GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גל מאירי: יש ילדים שהמצב שלהם קשה והם חייבים את המסגרות המיוחדות ואנחנו רואים, גם כן, אם משווים בין המגזר היהודי למגזר הבדואי שבמגזר הבדואי אנחנו מקבלים יותר הפניות של ילדים במצבים הקשים, פחות הפניות של ילדים במצבים הבינוניים והקלים שהיו יכולים לקבל הרבה עזרה מתכניות שילוב טובות.
גל מאירי: עוד שתי נקודות שרציתי להעלות – העניין של הכשרת אנשי המקצוע בפיזור גיאוגרפי.
גל מאירי: החוסר הוא אדיר, במיוחד בדרום, זה עלה גם בדוח מבקר המדינה.
גל מאירי: ניסינו לשכנע גם את אוניברסיטת בן גוריון שתפתח מסלולים להכשרה לאנשי מקצוע פארא רפואיים.
גל מאירי: זה לא צלח, לפחות לא בשנים האחרונות.
גל מאירי: וכרגע בדרום, לפחות בנגב, אין מגמה לריפוי בעיסוק, אין מגמה לקלינאות תקשורת - -
ג'מעה אזברגה: לקלינאית תקשורת - -
גל מאירי: אין.
ג'מעה אזברגה: פתחו במכללת אחווה אבל התנאים הם כמו להיכנס לרפואה.
גל מאירי: בדיוק.
גל מאירי: פסיכומטרי 700 ומעלה ומי שילך לאחווה ומגיע מהמרכז גם כנראה יחזור למרכז ולא יגיע אחר כך לעבוד ברהט או בלקיה או בשדרות.
גל מאירי: אז זו בעיה.
גל מאירי: זה בסדר, אחווה זה יותר טוב מתל אביב אבל זה עדיין לא בהכרח עוזר לאוכלוסיית הדרום.
גל מאירי: דבר שני שאני מבין שחלק פה מכיר את העובדה הזאת אבל אולי לא כולם – חלק גדול מהפעילות של משרדי הממשלה נעשית על ידי עמותות.
גל מאירי: העמותות פועלות על פי הצרכים בשטח ועל פי המשאבים שיש גם מבחינת כוח אדם.
גל מאירי: אז אני יכול להגיד אפילו על באר שבע, שאני גם מלווה פרויקטים בתוך העיר, בבאר שבע יש היום 18 גני תקשורת של ילדים עם אוטיזם של משרד החינוך ורק בתוך ששה מאוד יש את מה שבלה בן גרשון סיפרה, הטיפול הבריאותי המקדם.
גל מאירי: בעצם אותם גני תקשורת בכל הארץ של משרד החינוך כולם זכאים לקבל את התקציבים האלה של משרד הבריאות.
גל מאירי: אבל התקציבים לא מגיעים בצורה שווה לכל הארץ ובפריפריה ובמגזרים שפחות מקבלים משאבים זה פחות מגיע.
גל מאירי: אותו משלם מיסים, אותו הורה, יכול לשלם מיסים כדי שילד ברעננה יקבל את כל המענה המלא וילד בבאר שבע או ילד ברהט יקבל פחות באותו גן תקשורת ששייך למדינה למשרד החינוך.
גל מאירי: ופה זה לדעתי גם יותר התפקיד של הרגולציה לוודא שהמשאבים יגיעו לכל מקום ואם צריך דברים כמו מלגות או דברים אחרים לעודד אנשי מקצוע להגיע לדרום כדי לעשות איזשהו משהו מתקן למצב הזה שנוצר של משאבים שלא מגיעים בצורה שווה לכל הילדים בארץ.
ג'מעה אזברגה: השכלנו, ד"ר, תודה.
ג'מעה אזברגה: חברת הכנסת ניבין אבו רחמון.
ניבין אבו רחמון: שלום לכולם, אני רוצה להודות לג'מעה על נושא הדיון המאוד חשוב.
