם: יש לנו מתנדבים.
אורי שוהם: זו עבודה מאוד קשה, מאוד סיזיפית.
אורי שוהם: לכל אחד יש ליווי מאוד ארוך, עם תמיכה.
אורי שוהם: לא מספיק רק דיור.
אורי שוהם: אם תשים אותו בארבע קירות, הוא לא יידע מה לעשות עם עצמו.
אורי שוהם: צריך ללוות אותו, צריך לתת לו תמיכה.
אורי שוהם: תודה על הליווי.
מירב בן ארי: אלי עושה עבודת קודש, כי זה בסופו של דבר, התפקיד של העמותות.
עמיר פרץ: אני מבקש לומר דווקא למשרד השיכון ומשרד הרווחה.
עמיר פרץ: המטרה של הוועדה היא לא חלילה לנזוף בכם.