GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי: אנחנו לא יכולים לחזק את הפריפריה, על ידי ההיגיון הזה לייבא כוח אדם וסטודנטים מהמרכז.
חנין זועבי: הם באים לשנה, לשנתיים, אבל יש מאות סטודנטים שיכולים, אז אני חושבת שלשנות פרספקטיבה, לשנות את האסטרטגיה.
מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת זועבי, הנקודה ברורה.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה, בקצרה.
יוסף ג'בארין: טוב, אני אפתח גם בלהצטרף לברכות של היו"ר החדש של הסתדרות הרופאים.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שהייתם דוגמא באמת לשיתוף פעולה בין השטח והמומחים ואנשי המקצוע לבין חברי הכנסת ואני מצפה שנמשיך בעצם את העבודה הזו.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם גילוי נאות.
יוסף ג'בארין: אני לימדתי בפריפריה.
יוסף ג'בארין: אני לימדתי במכללה בתל חי ולכן גם חוויתי על בשרי את חוסר האטרקטיביות הזו שאנשים מגלים כלפי הפריפריה ואת הצורך המהותי והמתבקש.
יוסף ג'בארין: אם רוצים למשוך אנשים טובים ואם רוצים להגיש שירותים ראויים ושוויוניים לאוכלוסייה בפריפריה, אז אין ספק שצריך להשקיע וצריך למשוך את האנשים כדי לעבוד שם.
יוסף ג'בארין: זה לא רק עניין של להביא אנשים.
יוסף ג'בארין: הרי הנתונים אומרים במפורש שיש פערים מאוד תהומיים בין המרכז לבין הפריפריה.
יוסף ג'בארין: הרי מדינת ישראל מתגאה בפיתוח הכלכלי ובקדמה שלה וכדומה, אבל כולם יודעים, כשזה מגיע לאי השוויון, מדינת ישראל היא מובילה, אולי הראשונה במדינות ה-OECD מבחינת הפערים החברתיים.
יוסף ג'בארין: זה פשוט בלתי מתקבל על הדעת ולכן אני אומר, אם אנחנו 20 חברי כנסת, אני לא זוכר דיון כזה בתקופה האחרונה, כולנו מתגייסים לנושא הזה, גם נציגים מהקואליציה, אני לא רוצה להאמין שאנחנו לא נצליח בדרישה שלנו, גם להקצות את התקציבים וכמובן גם את הדרישות הספציפיות של פשוט לעשות את זה מתחילת השנה, מ-2018.
מירב בן ארי: כן, כן, זה בדיוק העניין.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, תודה.
יעל ישראלי-נבו: אני יעל ישראלי-נבו, אני בייעוץ המשפטי של הממונה על השכר וחברת ועדת מענקים אז, 2015.
יעל ישראלי-נבו: אם תיתנו לי שתי דקות אני אנסה טיפה להעמיד דברים על דיוקם.
יעל ישראלי-נבו: אני מבינה את הלהט שבדיון ואת הרצון לחבר את כל תחלואי מערכת הבריאות בפריפריה לאירוע הזה, אבל אני חושבת שזה לא נכון.
יעל ישראלי-נבו: קודם כל אתם צריכים להבין שהיריעה קצרה.
יעל ישראלי-נבו: עד 2011 כשנחתם מסמך המענקים ועד שהוקצו המענקים במקור, ניתנו מעל 700 מיליון שקלים לטובת המענקים האלה.
מירב בן ארי: זה חלק מהסכם קיבוצי, ה-700 מיליון שקל?
יעל ישראלי-נבו: לא.
יעל ישראלי-נבו: המסמך ב-2011 שנחתם היה אמור להספיק עד 2019.
יעל ישראלי-נבו: ב-2014 מוצע כל התקציב ובעצם מ-2015 אנחנו כל שנה מקוששים תקציב לטובת מענקים נוספים בכל שנה ושנה, כל שנה מאז 2015 כשבעצם צריך להגיד, ב-2014, נמצא כאן יו"ר הר"י.
יעל ישראלי-נבו: ב-2014 היו"ר הקודם, ד"ר אידלמן אמר, אנחנו יוצאים מהתמונה, היינו מעורבים.
יעל ישראלי-נבו: הם היו בוועדת המענקים.
יעל ישראלי-נבו: הם יצאו ב-2014 מהתמונה ובעצם מ-2015 הכללים נקבעים כל שנה בהלימה, לשיטתנו, לצרכים של המערכת.
יעל ישראלי-נבו: כל שנה הכללים נקבעים מחדש תוך הלימה לצרכי המערכת, משתנים.
יעל ישראלי-נבו: יש מקצועות במצוקה שמתווספים, נוספים.
יעל ישראלי-נבו: הפריפריה בגדול, גם השנה, אתם יכולים לראות, הוספה רפואת משפחה לפריפריה ואני חושבת שזה גם נותן מענה לטענות שעלו פה.
יעל ישראלי-נבו: זה דברים שלא היו קודם.
יעל ישראלי-נבו: התקציב, 75 מיליון שקלים שניתן מספטמבר 2018 ועד סוף 2019 הוא בעצם יותר גדול כי הוא מתחלק על תקופה יותר קצרה לצורך העניין.
