GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שימרית שקד גיטלין: זה מה שאמרנו – שיכול להיות שהרשימה לא תהיה זהה משנה לשנה כי זה תלוי באיזה תאריך יוצא החג, באיזה תאריך אמור להיות המועד המקורי של תשלום הגמלה.
שימרית שקד גיטלין: לפעמים יוצא שאין צורך להקדים, כי ממילא זה יוצא - - -
נתי ביאליסטוק כהן: מה שאני אומר – שאם מדובר בחגים מסוימים - - -
אלי אלאלוף: יש פה, אני מבין - - -משרד המשפטים לא פה, אז הוא לא ירצה לעשות את זה.
נתי ביאליסטוק כהן: אני אסביר ותקבלו החלטה, אתם המחוקקים.
נתי ביאליסטוק כהן: אם מדובר בחגים מסוימים, זאת אומרת – לא בעובדה שכל שנה שני חגים, זאת אומרת, שבשנה אחת זה יהיה, לצורך העניין – פסח או - - -
אלי אלאלוף: לא כתוב כאן שני חגים.
אלי אלאלוף: כתוב – כל החגים.
שימרית שקד גיטלין: לא כל החגים.
שימרית שקד גיטלין: הם מחליטים איזה חגים.
נתי ביאליסטוק כהן: אבל אם – שוב, אני שואל את הביטוח הלאומי לצורך העניין, כי יש להם גם את הפרקטיקה: אם כשמדברים על חגי ישראל מדובר אך ורק על ראש השנה או אזור חגי תשרי ופסח ולא שבועות, אז - - -
אלי אלאלוף: נתי, לא נציין את זה.
נתי ביאליסטוק כהן: ואם בחגים מוסלמים מדובר רק בעיד אל פיטר ועיד אל אדחא – אז צריך שהציבור יידע את זה, כי גם הציבור צריך להיערך לזה.
שימרית שקד גיטלין: אז הוא יידע בתחילת כל שנה לפי הרשימה.
אלי אלאלוף: אנחנו ניגש להצבעה.
אלי אלאלוף: תודה, החוק אושר לקריאה ראשונה.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת אחמד טיבי החליף בהצבעה את חבר הכנסת חאג' יחיא.
אלי אלאלוף: החוק יעלה למליאה לקריאה ראשונה ויחזור לוועדה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.
אלי אלאלוף: אני מאוד מברך את הביטוח הלאומי על הגמישות הזו.
אלי אלאלוף: בוקר טוב, אנחנו ב-4 בדצמבר 2018, כ"ו בכסלו תשע"ט, השעה 09:03.
אלי אלאלוף: אנחנו אמורים לדון בהצעת חוק של עבודת נשים.
אלי אלאלוף: תרשו לי, הצעת חוק של חבר הכנסת אורי מקלב וחברים שונים, כולל אותי.
אלי אלאלוף: האחרים לא נמצאים פה.
אלי אלאלוף: חשוב לי לפתוח בזה שאנחנו היום יודעים ומאוד מוקירים את המחאה של הנשים.
אלי אלאלוף: ולא רק של נשים, לדעתי כל אזרח נורמלי, הגון שעיניו בראשו צריך לגנות את המצב של פגיעה בנשים, ופגיעה באזרחים בכלל בצורה כל כך אלימה עם תוצאות כל כך מזעזעות.
אלי אלאלוף: 24 נשים נרצחו השנה, במיוחד באלימות תוך משפחתית.
אלי אלאלוף: אני חושב שזאת תעודת עניות לחברה הישראלית, ולצערי, לא נעשה מספיק כדי להתמודד עם המגפה הזאת והמצב הקשה הזה.
אלי אלאלוף: משרד הרווחה פה במקרה?
תמר מתתיהו: היי, בוקר טוב, העבודה.
אלי אלאלוף: זה גם עבודה, אבל זה עניין של משרד הרווחה.
אלי אלאלוף: אני חייב לציין את אומץ הלב של מנכ"ל משרד הרווחה, העבודה והשירותים החברתיים מר קפלן, שהודיע שבאמת גינה את המצב בו משרד הרווחה לא הפעיל כבר שנתיים תוכנית לתמיכה בנשים מוכות שיוצאות מהמקלט.
אלי אלאלוף: התקציב קיים, 11 מיליון כל שנה, והתקציב הזה לא נוצל.
אלי אלאלוף: רק אחרי שהיה דיון פה אז רצו למכרז בתנאים, לדעתי, לא נכונים.
אלי אלאלוף: בתפקידיי הקודמים, בעיקר בתפקידי הקודם בקרן רש"י, הכרתי מאוד מקרוב את המקלטים לנשים מוכות, והייתה לי הזכות אפילו להיות המתכנן.
אלי אלאלוף: המערכת שלנו תיכננה מה זה מקלט לנשים מוכות.
אלי אלאלוף: מי שרוצה לראות מה זה שירות לאנשים בסבל, אז שיבקר את המקלט בבאר שבע.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שלא יכול להיות שיש תקציב, שנתיים לא מבצעים אותו, וכשמוציאים אותו לפועל זה ללא חשיבה עמוקה ונכונה שאמורה לאפשר הפעלה מיידית, לא פזיזה, נכונה של המצב של הנשים המוכות.
אלי אלאלוף: אתם יודעים שחוק בסיסי הוא שנשים מוכות לא מגיעות למקלטים של היישוב שלהן, אלא כמה שיותר רחוק מהיישוב שלהן.
