GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: יוליה, זו לא חברה שיש בה - - - גם לחברה האליטיסטית, הליברלים, האליטיסטים.
יוליה מלינובסקי: אני מצטערת, סליחה, סליחה, אני בזכות דיבור.
יוליה מלינובסקי: אני מצטערת, אני לא רוצה לשמוע שהרבנים עכשיו יצאו בקול קורא.
יוליה מלינובסקי: למה הם לא עשו את זה קודם?
יוליה מלינובסקי: הם לא יצאו – יש לנו את הבעיה הזאת?
מירב בן ארי: יוליה, יוליה, רגע.
יוליה מלינובסקי: אני כרגע בזכות דיבור.
מירב בן ארי: כן, אין בעיה שאת בזכות דיבור, אבל קודם כול, בואי קצת – אני רק אומרת, באמת שנוכל גם לשמוע אותך.
מירב בן ארי: וברגע שזה, כולם צועקים.
יוליה מלינובסקי: אני חוזרת ואומרת, אנחנו לא צריכים להמשיך לשקר לעצמנו ולהגיד: זה איפשהו שם, אנונימי.
יוליה מלינובסקי: אנחנו יודעים שזה בית שמש, אנחנו יודעים שזה בחברה בדואית.
מירב בן ארי: לא אמרנו את זה, דרך אגב.
מירב בן ארי: גם גרוטו התייחס לחברה החרדית.
יוליה מלינובסקי: מעניין אותי לדעת איך בבית שמש עובדות האחיות.
יוליה מלינובסקי: גם שם עושים הפרדה מגדרית?
יוליה מלינובסקי: זה בסדר שנשים מחסנות את הגברים?
שולי מועלם-רפאלי: חבל שדיון משמעותי על חיסון חצבת הופך להשתלחות בחלק מהחברה הישראלית.
שולי מועלם-רפאלי: את לא מדברת על מה שקורה בפרדס חנה-כרכור.
יוליה מלינובסקי: גברתי, אני אגיד לך משהו:
יוליה מלינובסקי: נמאס לי מהפוליטיקה שלהם.
יוליה מלינובסקי: אתם פשוט משקרים.
יוליה מלינובסקי: אתם משקרים.
מירב בן ארי: שולי, אני אוציא שתיכן החוצה על דיון על חיסונים.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא משקרת.
שולי מועלם-רפאלי: את משתלחת פה באנשים.
יוליה מלינובסקי: כן, את משקרת.
יוליה מלינובסקי: שולי, אני בזכות דיבור.
יוליה מלינובסקי: תני לי לסיים את דבריי.
מירב בן ארי: שולי, שולי, מה?
מירב בן ארי: תגידו לי, אתן רוצות שנוציא אתכן החוצה על דיון על חיסונים?
יוליה מלינובסקי: אני רוצה לסיים את דבריי.
שולי מועלם-רפאלי: לא יכול להיות שתהפכי דיון ענייני על מערכת הבריאות בחשיבות חיסונים להשתלחות וצבירת נקודות פוליטיות לישראל ביתנו.
מירב בן ארי: שולי, שולי, שולי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.
מירב בן ארי: מה זה הדבר הזה, תגידי לי?
מירב בן ארי: את רוצה להעיר לה?
מירב בן ארי: תעירי לה, אבל את לא יכולה להפוך את זה, להתחיל לעשות את כל הדיבייט.
שולי מועלם-רפאלי: היא שהתחילה לצרוח עלי.
שולי מועלם-רפאלי: היא התחילה לצרוח.
מירב בן ארי: יוליה, אני מבקשת ממך גם להוריד את קצת את הטונים.
מירב בן ארי: אנחנו מדברים פה.
מירב בן ארי: יש עכשיו דיון מקצועי.
מירב בן ארי: אין ספק שיש כאן משבר שאנחנו מנסות להתמודד איתו.
מירב בן ארי: ואני חייבת גם להעיר לך משהו – רגע, עדיין אני היושבת-ראש ואני יכולה להעיר לך הערה אחת – מדובר לצערי באירוע שתוקף עוד הרבה אוכלוסיות במדינת ישראל.
מירב בן ארי: והדעות על חיסונים הן לא על חיסון של החרדים והבדואים.
מירב בן ארי: הן גם באוכלוסייה החילונית שמתיימרת להציג את עצמה כליברלית.
מירב בן ארי: ולכן את צודקת, וגרוטו גם התייחס וגם שולי התייחסה לזה.
מירב בן ארי: אין ספק שבמגזר החרדי יש, אבל זה לא רק שם.
מירב בן ארי: וכל צעד שעושים כדי למנוע את זה, אני בטוחה שתסכימי איתי, הוא מבורך.
מירב בן ארי: ועכשיו בבקשה, את יכולה להמשיך.
יוליה מלינובסקי: רק אתמול בערוץ 2, שזה כבר משהו אחר, פורסמו נתונים, שמתוך 1000 אנשים 600 ומשהו זה מגזר החרדי.
יוליה מלינובסקי: תפסיקו לשקר.
מירב בן ארי: לא שיקרנו, דיברנו על זה.
מוריה אשכנזי: לא משקרים, לא משקרים.
יוליה מלינובסקי: אני יכולה לסיים?
יוליה מלינובסקי: סביר להניח שבתורה לא כתוב שום דבר על חיסונים, אבל יש הרבה דברים שלא כתובים בתורה, בסדר?