יעל ישראלי-נבו: אתם צריכים להבין שמדובר בתוכנית של תמריצים כלכליים לעובדים.
יעל ישראלי-נבו: הסיבה שהתמריצים האלה אשר הוחלט שהתוכנית תהיה מספטמבר ולא מינואר, וזה נכון שהיה משא ומתן וזה נכון שלוקח זמן לגבש את הכללים בתוך הלימה לצרכי המערכת, ואני מזמינה אתכם לראות 20 עמודים של תוכנית מאוד מפורטת ובאמת נותנת מענה לבתי החולים ולצרכים הספציפיים בכל בית חולים בפריפריה ובמקצועות במצוקה.
יעל ישראלי-נבו: המטרה הייתה לכוון התנהגות, וכשמכוונים התנהגות אי-אפשר לעשות את זה בדיעבד.
יעל ישראלי-נבו: יש על זה גם המון פסיקה של בית הדין.
מירב בן ארי: אני רוצה שתסבירי לי מה יעשה המתמחה שהתחיל באוגוסט וחבר שלו שהתחיל בספטמבר, אחד קיבל ואחד לא.
מירב בן ארי: מה אנחנו עושים עם האנשים שהגיעו לפריפריה ולא קיבלו את המענק?
יעל ישראלי-נבו: קודם כל חשוב לי להבהיר שלפי התוכנית הם לא מחויבים.
יעל ישראלי-נבו: נאמר פה, ורק להעמיד דברים על דיוקם, הם לא מחויבים לעבור לפריפריה.
יעל ישראלי-נבו: נכון שחלקם בוחרים לעשות את זה.
מירב בן ארי: הם עובדים בפריפריה, יעל.
יעל ישראלי-נבו: הרבה מאוד עושים את זה בפועל.
יעל ישראלי-נבו: אנחנו אמרנו בכל שנה מאז שנת 2015, לאור העובדה שהכללים השתנו כל שנה ולאור העובדה שלא ידענו שיהיה כסף כל שנה מחדש, אמרנו כל שנה מחדש שאין להסתמך על הכללים, שאנחנו לא יודעים שיימצא כסף שנה הבאה ולכן כל שנה והכללים שלה.
יעל ישראלי-נבו: אני מבינה שהדברים נשמעים לכם צורמים, אבל כל רופא שחשב שיש לו זכות קנויה למענק הזה, טעה.
יעל ישראלי-נבו: אין פה, ונאמר כאן על ידי חבר הכנסת חנין, איך יכול להיות שהממשלה מאשרת לרופאים להסתמך ועושה כזה דבר.
יעל ישראלי-נבו: זה לא נכון.
יעל ישראלי-נבו: הבהרנו בכל מקום שאין להסתמך, ופורסם בכל המקומות ובכל האתרים, באתר של הר"י.
מירב בן ארי: אני אמרתי לך את זה גם לפני שהתחלת לדבר, עזבי את העניין שזו באמת משימה לאומית.
מירב בן ארי: אתם הלכתם ופגעתם באוכלוסייה מסוימת שהיא הכי פגיעה גם ככה ובמקום לבוא ולפתור את אותם 250-300 מתמחים ולתת להם את מה שראוי ומגיע להם בסופו של דבר רק בשביל, אני לא יודעת גם למה, באותיות קטנות הלכתם ובסוף גרמתם - - -
יעל ישראלי-נבו: לא, זה ממש לא באותיות קטנות.
מאיר כהן: עם כל הכבוד לגברות שנמצאות כאן, הן פקידות בתוך המשרד.
מאיר כהן: חבריה, צריך להגיע לכאן שר האוצר.
מאיר כהן: 15 מיליון שקלים אפשר לארגן תוך דקה.
מאיר כהן: במשרד החינוך נותנים כבר עשר שנים מענקים למורים בפריפריה.
מאיר כהן: לא כל שנה מחדשים את זה.
יעל ישראלי-נבו: נאמר כאן שאתם לא מבינים למה ניתן כסף למומחים.
יעל ישראלי-נבו: בין 2011 ל-2014 ניתנו מענקים רק למתמחים לבקשת הר"י.
יעל ישראלי-נבו: המערכת שיוועה למומחים.
יעל ישראלי-נבו: צריך להבין שזה נכון שהמתמחים הם העתודה של המערכת, אבל בסוף מחלקה חייבת מומחה שירים אותה וזאת הייתה הקריאה מהשטח.
יעל גרמן: אני מאוד שמחה שאני מדברת אחרי יעל מפני שאני פשוט, למרות שאולי זה לא ימצא חן בעייני רבים, אני פשוט מאששת כל מילה שהיא אומרת.
יעל גרמן: משנת 2011 שאז באמת הר"י דאג במסגרת ההסכם הקיבוצי לכך שיהיו מענקים בסכום של, אני כבר לא זוכרת מה היה אז הסכום.
קריאה: 75 מיליון לשנה.
יעל גרמן: כן, אבל מה שקרה, הייתה הצלחה כל כך גדולה לפרויקט הזה, שיותר ויותר מתמחים הגיעו לאותם מקצועות בדרישה.