אלי אלאלוף: מוציאים אותן למקום שהן יהיו יותר מוגנות.
אלי אלאלוף: כמובן שזה דורש מהילדים גם כן שינוי מסגרות חינוך, וזה גורם להשפעה לא הכי קלה על הילדים.
אלי אלאלוף: והדבר המוזר זה שכשהן אמורות לצאת משם – ולצאת בדרך כלל לא כדי לחזור הביתה, כי לבית כבר לא מתאים השם "בית" בכלל – אז הן נשארות בסביבה, ונותנים לתוכנית ארצית, לעמותה ארצית ללכת להפיץ את התוכנית הזאת.
אלי אלאלוף: אז אמרתי מה שחשבתי, ולשמחתי המנכ"ל הבין את הדברים.
אלי אלאלוף: למרות שהמכרז יצא ממש בפזיזות הפעם, ללא חשיבה, הם יחזרו ויגרמו לכך שהמקלטים לנשים מוכות ילוו, ויש כאלה 14, אז הן יכולות בכלל לעשות את העבודה בצורה יותר מדויקת, יותר אנושית, בהכרה של המערכת הקהילתית שבסביבה.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה אחד הכלים, לצערי לא הבלעדיים, לא מספיק גדול.
אלי אלאלוף: צריכים להיות הרבה יותר מרכזים לנשים מוכות, אבל אנחנו יודעים שזה דבר שגם קשה להקים ועוד יותר קשה לתחזק, כי התקציבים הנדרשים הם עצומים.
אלי אלאלוף: אז היום נתנו חופש למי שרוצה לשבות, לא לעבוד, אבל הנושאים שאנחנו דנים בהם הם דווקא נושאים שקשורים לנשים, ולכן חשבנו שטוב לקיים את הדיון ולא לדחות אותו.
אלי אלאלוף: אני מאחל לחבר שלנו דני סידה שגר בצפון, שם יש מבצע "מגן צפוני", שזה ייגמר רק בשלום, וזה טוב לכולם.
דן סיידה: כל הכבוד למקלב שהוא היחידי שלבש פה שחור.
אורי מקלב: כמעט.
אורי מקלב: אבל אני גם עם לבן, וזה כחול כהה עם תקווה.
אלי אלאלוף: יש פה עוד בשחור, אני מזהה.
דן סיידה: דיברתי מהח"כים.
ענת כהן שמואל: שחור?
ענת כהן שמואל: היה איזה קוד לבוש להיום?
אלי אלאלוף: קוד לבוש שחור, ויש כאלה שהחליטו שזה אדום.
אלי אלאלוף: אני צריך גם להתנצל כלפיך אתמול, התבדחתי והצטערתי בערב.
אלי אלאלוף: אני מקווה שלקחת את זה כהערת חברים וקצת בבדיחות דעת, ולא בכוונה.
אלי אלאלוף: ברשותך, חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה לפתוח?
אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גם על זה שלקחת מזמן הוועדה ונתת לחוק הזה, במיוחד עם דברי הפתיחה שלך.
אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו נמצאים היום בחג חנוכה, חג עם אור, עם תקווה.
אורי מקלב: אנחנו גם מקווים שיהיה יותר טוב, ואנחנו גם עסוקים בלהביא חיים לעולם, להביא אור לעולם.
אורי מקלב: החוק דווקא מתעסק בנשים שנעדרות, נאלצות להיעדר מהעבודה לא מתוך רצון או בחירה אלא מתוך הכרח.
אורי מקלב: לא נכביר במילים, אדוני היושב-ראש, וחברי הכנסת, על החשיבות והצורך בטיפולי פוריות ועל הקשיים הנלווים לטיפולים האלה, גם טיפולים פיזיים לא קלים, גם מתחים, ציפייה, וגם הוצאות כלכליות ישירות ועקיפות לטיפולי פוריות.
אורי מקלב: אם תרשה לי ממש שלוש שורות מתוך פניות שקיבלתי, מפנייה אחת.
אורי מקלב: פונה אליי אישה שעוברת טיפולי פוריות, היא אומרת: סליחה שאני פונה אליך בנושא רגיש שאנשים מתביישים להעלותו.
אורי מקלב: בתור אחת שעוברת טיפולי פריון נחשפתי לעולם שלא רק קשה פיזית ונפשית, אלא בנוסף יש את הקושי הכלכלי.
אורי מקלב: אנחנו בתחילת הדרך, ואני מקווה שהיא לא תהיה ארוכה.
אורי מקלב: כל חודש עלות הטיפולים נאמדת בכ-1,000 שקלים חדשים.
אורי מקלב: כל מחזור חודשי של ניסיון להרות אני נאלצת לבלות כעשר שעות בחודש בבדיקות ובריצות.
אורי מקלב: אני מדלג.
אורי מקלב: כיוון שבדיקות פריון בדרך כלל נפרסות על שבועיים, על פני שעות וחלקי ימים, מדוע נשים שנאלצות לבלות במרכז בריאות האישה לצידן של נשים הרות, המקבלות 40 שעות כל היריון, צריכות לצאת לבדיקות שלהן על חשבונן, להתחמק ממקום העבודה בכל מיני תירוצים?
אורי מקלב: מתנצלת על הניסוח הישיר ואולי לא מתאים להישלח כי לא מספיק מכבד, אך נרשם עם הרבה כאב ותקווה.