קריאה: הרמב"ם כתב.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא ייאמן.
מירב בן ארי: שולי, שולי, תתעלמי בבקשה.
מירב בן ארי: היא סיימה לדבר.
מירב בן ארי: תתעלמי.
שולי מועלם-רפאלי: גברתי, אי אפשר שלא למחות על הבורות המטורפת שמופגנת בוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: זה דיון מקצועי.
שולי מועלם-רפאלי: חברי הוועדה הזאת עוסקים במערכת הבריאות בלי הפסקה.
שולי מועלם-רפאלי: את רוצה לצבור נקודות פוליטיות, זה לא הדיון.
מירב בן ארי: שולי, שולי.
מירב בן ארי: לא, לא, את לא עונה לה.
מירב בן ארי: שולי, אני - - -
יוליה מלינובסקי: לגבי נקודות פוליטיות אנחנו נדבר אחר כך.
שולי מועלם-רפאלי: עם כל הכבוד, אל תפגיני את הבורות שלך במה כתוב או לא כתוב בתורה, חברת הכנסת מלינובסקי.
מירב בן ארי: שולי, מספיק.
מירב בן ארי: אני לא רוצה לקרוא לך לסדר.
שולי מועלם-רפאלי: אבל זה לא יכול להיות שאת לא מוחה על הביטוי העלוב הזה.
מירב בן ארי: אבל מחיתי ואמרתי שהנושא של החיסונים הוא לא רק במגזר החרדי.
שולי מועלם-רפאלי: לא, אבל - - - תורה, לא תורה, באמת.
מירב בן ארי: אבל די.
מירב בן ארי: יוליה, מספיק.
יוליה מלינובסקי: אפשר לסיים את חוט המחשבה שלי?
מירב בן ארי: את כבר הרבה מעבר לזמן.
יוליה מלינובסקי: לא, סליחה, בכל השיחות האלו שמענו צעקות של חברת כנסת.
מירב בן ארי: אבל את יודעת שבסופו של דבר מותר לה למחות.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה לסיים את הדיבור שלי.
יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה תמריצים, חברת כנסת שולי מועלם.
יוליה מלינובסקי: זו הוראת שעה.
יוליה מלינובסקי: אני לא צריכה לתמרץ אף אחד - - - לא לסכן את שלום הציבור.
יוליה מלינובסקי: זה פשוט הוראת שעה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת יוליה.
יוליה מלינובסקי: שימשיכו לשקר גם לציבור וגם אצלכם.
מירב בן ארי: אף אחד לא משקר.
יוליה מלינובסקי: - - - עם החיסונים של הגברים.
יוליה מלינובסקי: גם שם יש לך בעיה עם זה?
יוליה מלינובסקי: או שגם שם נעשה הפרדה, שם אחים של הגברים שיחסנו את הגברים.
מירב בן ארי: יוליה, אני קוראת לך לסדר פעם ראשונה.
שולי מועלם-רפאלי: יוליה, את ירדת, תסלחי לי, מכל פס ענייני בדיון הזה.
מירב בן ארי: יוליה, אם היית מגיעה לפה בתחילת הדיון, היית שומעת שדובר על המגזר החרדי.
מירב בן ארי: אז עם כל הכבוד - -
יוליה מלינובסקי: אז מה בעיה?
מירב בן ארי: - - את מגיעה אחרי – מספיק – את מגיעה אחרי - - -
יוליה מלינובסקי: כן, יש לנו בעיה בגלל החרדים, עם הבורות שלהם, עם תפיסות העולם שלהם.
מירב בן ארי: זה מביך.
מירב בן ארי: אני אוציא אותך מהדיון.
יוליה מלינובסקי: הם מסכנים את שלום הציבור.
יוליה מלינובסקי: זו בורות שהם לא רוצים להתחסן.
יוליה מלינובסקי: זה מה שיש.
מירב בן ארי: אני קראתי לך לסדר פעם שנייה, ולשולי פעם אחת.
מירב בן ארי: ועוד פעם שמישהו יתפרץ בדיון, אני אוציא אתכן החוצה.
יוליה מלינובסקי: זו רק אמת.
מירב בן ארי: סליחה, גברתי, עם כל הכבוד, צריך לדעת איך להתנסח.
מירב בן ארי: יש פה אנשים שהגיעו במיוחד לצפות בדיון, זה לא מתאים.
מירב בן ארי: זה ממש לא מתאים.
ליבי קאהן: אני רק רוצה לבקש לציין - - -
מירב בן ארי: אף אחד לא מפריע לי בבקשה.
מירב בן ארי: ארגון "מדעת", ד"ר גיל צ'פניק, בבקשה אדוני.
גיל צ'פניק: בוקר טוב.
גיל צ'פניק: אני שמח להיות פה ושמח גם לראות את הכנסת בגדול עושה את התפקיד שלה, וזה לדאוג לציבור.
גיל צ'פניק: כמו שאנחנו רואים את זה, כארגון שבעצם עוסק בהנגשה של בריאות ובקידום בריאות הציבור, אנחנו רואים בתקופה זו כתקופת משבר וכתקופת חירום.
גיל צ'פניק: אנחנו לא במגפה, אבל אנחנו בהחלט בהתפרצות.
גיל צ'פניק: ואנחנו נמצאים במצב שהוא פוטנציאל למשהו הרבה יותר נפיץ ממה שאנחנו רואים היום.