יעל גרמן: זה היה אדיר ולכן באמת בשנת 2014 אנחנו התבקשנו, אני אז הייתי בממשלה וכמובן שר האוצר יאיר לפיד, התבקשנו להוסיף 225 מיליון או יותר נכון להקדים 225 מיליון, והכסף נגמר בשנת 2014.
יעל גרמן: משנת 2015 הר"י באמת יצא מהסיפור.
יעל גרמן: אני רוצה לומר שמשנת 2015, אנחנו, חברי הוועדה וחברי הכנסת דואגים כל שנה.
יעל גרמן: הייתה שנה אחת שדאגנו ל-75 מיליון והייתה התחייבות מצד האוצר שזה ילך רק לפריפריה.
יעל גרמן: לא קיימו את ההתחייבות הזאת.
יעל גרמן: באותה שנה זה לא הלך רק לפריפריה.
יעל ישראלי-נבו: ב-2017 רק לפריפריה.
יעל גרמן: לא, אני מדברת על 2015, ומאותה שנה אנחנו מלקטים פירורים שלדעתי מגיע.
יעל גרמן: אני רוצה לומר, יש כאן פרויקט שהצליח בגדול.
יעל גרמן: חייבים לממן אותו.
יעל גרמן: זה נכון שצריך מומחים.
יעל גרמן: הם צריכים לבוא בנוסף, לא במקום, וצריך להבין את זה.
יעל גרמן: צריך להיות תקציב למתמחים, את אמרת, כולנו אומרים.
יעל גרמן: זאת העתודה שלנו.
יעל גרמן: אם אנחנו לא נדאג למתמחים, לא תהיה לנו עתודה וחייבים לדאוג להם, ובנוסף גם למומחים.
יעל גרמן: רוצה לומר, צריכה לצאת מפה קריאה לתוכנית חדשה.
יעל גרמן: יכול להיות שהר"י צריכים להיכנס מחדש, יכול להיות שגורם אחר.
יעל גרמן: צריך לשבת ולהכין הסכם חדש, מחייב, שהאוצר ידע לתקצב אותו ושייועד הן למתמחים והן למומחים.
מירב בן ארי: ד"ר שלומי קודש, מנהל המרכז הרפואי סורוקה.
ד"ר שלומי קודש: תודה.
ד"ר שלומי קודש: אני אהיה מאוד קצר.
ד"ר שלומי קודש: אנחנו מרכז-העל היחיד במדינה שנמצא באזור פריפרי.
ד"ר שלומי קודש: הסכם המענקים המקורי שיפר בצורה דרמטית את כמות המתמחים שלנו, ויותר מזה, את איכותם.
ד"ר שלומי קודש: היכולת לבחור בין מתמחים הייתה הישג דרמטי.
ד"ר שלומי קודש: צריך לזכור שכשמדברים על אזורים פריפריים אנחנו בתחרות על האנשים הטובים, והרחבה של המעגל של מענקים תשבור את התחרות הזאת.
ד"ר שלומי קודש: אם מתמחה בפנימית באיכילוב ומתמחה בפנימית בסורוקה מקבלים מענקים שניהם, לצערי הדור הנוכחי של מתחמים, חלקם בוחר לפי גיאוגרפיה ולא לפי איכות הרפואה שהיא יותר טובה אצלנו, דרך אגב.
ד"ר שלומי קודש: מילה אחת על מומחים.
ד"ר שלומי קודש: בלי קשר למתמחים או לא, אנחנו שדרגנו השנה את בית החולים בצורה דרמטית באמצעות המענקים למומחים, עם סדרה של מומחים בעלי שם ארצי ועולמי שחלקם, המענקים היו מרכיב בהלוואה שלהם.
ד"ר שלומי קודש: אני לא מתייחס לסוגיה מאיזה תקציב זה מגיע, אני רק רוצה לשים על השולחן שזה חשוב כמו מתמחים לצורך העתיד.
מסעוד גנאים: תודה גבירתי היושבת-ראש וחבריי.
מסעוד גנאים: אני רציתי לברך את חבריי, חברת הכנסת.
מסעוד גנאים: כ-20 חברי כנסת לדיון כזה זה טוב מאוד.
מסעוד גנאים: זה אומר שהם באים לתמוך במתמחים, במערכת הבריאות שהיא צודקת, לא מפלה את הפריפריה.
מסעוד גנאים: אני רק רוצה להגיד שלחזק את הפריפריה זה לא רק כביש 6, זה לא רק סלילת כבישים אלא סדר עדיפויות, משום שהעניין כפי שאמרו חבריי, הוא לפתחם של כבוד השרים, שר האוצר ושר הבריאות.
מירב בן ארי: חבר הכנסת זחאלקה, דקה בבקשה.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להגיד שפריפריה ברפואה אומרת שהאיברים שהם פריפריאליים הם מרכז.
ג'מאל זחאלקה: אצבעות הן פריפריאליים ליד.
ג'מאל זחאלקה: אצבעות הרגליים הן פריפריאליות לכף הרגל.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להתייחס.
ג'מאל זחאלקה: פריפריה זה לא משהו מאחורי הרי החושך, זה חלק מהגוף.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים להרגיש, גם תושבי תל אביב וגם תושבי גוש דן את הפריפריה כחלק מהגוף, כחלק מהמבנה, ולכן אני חושב שהשאלה היא בתוצאה שאני שאלתי את הפרופסור.