אורי מקלב: בעצם אישה שמשלבת את הדברים, את הקושי מצד אחד, את העצות הכלכליות, גם את הבעיה ואת התמודדות עם מקום העבודה בשל ההיעדרויות הקצרות, ולפעמים גם היותר ארוכות כשמדובר בטיפול בהפריה עצמה או בהזרעה.
אורי מקלב: כשבחופשת מחלה אני חושב שרוב האנשים אומרים: אני לא הרגשתי טוב, ולא מתביישים.
אורי מקלב: אולי לא מפרטים, אבל לא אומרים.
אורי מקלב: נשים שעוברות טיפולי פוריות מטבע הדברים שומרות את זה לעצמן גם מהסביבה שלהן, וזה לא פעם גם גורם לבעיה ומכביד על יחסי עובד ומעביד.
אורי מקלב: ככל שאנחנו מאשרים ונותנים לגיטימיות להיעדרויות האלה זה מחזק את הקשר בין עובד למעביד ולגיטימי להיעדר.
אורי מקלב: לתומי, כשהגשנו את הצעת החוק בעקבות פניות רבות בנושאים האלה, כמו שאנחנו גם יכולים להבין לבד, לעצמי למדתי קל וחומר.
אורי מקלב: אמרתי שאם נשים הרות מקבלות תוספת של 40 שעות, אני גם מקטלג את טיפולי הפוריות באותו קטלוג של נשים הרות.
אורי מקלב: נשים הרות זה הרי לא מחלה.
אורי מקלב: היריון זה לא מחלה.
אורי מקלב: זה טיפול שאנחנו רואים כערך עליון, כזכות לגיטימית, כזכות חשובה מאוד, להורות, להביא חיים חדשים לעולם, להיות אימא.
אורי מקלב: אנחנו רואים את זה גם כזכות אישית, כחיוב חברתי, דבר לאומי, לאפשר את זה ולתת את כל העזרה שצריך לתת.
אורי מקלב: חשבתי לקטלג את זה ולהצמיד את זה לזכויות שיש לנשים הרות.
אורי מקלב: אם כשכבר יש חיים עוקבים אחריהם, משמרים אותם, נותנים את הזכויות האלה, אז קל וחומר למישהי שרוצה להביא את החיים האלה.
אורי מקלב: כשנשים הרות, זה לא חייב להיות עם בעיה, נותנים את המעקב.
אורי מקלב: היום, במיוחד בימים אלו שמרכזי הנשים, מרכזי האישה שיש בכל קופות החולים, נותנים את רוב האפשרויות מחוץ לשעות העבודה.
אורי מקלב: היום המרכזים האלה מתאימים את עצמם לנשים עובדות, אפשר לבוא אחרי צוהריים לטיפולים שצריכים לבוא אליהם באופן שוטף.
אורי מקלב: בשונה מטיפולי הפוריות שהם דווקא בזמנים האלה – אנחנו מדברים עכשיו במיוחד על המעקב, על האולטרסאונד שנלווה למספר הימים בחודש באותו מחזור טיפולי, שזה נעשה בין השעות 07:30 ל-08:30 בבוקר, ולכן חשבתי שגם להן להעניק את זה.
אורי מקלב: אני מקצר.
אורי מקלב: אני היום נמצא אחרי ההתנגדויות שהיו, אולי אני לא מקבל אותן, אבל אני כיום זורם איתן ביחד.
אורי מקלב: אנחנו לא מבקשים להוסיף עוד ימים, לא מבקשים להוסיף עוד שעות.
אורי מקלב: מבקשים בסך הכול את הזכות לנצל מימי החופשה ומימי המחלה שיש לכל עובדת, אם אין לה לא דיברנו.
אורי מקלב: מהימים שיש לנשים, מימי המחלה שיש לתת להן גמישות.
אורי מקלב: הגמישות, אדוני היושב-ראש, בשני פרמטרים, בימים ובשעות.
אורי מקלב: אותם הימים שכיום בחופשת המחלה אין זכות לממש ביום הראשון מסיבות כאלה ואחרות, אנחנו מבקשים בטיפולי פוריות לתת את האפשרות לקבל אותם בימים ובשעות כדי שזה באמת יתאים לאותם טיפולים, לטיפול שהאישה צריכה לעבור.
אורי מקלב: על זה בעצם מבוססת היום הצעת החוק.
אורי מקלב: היא לא מבקשת להוסיף, לא פוגעת במעבידים.
אורי מקלב: אנחנו לא באים לקראת משהו נוסף.
אורי מקלב: רק בזכויות הקיימות שיש לה, להגמיש את ימי החופשה שקיימים לאישה ולהרחיב אותם, להשוות אותם להיריון ולא לימי מחלה.
אלי אלאלוף: דני?
דן סיידה: אני שוב נחשף לעבודה פה, עבודה על סוג של הצעות חוק האלה שאני אומר: איך הסתדרו בלעדיהן עד עכשיו?
דן סיידה: איך הן לא עלו עד עכשיו?
דן סיידה: ואני מסתכל על השמות ואני רואה – או שזה קשור לזה שאני חדש פה או שזה קשור לאישיות של היושב-ראש ושל החברים שמגישים את ההצעות האלה שוב ושוב.
דן סיידה: נותר לי רק לברך על הדבר הזה, ותשלימו את זה.