ניבין אבו רחמון: אני באתי היום לשמוע נתונים מאנשי מקצוע במיוחד כי אני רוצה לדעת מה כן קורה בשטח ואלה הם הנתונים המאוד חשובים בשבילי.
ניבין אבו רחמון: אני יודעת שילד אוטיסט סובל גם מלחץ חברתי יחד עם ההורים שלו כי זה עניין של מודעות, עניין של קבלת החברה וזה עניין של איך לחפש ולמצוא מסגרת מתאימה לילד הזה.
ניבין אבו רחמון: המצב הזה חייב להשתנות.
ניבין אבו רחמון: אני באתי מכפר בועיינה נוג'ידאת, אצלנו בכפר יש לנו גן ילדים של אוטיסטים.
ניבין אבו רחמון: זה משמח קצת אבל מכעיס כי יש הרבה ילדים שבאים מחוץ לכפר לגן הזה, זה אומר שיש מחסור בכל האזור שם.
ניבין אבו רחמון: אבל אני יודעת שאם אנחנו רוצים לשנות את המצב הזה אנחנו צריכים תקציבים, הכשרה וגם אהבה של חברה.
ניבין אבו רחמון: ונראה לי שהכשרה מתחילה גם מטיפת חלב.
ניבין אבו רחמון: אם אנחנו כן מתחילים להתייחס לתינוק אוטיסט בטיפת חלב, שיהיה לו קשר, יחס מיוחד וטיפול מיוחד זה גם מתחיל להיות טוב מאוד ונותן לו ולהורים שלו יחס מאוד טוב.
ניבין אבו רחמון: אני יודעת שוועדה זו היא מאוד חשובה ואני יחד עם ג'מעה ועם כל החבר'ה פה, אנשי המקצוע, נתחיל לשנות את המצב הזה.
ניבין אבו רחמון: אם אנחנו נהיה עקביים ורציניים ונעשה שינוי ממש רציני ואמיתי גם במגזר, שזה מן הסתם אנחנו עושים את הדיון החשוב הזה, אבל גם בכל הארץ.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה ניבין.
ג'מעה אזברגה: אנחנו ניתן לאהובה ליטווק להתייחס, נציבות שיוויון לאנשים עם מוגבלות, בבקשה.
אהובה ליטווק: שלום.
אהובה ליטווק: אני רק רוצה להוסיף – אמרו קודמיי, ואני רוצה לחזק, שאנחנו מאמינים בזיהוי מוקדם.
אהובה ליטווק: הזיהוי המוקדם ייתן בהמשך מענים נכונים ולאחר מכן שילוב בחינוך שיוביל בסופו של דבר לבוגר עצמאי בקהילה.
אהובה ליטווק: הזיהוי באבחון חשוב בכדי לפתח כלים לשילוב בקהילה.
אהובה ליטווק: הדגש צריך להיות על הגברת המודעות של אנשי המקצוע, פיתוח תכניות לאנשי מקצוע להגיע לזיהוי המוקדם, הוזכרה פה טיפת חלב, רופאים, בכל המגזר ופיתוח שירותים תומכים בקהילה למשפחות ולאנשי המקצוע.
ג'מעה אזברגה: שלום לכולם, אני ע.ק., אני אישה שחיה עם אוטיזם.
ג'מעה אזברגה: אני לא ערבייה אבל כרגע בארגון שבו אני מתנדבת אין פעילים ערבים.
ג'מעה אזברגה: בנוסף לזה גדלתי בנגב.
ג'מעה אזברגה: אולי אילו הייתי גדלה באזור מרכזי יותר הייתי מאובחנת בגילאי עשרה, לא בעת לימודיי לתואר הראשון, אז אני יכולה קצת להזדהות.
ג'מעה אזברגה: אני כן רוצה לפני שאני אגיד מה חסר לי ומה אני רואה שחסר בחברה הערבית ומה הייתי רוצה שאולי ישפרו נבקש כמה שיותר להשתדל להימנע מהניסוח של סובלים מאוטיזם – אני לא סובלת מאוטיזם, אני חיה איתו.