ג'מאל זחאלקה: הוא אמר, התוצאות מדהימות, טובות, זה שיפר.
ג'מאל זחאלקה: בלי זה, זה יפגע.
ג'מאל זחאלקה: כאן צריך לעמוד, לראות מנקודת מבטו לפני שאני מתחיל עם האוצר.
ג'מאל זחאלקה: כתושב בפריפריה, האם זה יפגע או יועיל?
ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לנהל דיון על הפערים האדירים.
ג'מאל זחאלקה: ההחלטה מגבירה את הפערים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, בדקה.
חיים ילין: אנחנו רוצים שוויון ברפואה, זאת אומרת שמה שמקבלים במרכז הארץ, גם הפריפריה תקבל.
חיים ילין: שניים, אנחנו יודעים שיש פערים בתוחלת החיים.
חיים ילין: אנחנו הרי מכירים את זה.
חיים ילין: אין מה לעשות, אני אחיה כנראה שלוש שנים פחות מאשר מישהו בתל אביב לא בגלל אורח החיים, אלא בגלל שבעצם לא יכולים לטפל בי כמו שצריך, כמו כל אזרח שנמצא בפריפריה ולא נמצא במרכז.
חיים ילין: עכשיו אפשר לנגח פוליטית מה היה לפני, מה היה אחרי, וכולנו ביחד מבינים שבסופו של דבר זה גם לא יועיל.
חיים ילין: השיטה היא מאוד פשוטה.
חיים ילין: במועצות ובערים יש מה שנקרא מענק איזון.
חיים ילין: אם פונקציות מסוימות, אני לא קובע אותן, צריכות להיות מקצועיות ובסופו של דבר אם יגיעו למענק איזון שיודעים במדויק שכל בית חולים שחסר לו כוח אדם מקצועי, מקבל אותו או דרך כסף או דרך מתמחים, יהיה איזון.
חיים ילין: עכשיו בא הפן השני והוא המקצועיות.
חיים ילין: אנחנו לא אחראים על המקצועיות אלא מנהלי בתי חולים אחראים על המקצועיות.
חיים ילין: אנחנו צריכים לתת להם את הכלים להתמודד ולא יכול להיות שממשלה שרוצה לפתח את הפריפריה לא מפתחת את הבריאות בפריפריה.
מירב בן ארי: תודה, חיים.
מירב בן ארי: ד"ר דוד דגן, מנכ"ל בית החולים אסותא אשדוד.
דודו דגן: שלום לכולם, כשפתחנו את בית החולים באשדוד נתקלנו בפריפריה מטורפת, והפריפריה הזאת לנוכח השקעת המשאבים ברפואה ציבורית בכלל הולכת ומתקדמת למרכז הארץ.
דודו דגן: אצלנו עשרות מתמחים עברו לגור באשדוד, ואם זה היה כל כך קרוב להם כמו מרמת גן לתל אביב, כנראה שהם לא היו עוברים.
דודו דגן: המצב שאני מתאר הוא נכון גם לעפולה וגם לבאר שבע וגם לאשדוד.
דודו דגן: ההמלצה שלי אליך, היושבת-ראש וחברי הכנסת, לדאוג לכך שהמתמחים מקבלים תוכנית משלהם, כי כל פעם הקריטריונים משתנים.
דודו דגן: ב-2011, אני לא אציין איזה בית חולים במרכז הארץ נקרא פריפריה, כי קודם כל שמים את הכסף ואז מגדירים את הקריטריונים.
דודו דגן: צריך להגדיר את הקריטריונים, צריך להיות פיירים, לתת למתמחים מה-1 בינואר את הכסף שמגיע להם.
דודו דגן: הם באו לשם.
דודו דגן: אנחנו פתחנו בית חולים.
דודו דגן: זה לא להשלים עוד, להגיד למישהו, תחכה עוד חודשיים.
דודו דגן: זה להביא 110 מתמחים במכה בזמן אפס.
דודו דגן: אי-אפשר לחכות.
דודו דגן: צריך את כל זה לקחת בחשבון, להקדים להם לינואר, לקבוע שזה פריפריה, לשים תוכנית על רופאים מומחים ועוד דברים שצריך, אבל פה צריך לבנה.
דודו דגן: זאת חובתכם.
מירב בן ארי: חבר הכנסת אזברגה, בבקשה.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה גבירתי היושבת-ראש.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה להגיד כמה דברים לגבי הסדר של העניין.
ג'מעה אזברגה: אנחנו כולנו מכירים בזה שזו מצוקה ואנחנו יודעים שזה גם דיון מהיר.
ג'מעה אזברגה: דיון מהיר צריך להיות דיון מהיר.
ג'מעה אזברגה: יש בעיה אקוטית, צריך לפתור אותה עכשיו.
ג'מעה אזברגה: אני מצפה מהוועדה שתמליץ עכשיו.
מירב בן ארי: אני אגיע לסיכום עוד ארבע דקות.
ג'מעה אזברגה: לא יכול להיות אזור כמו הנגב ויש רק פסיכיאטר ילדים אחד.
ג'מעה אזברגה: קלינאי תקשורת אותו דבר.
ג'מעה אזברגה: כל המומחים למיניהם, אין דבר כזה.