אורי מקלב: אם היית כאן ברשימה כשהגשנו אותה, היית גם בטח בתוכה.
דן סיידה: בסדר.
דן סיידה: לפחות נברך, ואחרי זה על המוגמר.
אורי מקלב: עוד לפני שנכנסת הצעת החוק הזאת הונחה.
אורי מקלב: אני אומר שאם הוא היה כאן בזמן שהצעת החוק הזאת הונחה הוא היה גם מצטרף.
אורי מקלב: הייתי גם מצרף אותו.
מיכל שמר: אין הרבה מה להכביר במילים על הצעת החוק הזאת.
מיכל שמר: אנחנו כמובן תומכים.
מיכל שמר: זה שזה לא עלה קודם, כנראה שזה בגלל שאנחנו עולם חדשני ומתקדם, ויותר ויותר רואים סוגים שונים של משפחות, סוגים שונים של אפשרויות להביא ילדים, וצריך להתאים את החוק ואת הפסיקה לקדמה הזאת.
מיכל שמר: ויפה לראות שפתחו פה גברים ביום כזה, שתומכים במלוא מובן המילה בהצעת החוק הזאת.
מיכל שמר: וכמובן שגם אנחנו תומכים בה.
מיכל שמר: תודה.
אלי אלאלוף: נציג האוצר?
אלי אלאלוף: הוא יודע להתלונן רק בטלפון?
אלי אלאלוף: או נציגת האוצר?
שקד כסלו: הנוסח בעיקרון מקובל עלינו.
שקד כסלו: אגף תקציבים כן רוצה לבחון את כמות השעות שבפועל צריך בשביל טיפולי הפוריות.
שקד כסלו: הם רוצים ליצור איזושהי תשתית.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים, כתבנו.
ענת מימון: 40 שעות.
שקד כסלו: נכון, הם רוצים לערוך בדיקה לראות האם אכן צריך.
אלי אלאלוף: מי רוצה לערוך?
שקד כסלו: אגף תקציבים.
שקד כסלו: האם אכן צריך 40 שעות.
אלי אלאלוף: וכמה זמן זה לוקח לו?
שקד כסלו: עוד מעט תהיה כאן נציגת אגף תקציבים והיא תוכל לומר.
אלי אלאלוף: אז פעם הבאה שיקבל את ההחלטות בזמן הנכון.
אלי אלאלוף: אנחנו לא נתחשב בהערה הזאת.
אלי אלאלוף: בבקשה, משרד המשפטים; אחר כך – נעמי.
איה דביר: גם לציין הפרוטוקול שוועדת השרים דחתה את הדיון בהצעת החוק הזאת, ולכן תקנונית הממשלה מתנגדת.
אלי אלאלוף: מה הממשלה?
איה דביר: לפי תקנון הממשלה ועדת שרים צריכה להצביע ולתמוך בהצעת חוק, ואם לא, היא מתנגדת.
איה דביר: לא הייתה הצבעה על הצעת החוק הזאת, היא נדחתה בשבועיים, ולכן אני רק מיידעת את הוועדה שלפי תקנון הממשלה אין תמיכת ממשלה בהצעת החוק.
איה דביר: דבר שני שרציתי להגיד זה שאנחנו - - -
קריאה: ומה המשמעות של זה.
אורי מקלב: אבל זה עבר טרומית.
איה דביר: אפשר לעלות חזרה לוועדת שרים.
אלי אלאלוף: גם אם זה עבר בקריאה טרומית?
אורי מקלב: זה עבר טרומית.
איה דביר: אני מדברת על תקנון עבודת הממשלה, הוא לא כובל את הכנסת.
איה דביר: אני פשוט משקפת את העמדה.
אורי מקלב: אבל הייתה הסכמה טלפונית.
אורי מקלב: זה לא היה עולה טרומית ולא היה מתקבל טרומית אם לא הייתה הסכמה.
אורי מקלב: הייתה הסכמה טלפונית – אנחנו מכירים את הכנסת, אדוני היושב-ראש, אם לא הייתה הסכמה על זה זה לא היה עולה בטרומית – ודאי של חברי הקואליציה.
איה דביר: אני מבינה שיש הסכמות פוליטיות שאפשרו את זה.
אורי מקלב: אנושיות.
איה דביר: אבל מבחינה תקנונית שיקפתי את מה שתקנון הממשלה אומר.
איה דביר: זאת חובתי כפקידה.
אורי מקלב: לפוליטיות יש - - -
אלי אלאלוף: זה לא אקט פוליטי, זה אקט אנושי פה.
אלי אלאלוף: בואו, קצת לפעמים כששמים את המילה פוליטית היא מקלקלת.
איה דביר: בסדר, אני רק מניחה על השולחן.
אורי מקלב: בקונוטציה שלילית.
איה דביר: גם אמרתי שהכנסת היא כמובן סוברנית להחלטותיה, רק אני משקפת לכנסת שתדע מה הפוזיציה הרשמית של הממשלה.
איה דביר: ולגבי הנוסח שעכשיו היועצת המשפטית הניחה, הוא נוסח שמתואם בין כל המשרדים, אלו ההערות שהעברנו, הן מקובלות עלינו.
איה דביר: הנוסח הזה הוא טוב מבחינה מקצועית.
אלי אלאלוף: משרד הכלכלה, נעמי, בבקשה.