ג'מעה אזברגה: אני סובלת מבורות, אני סובלת מחוסר מודעות של החברה לצרכי הנגישות הייחודיים שלנו וכתוצאה מכך לחוסר בהנגשה.
ג'מעה אזברגה: זה לא אומר שאנחנו באס"י לא תומכים בטיפולים כמו ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורות, אנחנו בפירוש תומכים.
ג'מעה אזברגה: עברתי טיפול של קלינאית תקשורת בילדות, אני מאוד שמחה על כך.
ג'מעה אזברגה: פשוט הניסוח הזה, בעיניי הוא פוגעני.
ג'מעה אזברגה: יש משהו שלא ברור לי, אני לא יודעת אפילו של מי החוק, אם זה של משרד הרווחה, משרד הבריאות, הביטוח הלאומי – ההתעקשות על פסיכיאטרים בתהליך האבחון.
ג'מעה אזברגה: אוטיזם נובע משונות נוירולוגית, יש חיווט שונה של נוירונים במוח.
ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, זאת שונות שהיא במקור לא פסיכיאטרית ולא פסיכולוגית.
ג'מעה אזברגה: למשל יש את המחקר של דון היילן, היל ולירי, אני צריכה עוד לברר את השנה – הרבה אנשים עם אוטיזם מתמודדים גם עם חרדה ודיכאון שזה כן דברים פסיכיאטרים.
ג'מעה אזברגה: זה לא ברור אם זה בגלל חיווט שונה של המוח או בגלל אורח החיים שלנו.
ג'מעה אזברגה: הוא בודד יותר אז אולי יש יותר דיכאון, הוא מוצף יותר בגירויים מכאיבים, רק החדר הזה ככה אני שומעת פה הכל.
ג'מעה אזברגה: אז בגלל זה יש יותר חרדה.
ג'מעה אזברגה: אולי יש גנטיקה משותפת.
ג'מעה אזברגה: עדיין המקור של האוטיזם זה משהו נוירולוגי קשבי אז לא ברור לי למה בשביל לקבל שירותים בנאדם צריך אבחון כפול גם של פסיכיאטר או נוירולוג וגם של פסיכולוג.
ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, המקור הוא לא פסיכולוגי, לא ברור לי ההתעקשות על אבחון פסיכיאטרי.
ג'מעה אזברגה: אלה דברים שגם לוקח המון זמן להשיג תור למומחים האלה, זה גם עלות כלכלית מאוד גבוהה.
ג'מעה אזברגה: זה חסם בשביל האנשים, ואני מניחה שבחברה הערבית זה אפילו יותר בולט מאשר בחברה היהודית.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה להביע תמיכה במי שדיבר על שירותים לבוגרים, שאין מספיק שירותים לבוגרים.
ג'מעה אזברגה: אני חווה את זה כבחורה במגזר היהודי.
ג'מעה אזברגה: אין מספיק תיווך במקומות העבודה, אין תיווך באקדמיה, במיוחד בתארים המתקדמים.
ג'מעה אזברגה: אני חווה את זה על בשרי ואני בטוחה שאילו הייתי ערביה זה היה הרבה יותר חמור.
ג'מעה אזברגה: אנחנו נצטרך לסכם.
ג'מעה אזברגה: קודם כל אני מודה מאוד לכל מי שהגיע לוועדה.
ג'מעה אזברגה: השכלנו הרבה, למדנו הרבה ואני חושב שיש לנו דרך ארוכה ללמוד עוד דברים.
ג'מעה אזברגה: אנחנו בהתחלתו - - - הדרך אמורה להיות ארוכה, אני לא מצפה שבלחיצת כפתור מהיום למחר תהיה לנו תכנית עבודה.
ג'מעה אזברגה: אבל אני שמח מאוד שהצלחנו להציב את הנושא היום בכנסת ובוועדה.