ג'מעה אזברגה: עוד נקודה שאני רוצה להדגיש.
ג'מעה אזברגה: חוק בריאות ממלכתי מחייב את משרד הבריאות לתת שירות נגיש לכל האוכלוסייה.
ג'מעה אזברגה: חוק בריאות ממלכתי מחייב אותם גם בפריפריה וגם במרכז לתת את הדבר הזה.
ג'מעה אזברגה: אני חושב, אם כבר מדברים, צריך לעודד את כוח האדם המקומי במקום להביא מתל אביב.
ג'מעה אזברגה: לקחת את המומחים המקומיים ולתת להם את ההתמחות הזאת.
ג'מעה אזברגה: הסיפור הוא לא מסובך, הוא לא יקר.
ג'מעה אזברגה: הכדור היה במגרש של משרד האוצר ועד עכשיו במגרש של משרד האוצר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חאג' יחיא, בקצרה בבקשה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כולם מסכימים שיש צורך לתמוך במתמחים בפריפריה כי זה צורך חיוני, כי בלי זה הפריפריה שהיא חלשה כלכלית, חלשה בכל מיני כיוונים, תהיה עוד יותר חלשה מבחינה בריאותית, כי מי שירצה להגיע לקבל את הטיפול שלו, הוא יצטרך גם להפסיד ימי עבודה ולנסוע יותר רחוק וזה מוסיף עוד עול שהוא כבד יותר, לכן אני חושב שאנחנו לא צריכים רק לעשות את הדיון אם יש צורך או אין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכים לחפש את הפתרונות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הפתרונות צריכים להיות במשרד ובמשרד הבריאות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הקיצוץ הרוחבי, לא תמיד צריך לקבל אותו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שאתה חותך בבשר החי.
אלי אלאלוף: הקיצוץ הרוחבי הוא עוד לא מיליארד דולר, הוא מיליארד שקל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה לא נוצרה עקב הקיבוץ הרוחבי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הקיבוץ הרוחבי בא אחרי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יכול גם להחמיר, לכן אני אומר, זה צריך להיות פתרון וזה גם סדר העדיפויות וזה המדינה והממשלה צריכה לסדר את העדיפויות שלה.
מירב בן ארי: שולי מועלם, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה גבירתי.
שולי מועלם-רפאלי: אחריי אני אשמח שתיתני לנמרוד, כי הוא מתמחה שהגיע מאילת.
מירב בן ארי: לא, נגמר הדיון.
מירב בן ארי: את רוצה, את יכולה לתת לו.
שולי מועלם-רפאלי: אני אחלק את הדקה שלי לשניים, אני חצי, הוא חצי.
שולי מועלם-רפאלי: תקשיבו חברים, אני מוחה על הצורך לבחור בין מומחים למתמחים.
שולי מועלם-רפאלי: אם המחשבה היא שאם יהיו מומחים לא יהיו מתמחים וזה מה שיאשר מערכת בריאות זמינה, שוויונית ואיכותית לכל אזרחי מדינת ישראל, בואו נסגור את המערכת, נסגור את הר"י, נסגור את בתי החולים ונלך הביתה.
שולי מועלם-רפאלי: הדמיון הזה שבו צריך יהיה לבחור בין מומחים למתמחים, הוא דמיון שחייב לעבור מן העולם.
שולי מועלם-רפאלי: אם כולם מבינים שיש פה דרך במהלך הזה, שיש מערכת בריאות שיש בה איזה סוג של התקדמות, אז ברור לחלוטין שצריך לתקצב את כל הדרך הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: זה יהיה כמו עכשיו להגיד, אוקי, אנחנו בוחרים לתקצב לימודי רפואה רק משנה שישית ואילך רק למי שכבר עושה סטאז' והולך להתמחות.
שולי מועלם-רפאלי: פשוט לא יהיו מומחים אם לא יהיו מתמחים.
שולי מועלם-רפאלי: זה דבר ראשון.
שולי מועלם-רפאלי: דבר שני, אי-אפשר לדון על הדבר הזה בלי לדון על מערכת הבריאות והתקצוב שלה באופן המהותי כמו שנעשה בוועדה הזאת.
ד"ר נמרוד לוי: שמי ד"ר נמרוד לוי, אני רופא משפחה בפריפריה, באילת ודרום הערבה.
ד"ר נמרוד לוי: הייתי רופא ביוטבתה, עכשיו אני רופא באילת, בנקודה בערך הכי רחוקה, והגעתי במיוחד בשביל להגיד משפט פשוט ולהגיד לכם כמה עוזרים המענקים.
ד"ר נמרוד לוי: אני קיבלתי את המענק.
ד"ר נמרוד לוי: אני התחלתי את ההתמחות בתחילת 2015 כשגייסו בפעם הראשונה.
ד"ר נמרוד לוי: גם הכניסו את רפואת המשפחה בפריפריה כמקצוע מצוקה.
ד"ר נמרוד לוי: אני לא קיבלתי מענק פריפריה, אני קיבלתי מענק מקצוע מצוקה.
ד"ר נמרוד לוי: כשהחלטתי לרדת לערבה לא ידעתי שאני אקבל מענק וזה בא כהפתעה טובה, ובדיעבד לקראת סוף ההתמחות אני רוצה להגיד לכם שסביר להניח שהייתי היום בהפסד כספי של בין 50,000 ל-100,000 שקל אם לא הייתי מקבל את המענק הזה.