גיל צ'פניק: ונכונים כל המספרים שהועלו פה.
גיל צ'פניק: ואני רוצה להגיד שבתור ארגון שאנחנו כבר ארבע שנים נמצאים בשטח, גם בשטח פיזית וגם ברשתות החברתיות, שזה השטח המודרני, העכשווי.
גיל צ'פניק: אנחנו מזהים מגמה שהתחילה בשנים האחרונות.
גיל צ'פניק: וכשראינו את ההתפרצות באירופה הבנו שהכתובת על הקיר וזה יגיע גם לכאן.
גיל צ'פניק: התרענו וזה אכן הגיע וזה אכן פה.
גיל צ'פניק: ואני רוצה להגיד משהו, ואני חושב שפרופ' גרוטו גם יסכים איתי, שהמספרים שאנחנו שומעים הם בעצם underestimation.
גיל צ'פניק: יש מגזרים שבהם קל יותר לעקוב אחר המספרים, ויש מגזרים שבהם קשה יותר לעקוב אחר המספרים.
גיל צ'פניק: כי אם אימא נמצאת עם חמישה ילדים בבית והיא יודעת שיש להם חצבת, היא התייעצה באיזושהי קבוצה של מתנגדי חיסונים בפייסבוק, היא אומרת:
גיל צ'פניק: אני אפילו לא מדווחת לאף אחד, הם יעברו את זה בבית.
גיל צ'פניק: ואחר כך אנחנו קוראים על הסבל של אותם ילדים.
גיל צ'פניק: ביממה האחרונה, בדברים שאנחנו קוראים ברשתות אנחנו קוראים דברים שהם פשוט בלתי נתפסים.
גיל צ'פניק: אולי אם יהיה זמן אני אתן כמה דוגמאות אחר כך.
גיל צ'פניק: אנחנו הבנו כבר לפני כמה חודשים שיש פה מקום לפעולה שהיא פעולה מונעת, שהיא פעולה פרואקטיבית, שהיא פעולה שאין מה לעשות, במדינה מתוקנת הדרך בה אנחנו יכולים לדאוג לציבור היא על ידי חקיקה.
גיל צ'פניק: כן חוק, לא חוק, הדיון הוא לא כן חוק, לא חוק, אלא איזה חוק.
גיל צ'פניק: וזה צריך להיות הדיון.
גיל צ'פניק: זה כמו שאנשים יגידו: לא צריך חקיקה בתחום בטיחות בדרכים, נסביר לציבור, אנחנו נשכנע את הציבור לנהוג בצורה נכונה.
גיל צ'פניק: לא, יש חוק ובלי חוק, מה לעשות, הציבור לא ילך בדרך הישר, אלא כל אחד, מה שנקרא, איש הטוב בעיניו יעשה.
גיל צ'פניק: ואנחנו לא יכולים להיות שם.
גיל צ'פניק: אז נכון, צריך לדבר על איזה חוק.
גיל צ'פניק: והחוק שאנחנו הגשנו, ניסחנו עם יואל חסון וחברת הכנסת שולי מועלם, הוא בדיוק זה.
גיל צ'פניק: הוא חוק שאם היה לנו אותו עכשיו, אני לא חושב שהיינו נמצאים בסיטואציה הזו.
גיל צ'פניק: וגם אם היינו בסיטואציה, היה לנו הרבה יותר קל להתמודד איתה.
מוריה אשכנזי: אני צריכה אחיות.
מירב בן ארי: סליחה, אני אמרתי בתחילת הדיון – לכל מי שהגיע מאוחר – שהדיון הזה עכשיו עוסק בחצבת.
מירב בן ארי: אז ממש מבקשת לחזור לחצבת.
מירב בן ארי: לא, לא, אורן.
מירב בן ארי: והנה, באת מאוחר ואני אדגיש גם לך: הדיון, וגם לי, אפילו אני שמנהלת את הדיון, אפילו לא דיברתי שגם לי יש הצעת חוק.
מירב בן ארי: ולהפתיע את כולכם, היחידה שקיבלה פ' בשבוע כבר, אבל לא עשיתי שיחה על החוק של מירב, כי יש פה גם חברי כנסת שהגישו חוקים.
אורן אסף חזן: לא, אני לא מדבר על חוק.
מירב בן ארי: הנושא הוא נושא שהוגדר על ידי שתי חברות כנסת יעל גרמן, איילת נחמיאס-ורבין בנושא החצבת.
מירב בן ארי: איתמר גרוטו התייחס לחצבת.
מירב בן ארי: אנחנו לא נעשה עכשיו דיון על חובת חיסונים ואיך היא מתנהלת.
מירב בן ארי: על זה גם אני יכולתי לדבר עשר דקות, על החוק שלי.
אורן אסף חזן: אבל זה הולך ביחד.
אורן אסף חזן: עזבי רגע את החוקים, אבל זה הולך ביחד.
מירב בן ארי: אין לי זמן ל"ביחד" כי יש לי 20 דקות.
מירב בן ארי: אנשים באו במיוחד.
אורן אסף חזן: רק שאלה, שאלה כדי להבין.
מירב בן ארי: אם אתה רוצה, חברת הכנסת חזן, להתייחס לנושא התפרצות החצבת, אתה מוזמן.
מירב בן ארי: אז תגיד מילה.
אורן אסף חזן: אבל בדיון גם צריך למצוא פתרונות איך לעצור את זה.