ג'מעה אזברגה: ואני חושב שבעתיד אנחנו נצליח, ואני מצפה להגיע למצב של מיפוי, לפחות מיפוי כוח אדם בעתיד, כוח אדם מקצועי בכל האזורים ובמיוחד בפריפריה במקומות שחסר – אם זה קלינאית תקשורת, אם זה ריפוי בעיסוק, אם זה פסיכיאטר ילדים ונוירולוג ילדים.
ג'מעה אזברגה: בכל הנושאים האלה אני יודע שהכי קשה בעניין של האוטיזם זה האבחון.
ג'מעה אזברגה: אחר כך ההמשך שאתה צריך לתת את השירותים האלה לאנשים שאובחנו כבר קודם.
ג'מעה אזברגה: אולי, ד"ר, המדע עדיין לא הגיע לרמה כזאת שיאבחן לנו נגיד בעבר בתוך הרחם של האם שלו כמו ה- - - סינדרום, היום מאבחנים - -
גל מאירי: עובדים על זה מה שנקרא.
ג'מעה אזברגה: אני לא יודע, אולי בעתיד כן יהיה דבר כזה.
ג'מעה אזברגה: אבל אני רוצה מאוד להודות לכם על זה שהגעתם ואנחנו, כמובן, בהמלצות נרשום את כל הדברים ונסיים בהמלצות - - - נמשיך כמובן בתקשורת עם אותם אנשים ועם גופים על מנת לנסות להוציא לאור את כל מה שאנחנו חותרים להגיע אליו.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה, הישיבה נעולה.
אלי אלאלוף: צהריים טובים, היום ה-26.11.2018, י"ח בכסלו תשע"ט, השעה 12:33 דקות.
אלי אלאלוף: אנחנו שמחים, ממש כבוד גדול, לקבל את הדוח הראשון שמוגש לוועדה לפי החוק של חברתי קארין אלהרר על נושא האומנה ובזכות הנציבה, נציבות תלונות הילדים, סימונה שטיינמץ.
אלי אלאלוף: זה ממש שהחיינו והגיענו לזמן הזה ומי שרוצה להוסיף ברוך אני בעד.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה באמת רגע חשוב, גם אם כמו כל דבר טוב יש לו כמה דברים שחייבים לשפר.
אלי אלאלוף: הדוח שקיבלנו מסמן כיוון טוב של הדוח, למרות שחלק אחד שהיינו רוצים לראות, לפי רוח הדיונים שקיימנו בדוח זה, היינו רוצים לראות יותר ויותר ילדים מגישים תלונות, מגישים בקשות הבהרה, מגישים הערות לנושאים שקשורים בהם וקשורים לטיפולם, בעיקר במסגרת החוץ ביתית שאמורה להיות המסגרת הביתית החדשה שלהם, כי זאת הכוונה של האומנה.
אלי אלאלוף: אנחנו קיבלנו רק היום ממשרד העבודה והרווחה את התקנות הקשורות לכם ולכן בלי מרירות נקיים דיון נוסף אחרי שנוכל לעבור על התקנות והייעוץ המשפטי יעשה את העבודה הנדרשת ואת ההבהרות הנדרשות בעניין הזה.
אלי אלאלוף: קארין, אם את רוצה לפתוח אני אשמח, אם לא, אני ישר אלך לנציבות.
קארין אלהרר: כן, תודה.
קארין אלהרר: אני כמובן רוצה גם לשמוע את הנציבה, אבל ממש שלושה משפטים.
קארין אלהרר: קודם כל תודה רבה, אדוני היושב ראש, על קיומו של הדיון הזה.
קארין אלהרר: רק בשבוע שעבר הפניתי את תשומת ליבו של אדוני והוועדה לעובדה שלא הוגשו תקנות וראה זה פלא הוגשו תקנות וגם, לא מתפלאת בכלל, שאדוני לקח ברצינות את בקשתי ובאמת הדיון הזה מתקיים.
קארין אלהרר: אני אומר שני דברים.
קארין אלהרר: להבנתי הוגשו התקנות ויש תקציב, שאני אשמח לדעת מהו, אבל אני לא הבנתי אם יש אמירה בנוגע לתקינה.