ד"ר נמרוד לוי: ההתמחויות בפריפריה, וזה לא משנה אם אתה חי בפריפריה או שאתה נוסע אל הפריפריה, בסופו של דבר הוצאות הנסיעה, בסופו של דבר הנטל הכלכלי של בדרך כלל בן הזוג או בת הזוג שצריכים לעבור, למצוא מקום עבודה אחר ודברים נוספים שמועמסים על המתמחה ושלא משוקללים בשכר שלנו בתור מתמחים, הם מאוד משמעותיים.
ד"ר נמרוד לוי: אני גם אזכיר לכולכם שמהמענק הזה שאני קיבלתי אותו ברוטו, רבע מיליון שקל, יורד אחרי זה 40% מס, זאת אומרת לא נשאר מזה הרבה.
ד"ר נמרוד לוי: בסופו של דבר מה שרגע חשוב לי להגיד, זה שזה אוויר לנשימה בשבילנו.
ד"ר נמרוד לוי: זה לא סתם איזה שהן מותרות, זה איזשהו משהו שעוזר לנו לקיים את ההתמחות ולשרוד את ההתמחות הזאת, והאתגרים בפריפריה מאוד גדולים.
ד"ר נמרוד לוי: בכיסא שאני ישבתי בו ביוטבתה, היום אין מתמחה.
מירב בן ארי: תודה שבאת מאילת במיוחד.
מירב בן ארי: ברושי, דקה.
איתן ברושי: חבריי יושבי-הראש, מערכת הבריאות חולה, וגם לי יצא ובעיקר במקומות שהמתמחים עוברים, לא רק נוסעים.
איתן ברושי: ראיתי מנהלים חסרי אונים ומתמחים דפוקים.
איתן ברושי: אני הגשתי הצעה לסדר והיושב-ראש שיושב בצד יודע, ולפי דעתי אחרי כל מה שנאמר פה, כולם מסכימים, כולל ממשלה ואופוזיציה–קואליציה, נדרשת תוכנית חירום לאומית להצלת מערכת הבריאות, לקיצור התורים וביטול הפערים בין המרכז לפריפריה.
איתן ברושי: זו הנוסחה שאושרה גם במליאת הכנסת על פי בקשתי ואני מבקש פה מהיושב-ראש, ממי ששייך לוועדה, לקדם את הדיון.
איתן ברושי: שר האוצר יודע, סגן שר הבריאות יודע.
איתן ברושי: לא ניתן לפתור נקודה בלי התמונה השלמה, ולכן אני חושב שהכנסת, בוודאי עם הדאגה למתמחים ואני שותף ואני בא מהפריפריה, אני חוזר ואומר ליושב-ראש הוועדה ולכם, צריכה להיות תוכנית כוללת ולא לקבל פה תשובות חלקיות.
איתן ברושי: אם לא תהיה תוכנית כוללת, גם לא יפתרו המתמחים, ואם יפתרו רק מתמחים ולא כל היתר, אין לזה שום טעם.
איתן ברושי: צריך לייצר מערכת בריאות של עולם מתקדם ולא במציאות שבה המערכת פועלת.
אחמד טיבי: א, אני אתחיל בברכה בשם כולנו לפרופ' ציון חגי לרגל היבחרו.
אחמד טיבי: אני גם רוצה לומר מילה טובה על פרופ' אידלמן.
אחמד טיבי: הוא עשה עבודה מצוינת.
אחמד טיבי: שיתפנו פעולה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה למתמחים מאחור לא להגיב תגובות לא ראויות.
שולי מועלם-רפאלי: עבודת חברי הכנסת עם הר"י היא מאוד טובה גם אם יש לנו ביקורת.
שולי מועלם-רפאלי: יקיריי, זה לא לכבודכם בכלל.
מירב בן ארי: תודה, שולי.
אחמד טיבי: אני אתחיל שוב.
אחמד טיבי: אני מברך אותך, אני מברך את קודמך.
אחמד טיבי: לגבי נושאים שונים, לגבי אסותא למשל, אם יש בית חולים במצוקה, אני בטוח שהאיש הזה, חבר הכנסת אלאלוף, זה המקום לדון בנושאים האלה.
אחמד טיבי: הוא פתוח לדיונים על מצוקה של מערכת הבריאות.
אחמד טיבי: הוא חי את זה.
אחמד טיבי: קיימנו דיונים לגבי בתי חולים בנצרת.
אחמד טיבי: נקיים עוד דיון.
אחמד טיבי: גם אסותא, יהיה דיון מיוחד.
אחמד טיבי: אני רופא ואני יודע שמתמחים זה עמוד השדרה של מערכת הבריאות, של כל המחלקות.
אחמד טיבי: בלי מתמחים אין תורנויות, אין עבודת לילה, כמעט אין מחלקות.
אחמד טיבי: סטאז'רים זה חשוב, רופאים מומחים חשוב ביותר, אבל מתמחים זו אוכלוסייה שהיא עמוד שדרה, ולכן המעבר שלה לפריפריה זה גם יתרון איכותי וכמותי לבתי החולים.