אורן אסף חזן: זה לא?
אורן אסף חזן: זה כדי לספר שיש התפרצות?
מירב בן ארי: נעשה דיון מיוחד על החצבת.
שולי מועלם-רפאלי: אבל פרופ' גרוטו התייחס לכל הדבר.
גיל צ'פניק: אני רוצה לדבר על החצבת.
אורן אסף חזן: יכול להיות שמה שעושים הוא לא טוב, כי עובדה שזה ממשיך להתפרץ, להתפתח.
מירב בן ארי: יהיה דיון מיוחד על העניין של החיסונים.
מירב בן ארי: גם דיברתי עם אלאלוף, יו"ר הוועדה, אני גם עוסקת בעניין הזה.
מירב בן ארי: אבל זה דיון מהיר, ודיון מהיר זה דיון של שעה שבו גם יש נוכחות יפה של חברי כנסת וגם של נציגי ציבור.
אורן אסף חזן: כולם מוטרדים, מודאגים.
מירב בן ארי: ולכן אני מבקשת מכם להתייחס לנושא החצבת.
מירב בן ארי: הצעות חוק טובות שיהיו כאן, ויש כאן כמה הצעות חוק טובות, יידונו בקונסטלציה אחרת.
אורן אסף חזן: רק בואי תמקדי אותנו.
מירב בן ארי: הדיון, אורן חזן, הוא על החשש מהתפרצות מחלת החצבת בישראל.
אורן אסף חזן: לא, אני מבין על מה הדיון.
אורן אסף חזן: מה את רוצה שיגידו?
אורן אסף חזן: אנחנו יודעים שיש – שכולם יגידו אותו דבר?
מירב בן ארי: לא יגידו אותו דבר.
מירב בן ארי: יש דעות שונות.
שולי מועלם-רפאלי: כל אחד יביא רעיונות איך אפשר להתמודד עם התפרצות מחלת החצבת.
אורן אסף חזן: זה בדיוק, תודה רבה.
אורן אסף חזן: זה בדיוק מה שאמרתי, צריך להביא פתרונות, צריך לתת הצעות.
מירב בן ארי: חבר'ה, הבהרתי.
מירב בן ארי: אדוני ימשיך את דבריו, שבא במיוחד לדבר.
מירב בן ארי: אני יודעת מה הארגון שלכם עושה.
מירב בן ארי: אני גם רוצה לברך את הפעילות של הארגון שלכם, למקרה שזה לא היה ברור.
מירב בן ארי: אתה עושה עבודה מצוינת.
מירב בן ארי: בבקשה אדוני, בדקה שנותרה תתייחס לעניין.
גיל צ'פניק: אני אמשיך.
גיל צ'פניק: הכוונה היא לא לדבר ולקדם את החוק, אלא הכוונה היא לדבר על מאפיינים שיכולים לעזור גם עכשיו.
גיל צ'פניק: והמאפיינים הם מעקב שהוא לא ברמה היישובית או ברמת הנפה, אלא נתונים שאני בטוח שגם קיימים במשרד הבריאות לגבי יישובים, אולי לגבי אפילו מוסדות חינוך, ולהנגיש את המידע הזה לציבור, שמשפחה שיש בה חולה סרטן, כמו שציינו פה, שמערכת החיסונית שלו היא פגיעה, ידע שביישוב שלו יש אחוז התחסנות כזה וכזה, ואולי ישקול את מעשיו.
קריאה: ומה זה יעזור לו?
גיל צ'פניק: אנחנו צריכים להנגיש את הנתונים, שכבר קיימים במשרד הבריאות, לציבור.
גיל צ'פניק: ברמה עולמית אנחנו יודעים, ואלה גם דברים שארגון הבריאות העולמי מקדם, וחברת הכנסת מועלם ציינה, דברים שאנחנו יודעים שעובדים: זה נגישות, הסברה, שקיפות.
גיל צ'פניק: אלה הדברים שיכולים לקדם בצורה פרואקטיבית את הבריאות.
גיל צ'פניק: עכשיו אני רוצה - - -
מירב בן ארי: דיברת, נתתי לך אפילו יותר מכולם כי הפריעו לך.
מירב בן ארי: אבל אדוני, יש פה חברי הכנסת שמחכים.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת חסון.
יואל חסון: אני יכול לתת לו דקה משלי?
אורן אסף חזן: אני מוכן גם לתת לו, חצי דקה אבל.
גיל צ'פניק: דיברו פה על כל מיני דברים, ואני רוצה להכניס אתכם – בתור אנשים עכשיו נמצאים – למה שקורה בשטח באמת, במה אנחנו נתקלים ועם מה אנחנו מתמודדים.
גיל צ'פניק: אז אני רק אספר לכם סיפור.
גיל צ'פניק: אני אקריא לכם בקצרה.
גיל צ'פניק: זה קרה לפני כשבועיים, מישהי אומרת: "מנהלת המעון של בני התקשרה אלי, אחרי פניות של הרבה הורים לחוצים שדיברו עם משרד הבריאות, ואמרה שבני לא יוכל להגיע למעון בשבועיים הקרובים כיוון שהוא חשוף לחצבת ולא מחוסן".
גיל צ'פניק: "חשוף לחצבת ולא מחוסן", אנשי בריאות שקוראים את המשפט הזה ברור להם שהפעוט יחלה.