נעמי הימיין רייש: אני רוצה להגיד איזשהו משפט מקדים לגבי כלל הדיונים שהולכים להיות כאן היום, שכמובן אנחנו מתואמים עם כל משרדי הממשלה, גם העמדות המקצועיות שלנו.
נעמי הימיין רייש: ככלל, אנחנו סבורים שחוק ימי מחלה בא לייצר איזון בין צרכים של עובדים לבין אילוצים של מעסיקים.
נעמי הימיין רייש: ימי מחלה מטבעם מייצרים נטל כלכלי על מעסיקים, נטל כלכלי לגיטימי שמעוגן בחוק.
נעמי הימיין רייש: אנחנו חושבים שמכסות ימי המחלה שנקבעו לכל סוג: מחלת עובד, מחלת ילד, מחלת בן זוג, נכון יותר שהם יהיו כימי מחלה כלליים, ולא להתחיל לייצר הגדרות ספציפיות לסוגים שונים של מחלות.
נעמי הימיין רייש: אני אומרת את זה ביחס לכמה דיונים שהולכים להיות כאן היום וגם ביחס להצעות חוק שעומדות על הפרק ועולות מפעם לפעם, שמונחות על שולחן הכנסת ומתייחסות ספציפית לכל מיני מחלות.
נעמי הימיין רייש: לדעתנו נכון יותר לדבר על ימי מחלה ככלל ולא להעדיף סוגים שונים של אירועים על פני אחרים.
אלי אלאלוף: אתם יוזמים דברים כאלה כשאתם מדברים על נושא מהותי?
אלי אלאלוף: אתם יוזמים?
נעמי הימיין רייש: יוזמים מה?
אלי אלאלוף: יוזמים דיון.
אלי אלאלוף: את אומרת שכדאי להסתכל על נושא החופשות בכללותו, זה יוזמה של המשרד?
אלי אלאלוף: נשמח שהמשרד ייקח על עצמו הסתכלות כוללת על נושא כזה או אחר.
נעמי הימיין רייש: כרגע החוק מסתכל על ימי המחלה באופן כללי ולא באופן ספציפי.
נעמי הימיין רייש: אם יש צורך לעשות איזשהו שינוי בחוק ימי מחלה אז זה צריך להיעשות בראייה רוחבית ולא באמצעות יוזמות פרטניות.
אלי אלאלוף: לחזור לכל הנושא ולדון למרות שזה נקודתי, למרות שזה לא אמור לעלות כסף למדינה.
אלי אלאלוף: תבינו דבר אחד, אם החוק הזה הוא רוחבי כמו שאתם אומרים זה מפני שהמערכת בכלל לא מוכנה להתייחס בצורה דיפרנציאלית בנושא זה או אחר.
אלי אלאלוף: בדוח העוני המלצתי, והייתי במיעוט וזה לא עבר, שנתייחס באופן דיפרנציאלי לבעיות מסוימות שמשפיעות על אוכלוסיות בעלות הכנסה נמוכה.
אלי אלאלוף: קחו לדוגמה היום, לא אגיד את שם החברה כדי לא לפגוע בה, אבל לא נתנו לנשים להזדהות עם היום הזה מפני שאם הן היו מזדהות זה היה על חשבונן האישי.
אלי אלאלוף: אז הזכות המינימלית של הפגנה, של הזדהות ביום קשה כזה, שהוא לא פוליטי, הוא לדעתי חברתי ממדרגה ראשונה.
אלי אלאלוף: אי-אפשר ליישם אותו, אי-אפשר אפשר לעשות אותו, מפני שהייתי אומר שכל מי שנמצא בהבטחת הכנסת או בהשלמת הכנסה וזקוק לפוריות אז בואו נשלם לו, וניתן לו את התנאים הטובים ביותר.
אלי אלאלוף: תאמינו לי שאנשי ההייטק יכולים לוותר על יום עבודה או על שעות עבודה בלי בעיה.
אלי אלאלוף: אבל היות שהמערכת לא מוכנה לשקול דברים בצורה דיפרנציאלית, וקובעת שכל קשיש גם מהאלפיון העליון או כל אישה שהולכת ללדת צריכה לקבל מענק לידה, למרות שהיא יכולה להיות הנכדה של המיליארדר מס' שתיים או שלוש או בעשירון העליון, אז אין לנו ברירה.
אלי אלאלוף: יש לנו עמדה.
אלי אלאלוף: תראו שאפשר יהיה לעשות את זה סלקטיבי ומתאים לאוכלוסיות שזקוקות לחופשות האלה, שזקוקות לשעות העבודה.
אלי אלאלוף: תבינו, פה זה חוק שהולך להיטיב עם האוכלוסייה הכי חלשה ולבזבז על אוכלוסייה שלא זקוקה לזה.
אלי אלאלוף: לא הצלחתי על-פי בקשת שר האוצר לקיים צוות של כלכלנים בכירים כדי שינתחו את המצב הזה של קצבה בגישה דיפרנציאלית לאוכלוסיות חלשות לעומת אוכלוסיות מבוססות.
אלי אלאלוף: לא מצאתי בעולם הזה האינטלקטואלי, עם חופש החשיבה, לא מצאתי שלושה חברי אקדמיה שהיו מוכנים לבוא לדון בנושא הזה.
אלי אלאלוף: לדון.
אלי אלאלוף: אז אין ברירה.