אחמד טיבי: כאשר אתה פוגע במעבר של המתמחים האלה, אתה פוגע גם בבתי חולים אבל גם ביישובים עצמם, ביישובי הפריפריה, לכן לשנות את כללי במשחק באמצע זה דבר לא הגון ולא סביר.
אחמד טיבי: העיקרון של שוויון בשירותי הרפואה הוא צדק חלוקתי ולכן אם כל הזמן זורקים סיסמאות, ואת ממפלגה שזורקת סיסמאות יפות על שוויון חברתי - - -
מירב בן ארי: אני אתעלם מההערה הזאת.
אחמד טיבי: בסדר, אבל משרד האוצר יכול למצוא 15 מיליון שקל בקלות, אז אנא תפעילי - - -
מירב בן ארי: במסגרת המפלגה שזורקת סיסמאות, אנא תפתרי לנו את הבעיה, אבל זה בסדר, אני רגילה לזה.
מירב בן ארי: זו המהות שלי בכנסת.
אלי אלאלוף: תראו, אני מתנצל שלא הייתי פה ואני אפילו מצטער שלא הייתי פה למרות שהייתי במקום שלא התבטלנו, חלק מחברי הכנסת שהגיעו.
אלי אלאלוף: אני רואה את שולי ואת איילת ועליזה לביא.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם, בלי להיות פופוליסטי, מערכת הבריאות היום לא יכולה לספק את כל הצרכים של האוכלוסייה.
אלי אלאלוף: פרופ' חדד, גם אני חצי אשדודי, אז הוא קרוב לבית השני שלי.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד מזל טוב שאתה פה.
אלי אלאלוף: רצינו דיון מיוחד איתך ונעשה אותו גם.
אלי אלאלוף: אני מצטרף לאחמד על העבודה המשותפת שעשינו עם אידלמן לאורך כל התקופה שהיינו ביחד.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שמצב הבריאות בארץ זקוק לתוכנית רב-שנתית כדי להגיע לרמה הנדרשת.
אלי אלאלוף: אין מערכת בריאות שהיא התחלה וסוף בזמן שאפשר מראש לתכנן.
אלי אלאלוף: מערכת הבריאות זה דבר מאוד דינמי שכל הזמן משתנה וכל הזמן דורש חידושים ותוספות תקציביות לא רק בגלל גידול האוכלוסייה שלשמחתנו אנחנו אוכלוסייה שגדלה בכל המגזרים וזה נפלא, אלא מפני שגם החידושים הטכנולוגיים והרפואיים מחייבים תקציבים נוספים.
אלי אלאלוף: זה הבסיס, אנחנו יודעים את זה.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים ותאמינו לי, גם סגן שר הבריאות וגם שר האוצר יודעים את המצב הזה.
אלי אלאלוף: נאמרו דברים על עבודתנו מחוץ לישיבות פה.
אלי אלאלוף: אני הבאתי לדיון אישי את מערכת של בית החולים אסותא אשדוד לשר האוצר בישיבה עם ראשי מערכת אסותא ומכבי ביחד.
אלי אלאלוף: כן, עשינו את זה, ולכן יש דיון מיוחד על הפערים שיש בתקציב של הפעלת בית החולים, של 150 מיליון שקל על המערכת, על השנה הראשונה - - -
סופה לנדבר: אבל יש גם התחייבות של מדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני חושבת שהזנחה של בית החולים זה פשוט פשע כלפי מערכת הבריאות.
אלי אלאלוף: עם כל הכבוד שאני רוכש לך ואני רוכש לך הרבה כבוד, סופה, אני חייב להגיד שבית החולים אסותא הוא מוזנח, זו פגיעה באמת וזו גם פגיעה בבית החולים.
סופה לנדבר: מוזנח באיזה מובן?
אלי אלאלוף: לא, את אמרת את המילה מוזנח.
סופה לנדבר: לא, אני אומרת מוזנח בצורה של תקציבים.
סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר מדינה מתחייבת, היא צריכה להעביר את הכסף.
אלי אלאלוף: אני רואה באמצעות הבעיה של הסטודנטים הלומדים בחוץ לארץ שרובם הם מהמגזר הערבי, אזלת יד של מערכת הבריאות, אני לא מעז להגיד, אפילו מכוונת, אבל זה לא רחוק.
אלי אלאלוף: אף אחד לא יודע כמה לומדים בחוץ לארץ.
אלי אלאלוף: מערכת הבריאות שיש לה יחידת תכנון, לא יודעת כמה לומדים, מתי הם חוזרים, איך לקלוט אותם, ולכן יש את העודף שזה רק טוב למעסיק ולא טוב לסטודנט שמגשים איזה חלום אישי, משפחתי, מגזרי.
אלי אלאלוף: אני לא מתבייש להגיד את זה כי אני ציוני.
אלי אלאלוף: ציוני זה אומר שכל מי שחי במדינה הזאת, יש לו את כל הזכויות של כל אחד, ואנחנו מזניחים את התחום הזה ולכן אנחנו נמצאים כל הזמן.
אלי אלאלוף: מי, שסליחה על הביטוי, נדפק, זה בעיקר הסטודנטים החוזרים.