גיל צ'פניק: והיא כותבת: "המשפחה שלי חולה והם שכנים שלנו, אבא שלי חטף, הילד בריא לחלוטין עכשיו, מה לעשות?
גיל צ'פניק: " ואותה קבוצה שהיא נמצאת בה כולם מעודדים אותה: "את צודקת", "זה לא בסדר מה שהגננת עושה".
גיל צ'פניק: מעודדים אותה לשלוח את הילד החולה הזה לגן הילדים עם תינוקות לא מחוסנים מתחת לגיל שנה.
גיל צ'פניק: מעודדים אותה ומשכנעים אותה.
גיל צ'פניק: ולא מדובר בארחי פרחי.
גיל צ'פניק: מדובר באנשים שגם הופיעו בציבור, ואנחנו יודעים מי האנשים האלה, ועודדו אותה לעשות משהו – אני לא יודע, יש פה עורכי דין, משפטנים – אבל הוא בעצם הפצת מחלה בסופו של דבר.
גיל צ'פניק: הפלא ופלא, מה קרה?
גיל צ'פניק: אתמול היא מספרת לכולם: "החלטתי לשתף מניסיוני.
גיל צ'פניק: הבן שלי, בן שנה ושלושה, קיבל חצבת.
גיל צ'פניק: שרדתי כדי לספר".
גיל צ'פניק: ומספרת כמה הוא סבל, והאנשים מסביב, אפילו כבר באותה קבוצה אמרו לה, מיעוט קטן אמר לה, כן, מתוך כל האנשים מסביב, שאמרו שחצבת זו מחלה קלה ולא נוראה, זה יתרום להתפתחות של הילד הזה.
גיל צ'פניק: זאת אומרת, יש את כל הפייק ניוז החיצוני הזה, כל הדיסאינפורמציה הזו.
גיל צ'פניק: בזה אנחנו נמצאים.
גיל צ'פניק: אתם חושבים שהילד הזה דווח למשרד הבריאות?
גיל צ'פניק: אני לא בטוח.
יוליה מלינובסקי: אבל מה עם הילדים מסביב?
גיל צ'פניק: וזה מה שהיה חשוב לי להעביר.
מירב בן ארי: אני אתמול פגשתי אב שבנו נפטר מסיבוכים של החצבת.
מירב בן ארי: היינו ביחד, הוא פשוט לא בא לדיון כי זה היה בהתראה קצרה, אבל בנו נפטר, מת, מהסתבכות של מחלת החצבת.
גיל צ'פניק: זה מקרה קשה.
מירב בן ארי: אז כל אותם אלה שיושבים, תסלחו, ומקשקשים קשקושים, אני פשוט לא מצליחה להבין.
מירב בן ארי: עזוב את הפצת מחלה, זה חוסר אחריות – אני לא יודעת כבר איך להגדיר את זה – פושעת של הורה להתנהל בצורה כזאת ובכלל לחשוף ילדים אחרים למחלות אלה.
קריאה: נכון, חד משמעית.
גיל צ'פניק: אני מסכים.
גיל צ'פניק: ולכן היה לי חשוב שאנחנו מבינים עם מה אנחנו מתמודדים יום יום, העמותה שלנו והאנשים מסביב שעוזרים לנו.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חסון, בבקשה
יואל חסון: תודה רבה גברתי היושבת-ראש.
יואל חסון: אני חושב שהדיון על התפרצות החצבת הוא דיון חשוב.
יואל חסון: ובסך הכול אני מאוד מודאג מזה, ואני חושב שהחצבת עלולה להיות קדימון לעוד דברים חמורים יותר וחמורים כמוה שיהיו כאן בעתיד בעיקר בגלל לא רק הפופוליזם אולי שהיה כאן לפני כמות דקות, אלא פופוליזם בכלל שקיים בשיח הזה כמו שניתנה עכשיו הדוגמה מצוינת לדבר הזה.
יואל חסון: ואני חושב שגם צריך כאן – אנחנו כמחוקקים אחריות שלנו פה במקום בעיניי פחות המחוקק יחד כפיקוח על הממשלה, אנחנו צריכים להוביל תהליך שיחייב את הממשלה לתת מענה לצורך הזה של להגביל את התפרצות המחלות בכלל, את התפרצות החצבת בפרט.
יואל חסון: וזה בעקבות חיסונים, אין מה לעשות.
יואל חסון: בעקבות החיסונים.
יואל חסון: וכמו שנאמר, את לא רצית להיכנס לפרטים וגם אני לא אכנס יותר מדי לפרטים, הוגשו הצעות חוק שונות ומגוונות.
יואל חסון: יש הצעת חוק גם של שולי מועלם ושלי.
יואל חסון: בסוף בעיניי, קודם כול, בעיניי גם אם אלה הצעות חוק פרטיות שמונחות על השולחן, הן צריכות להיות בתהליך משותף עם משרד הבריאות.
יואל חסון: זה דבר שיש בו עניין מקצועי מאוד-מאוד עמוק, יש כאן זיכרון ארגוני חשוב, יש כאן אנשי מקצוע שחשוב שיהיו חלק מהתהליך הזה, אנחנו לא אנשי מקצוע.
יואל חסון: ולכן זו חקיקה שצריכה להיות חקיקה מורכבת, חקיקה עמוקה בתוכן שלה ונותנת מענה מפורט גם בתהליכים של הממשלה שבסופו של דבר צריכה לבצע את החוק.