אלי אלאלוף: אם אי-אפשר להיטיב אם האוכלוסייה החלשה, אז ניטיב גם עם האוכלוסייה הלא חלשה.
אלי אלאלוף: וזאת נקודה מאוד מרכזית בתפיסת העולם שלי.
אלי אלאלוף: אני לא זקוק לקצבת זקנה, לשמחתי.
אלי אלאלוף: אבל אם המדינה החליטה לבזבז עליי ועל אלפים כאלה 3 מיליארד שקל בשנה – זה החישוב שעשינו בזמנו בקצבאות אוניברסליות של הביטוח הלאומי – מי אני שיכול לעצור את זה?
אלי אלאלוף: וזאת הבעיה שלך.
אלי אלאלוף: אז פה אני אומר שאם זה היה אפשרי הייתי ניגש בצורה דיפרנציאלית לאוכלוסייה שזקוקה לפוריות, ובצורה סלקטיבית.
אלי אלאלוף: אבל אם אין, אז אנחנו נמצאים במצב הזה.
אלי אלאלוף: אני אומר שזה בזבזני.
אלי אלאלוף: אבל כמה מקרים אלה?
אלי אלאלוף: תחשבו על זה, זה החלק האנושי.
אלי אלאלוף: אל תשכחו שיש אנשים שבשבילם, וגם אנשים הכי נורמליים שבעולם, טיפול בפוריות זה אחד הדברים הכי מהותיים, זה ישנה את החיים של הנשים ושל המשפחות בכלל.
אלי אלאלוף: תסתכלו על זה לא בראייה תקציבית או טכנית חופשות או אפילו בחוק.
אלי אלאלוף: חוק זה לדעתי לא תמיד מהות, זה טכניקות.
אלי אלאלוף: אז תחשבו על המהות, ותראו שאפשר לעשות את זה.
אלי אלאלוף: אני מציע שאם תהיה עמדה ברורה של משרד המשפטים שרוצה שזה יחזור לדיון בוועדת שרים, אם אין - - -
איה דביר: אפשר ברשותך להבהיר את עצמי?
איה דביר: אני חושבת שלא הבהרתי כהלכה.
איה דביר: רק רציתי לשקף לוועדה, שהיא מקבלת את ההחלטות, את הפוזיציה הרשמית של הממשלה במקרה שבו חוק פרטי מתקדם כשהוא לא קיבל עמדת ממשלה תומכת.
איה דביר: אני לא מבקשת שום דבר.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה להגיד שאנחנו פה מכינים את החוק לקריאה ראשונה.
אלי אלאלוף: זאת אומרת שיש לנו עוד מספיק תחנות כדי לתקן, להשוות, לספור, וכו'.
אלי אלאלוף: זכותם לעשות את כל זה.
סיגל סודאי: לגרסה השנייה אנחנו לא מתנגדים.
סיגל סודאי: אבל אנחנו חושבים שלעניין של דרכי ההוכחה לגבי ההיעדרויות האלה כשמדובר על חלקי ימים או שעות – פשוט להתייחס גם לעניין הזה.
ענת מימון: כבר היום צריך אישור רופא.
סיגל סודאי: בהקשר הזה של חלקי שעות זה לא קיים.
ענת מימון: למה?
ענת מימון: היום פסקה (4) אומרת: "אם אישר הרופא המטפל בכתב כי הטיפול מחייב זאת ובמידה שאישר", ואז אנחנו אומרים שההיעדרות היא על חשבון ימי מחלה.
ענת מימון: אנחנו רק מסבירים שלעניין הזה החישוב פשוט יהיה מהיום הראשון.
סיגל סודאי: יחסי.
סיגל סודאי: אז שיהיה ברור שאלו חלקי שעות.
ענת מימון: אחר כך כשאני אראה את הנוסח.
אלי אלאלוף: זה חד-משמעי.
אורי מקלב: אין לנו בעיה עם העניין הזה.
אלי אלאלוף: אז בואו נתקדם.
אורי מקלב: אם יורשה לי רק לענות ממש בקצרה, היושב-ראש, על שניים-שלושה דברים שעלו פה.
אורי מקלב: ראשית, גם למשרד הכלכלה, אנחנו מבקשים כאן לא להוסיף ימים.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים את האפשרות למימוש הימים שמוקנים כבר לאותה עובדת.
אורי מקלב: דבר שני, במגזר הציבורי זה כבר קיים, אדוני היושב-ראש.
אורי מקלב: החוק לא היה מחוקק אם זה היה למגזר הציבורי.
אורי מקלב: דבר שלישי, אני דווקא רוצה להתחבר למה שאמרת, אדוני היושב-ראש, ואני אומר שורה אחת שגם פונה אחת כותבת:
אורי מקלב: זה לא הכסף כמו ההכרה בלגיטימיות של הטיפולים.
אורי מקלב: בגלל מה שאמרתי.
נעמי הימיין רייש: זה כבר קיים.
איה דביר: התיקון הזה רק מטפל בעניין הכספי, כי הכרה כבר קיימת.
ענת מימון: לא על חלקי הימים.
אורי מקלב: כן, אבל זה לא בא לידי ביטוי בחלקי הימים, למשל, וזה גם נותן, אדוני היושב-ראש, דווקא אפשרות ומוטיבציה לחזור כשיודעים, נניח שעתיים, ואז גם המעביד יכול להיות בכלל לא גורם לשום הפרעה, כפי שאמרתי.