אלי אלאלוף: תאמינו לי, כל מילה שאני אומר, אני שוקל אותה והיא מבוססת על למידה.
אלי אלאלוף: לא אעז להגיד מילה אחת שאני אטעה בה, ולכן מערכת הבריאות צריכה לתכנן את זה.
אלי אלאלוף: היא לא צריכה להזניח את זה, כי אי-טיפול בזה, זה יהיה אנדרלמוסיה אנושית ומקצועית במערכת הבריאות.
אלי אלאלוף: זו לא בעיה טכנית, חברים.
אלי אלאלוף: יש התחייבות של הממשלה.
אלי אלאלוף: אני אעשה הכול יחד עם חברתי ועוד חברים.
אלי אלאלוף: אדע להוציא את הכסף להתחייבויות שיש למתמחים.
אלי אלאלוף: אין שום סיבה לסדר אותם.
אלי אלאלוף: זו בושה שהמדינה מסדרת את הפרט בזמן שהיא אמורה לתקן את הבעיות שלה, לכן פה אני רואה שני דברים: א, נושא המתמחים והחובות כלפיהם, לטפל בזה באופן אינטנסיבי במערכות הרלוונטיות, בריאות ואוצר ביחד.
אלי אלאלוף: נעבוד על זה, אני באופן אישי.
אלי אלאלוף: שניים, אנחנו גם חייבים לקיים דיון במליאה כדי שנביא את מצב הבריאות לפתרונות והתכנון של מערכת הבריאות לא לטווח ארוך, לטווח מיידי.
איתן ברושי: במליאת הוועדה או מליאת הכנסת?
אלי אלאלוף: מליאת הכנסת.
אלי אלאלוף: נעשה דיון מקדים בוועדה ואני רואה את הנכונות המדהימה שהייתה פה היום.
אלי אלאלוף: יש פה תופעה חברתית ואני אומר את זה כישראלי גאה מאוד.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם, יש פה איזו התפתחות חברתית מדהימה.
אלי אלאלוף: המערכת שיודעת לקלוט את המגזר הערבי בצורה יחסית טובה, זו מערכת הבריאות.
אלי אלאלוף: יותר ויותר מערכת הבריאות תקבל כוח בזכות המגזר הערבי, וחייבים לתכלל את זה.
אלי אלאלוף: עד עכשיו זה, אה, שילמדו, חלק, נתפוס אותם, כאילו אין מזייפים במגזר היהודי, לכן אני אומר לכם, זו תופעה שחייבים לחזק אותה, לתכלל אותה, להביא אותה לחלק האופטימלי של מערכת הבריאות מפני שזו תופעה חברתית שאנחנו כישראלים חייבים להיות גאים בה.
מירב בן ארי: אני אעשה סיכום של הדיון, בדקה.
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה להודות לכל מי שהגיע, לחברי הכנסת, לחברי הכנסת המציעים.
מירב בן ארי: היה כאן הרכב שהרבה זמן לא היה כאן בוועדה הזאת, לכן זה הרכב ראוי לציון בגלל באמת העוול שנעשה כאן למתמחים.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות למשרדי הממשלה, אני רוצה להודות להסתדרות הרופאים, לאחל לך בהצלחה, ול"מרשם".
מירב בן ארי: אני רוצה גם להודות לכל המתמחים שהגיעו לדיון במיוחד מהפריפריה.
מירב בן ארי: אני מתנצלת אם לא הספקנו לשמוע את כולכם, אבל נראה לי שהרעיון הובהר גם בעיקר דרך חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אחד, אנחנו פונים למשרד הבריאות ולמשרד האוצר.
מירב בן ארי: הבנתי שהולכת להיות פגישה בשבוע הבא יחד עם הר"י כדי לבוא ולשים סוף לסוגיה, אני לא יודעת אפילו איך להגדיר את זה, בצורה מזוקקת כדי לסיים את האירוע הזה, בעיקר כי יש פה פגיעה בשוויון.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו, יעל.
מירב בן ארי: אני גם יודעת ששתיכן, אני בטוחה שהמטרה שלכן פה היא מטרה טובה, אבל צריך לקחת בחשבון שלאור הפגיעה שנעשתה כאן קודם כל בשוויון בין מתמחה א שהוא מתמחה אוגוסט למתמחה ב שהוא מתמחה ספטמבר, אני אומרת לכם עכשיו מהזווית המשפטית, כי שתינו למדנו משפטים ביחד.
מירב בן ארי: זה עילה בכלל לבג"ץ.
מירב בן ארי: צריך להבין שיש כאן אירוע שאם הוא לא יסתיים בכנסת, הוא כנראה ילך לבית המשפט, וזה אני מנצלת רגע את הידע המשפטי הקטן שלי, את בטח מכירה אותו, אבל זה לא יכול להיות, כי בסוף בא מתמחה, התחיל את ההתמחות, קיבל מענק, ואותה מתמחה, אני אגיד האישה לצורך העניין, לא קיבלה ועכשיו אנחנו צריכים לבוא ולפתור את זה.
מירב בן ארי: זה לא הרבה כסף, אני יודעת את זה, וזה לא הרבה מתמחים שצריך לתת להם את הסעד הזה.
מירב בן ארי: אני יודעת שיש פגישה.