יואל חסון: קודם כול, אני חושב שחסר ואין מספיק עיסוק בנושא של איסוף המידע, איסוף המידע.
יואל חסון: לייצר איסוף מידע, מאגר של המתחסנים ושל הלא מתחסנים במדינת ישראל.
איתמר גרוטו: יש לנו.
יואל חסון: לא פנקסי חיסונים, ולא כל הדברים האלה.
יואל חסון: צריך מאגרים מסודרים.
מירב בן ארי: יש את זה למשרד הבריאות.
יואל חסון: זה לא מספיק.
יואל חסון: זה לא ברמה הנדרשת וגם לא - - - זה צריך להיות ברמה כזאת, מאגר לאומי מסודר.
יואל חסון: דבר שני, צריך להבין – אתם יודעים, כתב לי מישהו לא מזמן בוואטסאפ, שהוא מספר שהיה לו ויכוח עם מישהי, עם אימא שלא הסכימה לחסן את הילד שלה.
יואל חסון: ואחר כך כשהיא פתחה את המזווה להגיש לו הקפה וכל מיני הדברים, בשיחה ביניהם שהוא ניסה לשכנע אותה, אז הוא ראה שהיה לה בארון "חיזוקית של הדס".
יואל חסון: "חיזוקית של הדס" היה לה בארון, אבל לחסן את הילד שלה מחצבת היא לא מוכנה.
יואל חסון: אבל לתת לו "חיזוקית של הדס" היא מקפידה לתת כל יום, בסדר?
יואל חסון: זאת אומרת, יש כאן בעיה גדולה מאוד של הבנה של הסיכון הגדול שקיים כאן גם לילד עצמו שלה, שלך, וגם סכנה סביבתית לילדים אחרים.
יואל חסון: אני חושב שאנחנו צריכים להסדיר את הדבר הזה.
יואל חסון: תני לי עוד משפט אחד.
מירב בן ארי: לא, אתה נתת לו את הזמן שלך אז נגבר.
אורן אסף חזן: תני לו 20 שניות.
יואל חסון: כן, אבל תני לי עוד משפט בכל זאת, מה שנקרא, סיום קטן.
יואל חסון: אני חושב שצריך להגיע למצב שהורה, שבסוף הדרך, אחרי שעבר את כל תהליך ההסברה, ואחרי שנחשף לכל הסכנות ועדיין מסרב להתחסן, הוא צריך לחתום על איזשהו מסמך שהוא מודע למה שהוא עושה, הוא מודע להשלכות, הוא מודע למעשים, הוא מודע לאחריות, הוא מודע לכל הדברים האלה.
אורן אסף חזן: אבל מה זה פותר את הבעיה שהוא חותם על מסמך.
יוליה מלינובסקי: מה איתנו?
אורן אסף חזן: יואל, רק תסביר לי, מה הרציונל בלחתום על מסמך?
אורן אסף חזן: אז הוא יחתום ולא יתחסן וימשיך לסכן את הציבור.
יוליה מלינובסקי: בסדר, הוא יחתום לך, אבל מה עם הילדים האחרים?
יוליה מלינובסקי: מה עם הילדים שלנו שמתחסנים בזה?
אורן אסף חזן: לא, ברצינות.
אורן אסף חזן: אני שואל שאלה עניינית, לא תוקף.
קריאה: אני יכול לענות לו?
מירב בן ארי: הוא מסיים.
יואל חסון: בסוף הדרך – וזה המשפט האחרון, גברתי היושבת-ראש – תצטרך להיות סמכות משמעותית, חזקה של רשויות המדינה ומשרד הבריאות להורות על הרחקה, להורות על סגירה.
יואל חסון: צריך לעשות גם את הדברים האלה בסוף הדרך, אבל עד שאתה עושה את כל זה יש המון תהליכים בדרך ואני בעד חקיקה משולבת עם הממשלה בעניין הזה.
מירב בן ארי: הגן המחוסן, סתיו אברהמי פה, המנכ"ל?
סתיו אברהמי: אני ואיתי המייסד, אנחנו ביחד.
מירב בן ארי: בבקשה, סתיו ואיתי, מי מדבר?
מירב בן ארי: אחד מכם.
סתיו אברהמי: אחד מאיתנו, אז איתי.
איתי ברשדסקי: קודם כול, אחד הדברים המרגשים באירוע זה לראות שזה חוצה מפלגות.
איתי ברשדסקי: אני חושב שאין קונצנזוס רחב יותר גם בפוליטיקה הישראלית וכנראה בכלל בציבור הישראלי ובציבור בעולם.
איתי ברשדסקי: אני חייב להגיד שאצלי הנושא עלה כי אצלי בגן יש ילד בלי טחול ואימא חולת סרטן, לצערי, לקוחה.
איתי ברשדסקי: והבנו שאנחנו בעצם מסכנים את הילד הזה שאימא שלו שאלה אם הוא יכול להצטרף לגן.
איתי ברשדסקי: היא שאלה אותי אם אני יודע מה מצב ההתחסנות בגן, והתשובה הייתה שאין לי מושג.
איתי ברשדסקי: התשובה כיום היא שלאף אחד אין מושג מה קורה בגנים.
איתי ברשדסקי: וכך יצאנו לדרך במקרה באירוע תמים מאוד.
איתי ברשדסקי: את החברים האלה פגשתי היום פה פעם ראשונה, אנחנו בקשר אמנם – חבר'ה מ"מדעת" – אנחנו בקשר בפייסבוק אבל לא פגשתי אותם אף פעם לפני כן.