אורי מקלב: כאן עוד אישה מציינת את זה, היא אומרת: לסבר את האוזן, אישה בחודש טיפולים ממוצע נאלצת – אני מתכוון לזה שאמרו שאולי האוצר מבקש לצמצם את השעות – היא מדברת על ממוצע של ארבע-חמש פעמים ללכת לקופת חולים לצורך בדיקת דם או למעקב אולטרסאונד זקיקים.
אורי מקלב: ותמיד בשעות הבוקר, דווקא בין 07:30 ל-08:30, וכן יום נוסף לפחות של הזרעה, כעשר שעות בחודש.
אורי מקלב: היא כותבת שאין שום אישה שעוברת זאת מרצונה, ולכן אין שום חשש לניצול של החוק.
אורי מקלב: אנא פעל בעניין הזה.
אורי מקלב: ויותר מזה, גם יש מישהי שיותר מפרטת, היא אומרת: תיתן מענה גם ליום השאיבה וההפריה שבו נדרשת היעדרות של יום שלם.
אורי מקלב: בממוצע יש שניים-שלושה ימים כאלה בשנה במידה שזה לא מצליח.
אורי מקלב: אנחנו מדברים בסך הכול על מינימום, ולא על תוספת של ימים.
אורי מקלב: הרי לבוא לפחות שעות – אנחנו באמת חוטאים לאותן נשים ש-40 שעות הן לא הרבה.
אורי מקלב: אנחנו לא מבקשים עכשיו 40 שעות נוספות.
אורי מקלב: ויתרנו על 40 שעות.
אורי מקלב: לכן להחליט שזה רק 20 שעות אין צורך.
אורי מקלב: מדברים מהפול שיש לה, מתוך הקופה שיש לה, אז מה זה?
אורי מקלב: 20 שעות, 30 שעות, אנחנו לא נכנסים לזה, יכול להיות שיש לה רק עשר שעות.
אלי אלאלוף: אפשר לעבור לקריאה, בבקשה?
תמר מתתיהו: אני רוצה לציין בהקשר למה שאמר חבר הכנסת מקלב, שהתיקון בעצם מתייחס רק לאותן עובדות שלא חלים עליהן הסכמים קיבוציים או הסדרים מיטיבים אחרים ביחס לחוק דמי מחלה.
תמר מתתיהו: זה רק לאלו שבעצם לא משלמים להן את היום הראשון וחצי מהיום השני והשלישי, והן ייהנו מאותן 40 שעות.
תמר מתתיהו: אגב, צריך להתייחס, לדעתנו, גם לעובדים גברים בטיפולי פוריות.
ענת מימון: זה כתוב, עובד או עובדת.
אלי אלאלוף: שוב אני חוזר, אלו תמיד החלשות שבחלשות בחוק הזה, רק שתבינו.
סיגל סודאי: כן, אבל גברים זה לא כמו נשים מבחינת הטיפולים, ומבחינת הבדיקות.
תמר מתתיהו: כמובן שזה צריך להיות באישור רפואי.
סיגל סודאי: זה לא העניין.
סיגל סודאי: גם הכמויות שונות לחלוטין.
תמר מתתיהו: הכמויות שונות לחלוטין, זה נכון, למרות שאין לנו נתונים.
אורי מקלב: לנו יש.
אורי מקלב: יש לנו נתונים על זה, אם תרצי, קיבלנו ממשרד העבודה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, נתחיל בקריאה.
ענת מימון: אני מתייחסת לנוסח שחולק לכם במהלך הישיבה, שכתוב עליו "נוסח לדיון", שהוא שונה מהנוסח שעבר בקריאה הטרומית.
ענת מימון: אני רק אסביר.
ענת מימון: כבר היום פסקה (4) בסעיף 7 לחוק עבודת נשים 7(ג) קובעת שעובדת יכולה להיעדר לצורך טיפולי פוריות, אם כמובן יש אישור רפואי בכתב, במידה שאישר זאת הרופא, ו"דין היעדרות לפי פסקה זו כדין היעדרות מפאת מחלה".
ענת מימון: הקושי שבאמת נוצר הוא בגלל שחוק דמי מחלה קובע – כולנו מכירים את ההסדר – שהיום הראשון הוא על חשבון העובד, ימים שני-שלישי רק 50%, ורק החל מהיום הרביעי העובד מקבל את מלוא היום.
ענת מימון: ולכן ההוראה שבעצם אנחנו מוסיפים פה בסעיפים קטנים (ב) ו-(ג) מאפשרים לזקוף מתוך אותם ימי מחלה 40 שעות למי שמועסק במשרה מלאה, ומי שבמשרה חלקית לפי החלק היחסי, לצורך היעדרות לטיפולי פוריות, כמובן בתנאים שכבר קיימים בסעיף עם האישור.
ענת מימון: ובנוסף, בסעיף קטן (ג) אנחנו מדגישים שזה יהיה החל מהיום הראשון, כלומר החל מהשעה הראשונה.
ענת מימון: ואם אני מבינה נכון, בעצם מה שיעשו זה שבסוף החודש יחשבו כמה שעות היא נעדרה, החלק היחסי פשוט ירד לה.
ענת מימון: לדוגמה, אם זה היה ארבע שעות אז ירד לה חצי יום מחלה, נכון?
ענת מימון: זה יהיה החל מההיעדרות הראשונה.