מירב בן ארי: תדע לך שוועדה זו הזדמנות מצוינת לחיבורים.
איתי ברשדסקי: לחיבורים.
איתי ברשדסקי: לא, זה נפלא.
איתי ברשדסקי: כן, זה דייטיניג.
סתיו אברהמי: מחוברים היטב מאחורי הקלעים.
איתי ברשדסקי: מחוברים מאחורי הקלעים, אבל אין לנו זמן לצאת ולהיפגש.
איתי ברשדסקי: היום העסקים הפרטיים שלי ירדו – אני כמעט ולא מתעסק בהם.
איתי ברשדסקי: אני עסוק רוב הזמן בגן המחוסן המחוזק.
מירב בן ארי: כן, וגם לך אני רוצה לפרגן על הפעילות החשובה שלך.
איתי ברשדסקי: תודה רבה.
מירב בן ארי: כי אתם עושים דברים שלפעמים חברי הכנסת לא מספיקים.
מוריה אשכנזי: גם אחיות בריאות הציבור מפרגנות לך.
מירב בן ארי: נכון, בבקשה.
איתי ברשדסקי: עכשיו חשוב לומר: אנחנו לא מדירים ילדים מהגנים.
איתי ברשדסקי: אנחנו בסך הכול אומרים שזכות הציבור לדעת.
איתי ברשדסקי: זכות הורה לדעת לאן הוא שולח את הילד.
איתי ברשדסקי: אם הוא שולח אותו לגן של 70% התחסנות?
איתי ברשדסקי: או 95% התחסנות?
איתי ברשדסקי: כרגע אין נתון כזה.
איתי ברשדסקי: אנחנו רואים שבעקבות המהלך שלנו – ואנחנו שומעים את זה מאחיות טיפת חלב, ואני רואה את זה גם בגנים שאנחנו מלווים – ילדים לא עוזבים את הגנים.
איתי ברשדסקי: הם בסך הכול הולכים ומתחסנים.
איתי ברשדסקי: כשעומדת מול ההורה בחירה: האם לדבוק באידיאולוגיה מוזרה והזויה, או האם לגשת ולחסן את הילד שלו כדי שהוא יוכל להיות חלק מהחברה ולא לצאת מהגן ושימשיך להיפגש עם חברים, ברוב המקרים, ברוב המכריע, הוא פשוט הולך בשקט, בלי לומר מילה, לחסן.
איתי ברשדסקי: אנחנו רואים שפתאום, בתוך שבועיים, מסתדרים החיסונים החשובים בפנקסים.
מוריה אשכנזי: יישר כוח.
איתי ברשדסקי: יש לנו המון פניות גם עכשיו, בזמן הוועדה, מהורים מתוסכלים, מהורים לילדים בגני עירייה, ומהורים לילדים בגנים ומעונות מפוקחים.
איתי ברשדסקי: להם אין לנו מענה.
איתי ברשדסקי: אנחנו אומרים להם בצער רב: לצערנו, עבורכם אין לנו פתרון, יש לנו פתרון כרגע רק לגנים הפרטיים.
איתי ברשדסקי: אגב, זה בגלל שעדיין לא עבר החוק החשוב של פיקוח על גנים פרטיים.
איתי ברשדסקי: כשהוא יעבור, יכול להיות שגם - - -
מירב בן ארי: יעבור.
שולי מועלם-רפאלי: יעבור.
איתי ברשדסקי: יעבור, ואני מברך עליו, אבל גם כשזה יקרה יכול להיות שגם בגנים הפרטיים נהיה בבעיה כי אם לא יהיה עד אז חוק שבעצם תומך ביוזמת הגן המחוסן, אנחנו נהיה בבעיה.
יוליה מלינובסקי: זה תיקון - - -
איתי ברשדסקי: אתמול ישבו אצלנו, אתמול הגיעו למפגש שעשינו ברמת השרון שני מועמדים לראשות העירייה, הסכימו לבוא ביחד ושאלו מה אפשר לעשות.
איתי ברשדסקי: התשובה לצערנו ברמת העיר כרגע, אין.
איתי ברשדסקי: הם היו בהלם מזה שהם לא יודעים מה קורה.
איתי ברשדסקי: לא בבתי הספר, לא בגנים, הם לא ידעו שזה המצב.
איתי ברשדסקי: ואנחנו בסך הכול באמת אומרים: זכות הורה לבחור – אני רוצה גן "גרמניה", "ספרד", או אני רוצה גן "בולגריה", "איטליה".
אורן אסף חזן: מה אתה מעליב את בולגריה?
איתי ברשדסקי: אבל זה המצב כרגע.
איתי ברשדסקי: סליחה.
מירב בן ארי: תודה רבה, איתי.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חזן, זכות הדיבור שלך.
סתיו אברהמי: חברת הכנסת בן ארי, אפשר רק מילה אחת?
איתי ברשדסקי: רק שניתן לסתיו, חשוב.
איתי ברשדסקי: סתיו היא זו שבאמת עובדת בזה.
מירב בן ארי: סתיו, בבקשה.
סתיו אברהמי: אני זו שבאמת מדברת עם רוב הגננות.
סתיו אברהמי: צריך להבין, זו התארגנות שקמה, יוזמה פרטית של מספר רופאים ואיתי שהצטרפו ביחד, ואני הצטרפתי לעזור.
סתיו אברהמי: תוך חודשיים יש לנו כבר למעלה מ-40 רופאים מתנדבים, כי הרופאים מבינים כמה שזה חשוב והכול בהתנדבות.
סתיו אברהמי: ויש לנו כבר למעלה מ-100 פניות של גנים מכל הארץ.
סתיו אברהמי: וצריך להבין, זה מדימונה ועד קריית שמונה, כמעט בכל גן שאנחנו מתחילים לבדוק את מצב החיסונים, יש בין ילד אחד לבין שלושה ילדים לא מחוסנים.
סתיו אברהמי: אני רכזת של נתונים וכמו שהבטחתי לגברת ענת כהן שמואלי, אני אשלח לה אותם, ולמי עוד רוצים אותם.
סתיו אברהמי: יש פה בעיה חוצה-מדינה שחייבים לפתור באיזושהי צורה, ואני יכולה להגיד לכם שההורים הם אלה שמקדמים, והם אלה שפועלים לשנות.
סתיו אברהמי: ובאמת אנחנו בעשרות פניות וזו יוזמה התנדבותית.
סתיו אברהמי: אני חזרתי לא מזמן מארצות הברית, שם זה בחוק, שם אני יודעת כשהילד הולך לגן הילד מחוסן.
סתיו אברהמי: אנחנו מתבססים על המדינות האלה שקיימות, על מקרים קיימים, על מחקרים שקיימים, על ארגון "מדעת" הנפלאים שעושים עבודה מדהימה בהנגשת המידע.
סתיו אברהמי: חייבים לעשות את השינוי כי זה באמת, באמת חוצה-מדינה.
סתיו אברהמי: יש לנו גנים מדימונה ועד רמת הגולן שפונים אלינו.
סתיו אברהמי: בכל גן יש ילדים לא מחוסנים.
סתיו אברהמי: הרוב הגדול, ראוי להגיד, אלה הורים חוששים שאין להם נגישות למידע.
סתיו אברהמי: יש להם חמש דקות בקושי עם רופא הילדים.
סתיו אברהמי: ואנחנו נותנים להם רופא שהם יכולים לדבר איתו ובאמת עושים הולכים ומתחסנים.
מירב בן ארי: תודה רבה סתיו.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת חזן.
אורן אסף חזן: יושבת-ראש, חברים, קודם כול, גילוי נאות.
אורן אסף חזן: אם אני צריך לבחור בין גרמניה, ספרד לבין בולגריה, אני בוחר בולגריה, שלא יהיה פה ויכוח.
אורן אסף חזן: אבל בואו נתרכז רגע בעיקר.
אורן אסף חזן: כולם פה מדברים על הצעות החוק שלהם, על איך למנוע את התופעה, איך לעצור אותה.
אורן אסף חזן: גם לי יש הצעת חוק, בגלל כוח עליון קצת נתקעה, שאין פנקס חיסונים – אין כניסה לגן ילדים.
אורן אסף חזן: מאוד פשוט, לא צריך ללכת סחור סחור.
אורן אסף חזן: מי שלא רוצה, זו בחירה שלו.
אורן אסף חזן: הורים יכולים לבחור היום אם לשלוח את הילדים שלהם לגן או לבית הספר או לגדל אותם ולחנך אותם בבית.
אורן אסף חזן: יש מקרים שבהם המחוקק צריך לקבוע בשבילם מה לעשות.
אורן אסף חזן: לא תמיד הציבור יודע מה טוב לו.
אורן אסף חזן: הרי אם נשאל מחר בבוקר את כל הציבור האם הוא צריך לשלם מסים או לא, יהיה משאל עם גדול, כולם יצביעו שלא.
אורן אסף חזן: הרי מי רוצה לשלם?
אורן אסף חזן: אותו דבר בעניין הבריאות.
אורן אסף חזן: זה מס בריאות הדבר הזה.
אורן אסף חזן: זה חובה על כולנו.
אורן אסף חזן: רק מה, יש צעד אחד מקדים.
אורן אסף חזן: הסיפור של מניעת חיסונים מילדים בקרב הורים קיים כבר הרבה מאוד שנים.
אורן אסף חזן: הוא היה סגור בתוך קהילה מאוד-מאוד קטנה ומצומצמת של אנשים שחשבו שזה נכון לטבע האדם להיות טבעי ונקי.
אורן אסף חזן: היו כאלה שזרמו איתם, אחרים פחדו שיכול מאוד להיות שדוחפים אותנו לתוך התהליך הזה כיוון שיש בעלי אינטרס שטוב להם לחסן – חברות תרופות, כל מיני ממצאים למיניהם, משרד הבריאות שאולי מרוויח מהסיפור.
אורן אסף חזן: אבל בשנים האחרונות התופעה גדלה מסיבה אחרת שנוספת על הסיבות האלה.
אורן אסף חזן: זה לא מתוך טוהר הגוף או ניקיון, הסיבה היא פשוט חשש.
אורן אסף חזן: אנשים מפחדים, יש היסטריה ציבורית של ממש של אנשים שאומרים: השכן שלי, הבן דוד שלי, החבר שלי, הילד הראשון שלי חוסן ונפגע.
אורן אסף חזן: בוא תראה מה קרה לילד פה, בוא תראה מה קרה ילדה שם, זו משותקת לא עלינו, זה מרותק לא עלינו.