ענת מימון: זהו, זו ההוראה.
אלי אלאלוף: יש הערות לטקסט שנקרא?
אלי אלאלוף: אז אנחנו מצביעים לאישור להעלות את זה.
ענת מימון: אדוני, עלות תקציבית מהאוצר קיבלנו להצעה הזאת?
ענת מימון: אנחנו צריכים לציין בקריאה ראשונה.
אלי אלאלוף: האוצר לא הספיק.
שקד כסלו: הם לא נמצאים.
שקד כסלו: כיוון שזה על זקיפת ימי מחלה קיימים לא צריכה להיות עלות תקציבית.
סיגל סודאי: וגם ככה יש פדיון ימי מחלה.
אורי מקלב: במגזר הציבורי.
אלי אלאלוף: ברור, אבל אחרי שזה יאושר במליאה לקריאה ראשונה יהיה עוד דיון לקראת קריאה שנייה ושלישית.
סיגל סודאי: זה ההבדל בין המדינה למגזר הפרטי, למדינה זה לא עולה, זה עולה רק למגזר הפרטי.
ענת מימון: כי המדינה כבר נותנת את זה.
סיגל סודאי: היא גם נותנת וגם יש פדיון ימי מחלה, ובמגזר הפרטי אין ימי מחלה, אז זה ההבדל.
אלי אלאלוף: אז אפשר להצביע?
אלי אלאלוף: באמת שזה יום טוב לעשות את זה.
אורי מקלב: באמת תודה רבה לכולם.
אלי אלאלוף: אנחנו נעלה את זה בהקדם.
אלי אלאלוף: היום 4 בדצמבר 2018, כ"ו בכסלו תשע"ט, השעה 10:03.
אלי אלאלוף: את מה שהיה להגיד על הבוקר על היום המיוחד הזה גם בצפון וגם נגד אלימות בקרב נשים אמרנו.
ינון אזולאי: קודם כול תודה רבה על הזריזות ועל היעילות.
ינון אזולאי: תודה רבה בכלל גם לצוות, לנעמי, ולכולם שנרתמו לעניין.
ינון אזולאי: מטרת החוק אומרת שאדם שתורם כליה או כל איבר מחיים יוכל לקבל מעבר לשישה ימי מחלה שהיום יש לבן הזוג שלו, הוא יוכל לקבל עוד שבעה במסגרת ימי המחלה שלו.
ינון אזולאי: מכיוון שצריך החלמה מאוד מאוד ארוכה אנחנו צריכים לפחות להקל ולו במעט את הקושי של ההחלמה הזאת.
ינון אזולאי: המקרה הזה הגיע אליי ללשכתי בעצם מאדם שלפני ארבע שנים בפיגוע בבית הכנסת בהר נוף, שם נרצח מישהו, והבן שלו רצה לתרום כליה לעילוי נשמת אבא שלו.
ינון אזולאי: הוא תרם את הכליה ורצה שאישתו תסעד אותו בתקופה הזאת.
ינון אזולאי: נתנו לה עד שישה ימים.
ינון אזולאי: אז היא ביקשה עוד, ואמרו לה שזה כבר על חשבונה, זאת חופשה ללא תשלום.
ינון אזולאי: הוא האיר את עינינו בעניין הזה.
ינון אזולאי: אני חושב שגם אין הרבה כאלה במשך השנה.
ינון אזולאי: לא יודע אם יש גם עלות, ואם העלות היא מזערית.
ינון אזולאי: אני חושב שנוכל להקל על זה, וגם דיברתי עם הרב הבר של תורמי כליה שהוא בעצם מאגד את כל זה.
ינון אזולאי: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב, חוק שגם כמעט ללא עלות.
ינון אזולאי: אם נוכל קצת להקל על האנשים המסכנים האלה בסבל שלהם, שבאותה תקופה במיוחד הם סיעודיים, והיה זה שכרנו.
אלי אלאלוף: והמסירות שהאקט הזה מביא, זה פשוט לא יאומן לתרום מהגוף של עצמם.
ינון אזולאי: אגב, אם לא יהיה לו את התרומה הזאת יכול להיות שהוא יחשוב פעמיים אם ללכת, כי אין מי שיסעד אותו.
ינון אזולאי: בסופו של דבר זה יחזור למדינה ויהיו לה יותר הוצאות על אותו אדם שלא תרם בסופו של דבר, כי לא היה עוד מישהו שקיבל כליה בגלל זה.
ינון אזולאי: גם אם יש איזושהי הוצאה אז זה מתקזז לעומת מאות אלפי שקלים לעומת ההפסד של בן אדם שלא תרמו לו וממשיך להיות חולה והוא נטל – לא יודע אם אפשר להגיד נטל – אבל על המדינה.
אלי אלאלוף: כל הטיפולים הנדרשים.
אלי אלאלוף: המשרדים רוצים?
אלי אלאלוף: אין לכם מה להגיד?
אלי אלאלוף: זה מוסכם?
נעמי הימיין רייש: פלא.
יעל סלנט: רצינו להעלות כמה שאלות לדיון, ועם חלקכם דיברנו אתמול, עם חלקכם עוד לא הספקנו לדבר.
יעל סלנט: דניאל יציג אותן.
דניאל בלמס: שתי השאלות שבעצם אנחנו רוצים לבחון זה האם התשלום יהיה מהיום הראשון.