קארין אלהרר: יש היום נציבה והיא באמת סוג של וונדרוומן.
אלי אלאלוף: One woman show.
אלי אלאלוף: מותר להגיד דבר כזה?
קארין אלהרר: זהו, זה לא צריך להיות one woman show.
קארין אלהרר: אין ספק שהיא אמורה לעמוד בראש הנציבות, היא נבחרה והיא יותר ממסוגלת ויש לומר באמת להוטה לעשות את התפקיד שלה על הצד הטוב ביותר, ויש לברך על כך שנבחרה האישה המתאימה, אבל אני חושבת שכדי לתת מענה, כפי שכתוב בחוק, מענה גם לאומנה וגם למסגרות פנימייה, אין די באישה אחת, מוכשרת ככל שתהיה, וונדרוומן ככל שתהיה, כדי שהדבר הזה יקרה ולכן הייתי שמחה לשמוע, גם בעניין התקינה, על כמה אנשי צוות שיעבדו איתה מדובר, מתי הם ימונו וכו' בעניין הזה.
קארין אלהרר: וגם לברך אותך, סימונה, על הדוח הראשון.
קארין אלהרר: ייאמר, אדוני, הדוח הראשון, 43% מהפניות שמוזכרות בדוח הן פניות שהיא הלכה ובדקה, עשתה ריצ'ינג אאוט לאנשים עצמם.
קארין אלהרר: אדוני, כשאני חשבתי על נציבות תלונות הילדים וכשהבאנו את זה לדיון כאן בוועדה המטרה הייתה שיהיה לכל ילד פה ורמקול לפה, כי אנחנו מבינים שיש משפחות אומנה שהן לפעמים מצוינות ולפעמים פחות, שיש הורים ביולוגיים שהרבה פעמים לא מסתדרים עם משפחות האומנה ויש המון אינטרסים מעל הראש של הילדים, רצינו שלילדים יהיה פה, יהיה להם קול והקול הזה אמור להיות בנציבות.
קארין אלהרר: ולכן אני מברכת על הדוח הזה ורוצה לעודד את המשרד, להפציר במשרד, לקדם את הנציבות למקום שתעזור למשרד לעשות את העבודה שלו בצורה הטובה ביותר.
אלי אלאלוף: אז, בבקשה, סימונה.
סימונה שטיינמץ: ברשותך אני רוצה להתחיל בכמה מילים לפני שאני מציגה את הנתונים כי בעיניי כל זה לא היה קורה כמובן בלי החקיקה, אבל בנוסף לחקיקה היו לי כמה שותפים לתחילת הדרך, גם המועצה לשלום הילד וגם פנימיית 'אהבה' וגם ילדים בסיכוי.
אלי אלאלוף: לאן היא ברחה, המועצה לשלום הילד?
קארין אלהרר: יש לה שדולה במקביל.
אלי אלאלוף: השדולות יותר חשובות.
סימונה שטיינמץ: השותפות הזאת הייתה לאפשר לי להגיע ראשית לקולם של הילדים, כי לי היה ברור שהקמת הנציבות ושתהיה נגישה ומותאמת לילדים צריך לשאול את הלקוחות מה יהיה מתאים להם ואיך הם ירגישו בטוחים להשתמש בנציבות הזו, ולמעשה הם אלה שאפשרו לי מפגש, גם עם בוגרים וגם עם ילדי פנימיות.
סימונה שטיינמץ: בפועל מאוחר יותר גם פגשתי ילדי אומנה שיכלו לספר ולשתף ולתת עצות לנציבה וגם, אני חייבת לומר, שהתקנות שנכתבו נכתבו בשיתוף של בוגרי פנימיות ותוך כדי התייעצות עם הלקוחות על מנת שהדברים ייענו.
אלי אלאלוף: יש ארגון של בוגרי פנימיות?
סימונה שטיינמץ: יש בוגרי פנימיות שישבו בתוך ה - - -
אלי אלאלוף: יש ארגון כזה?
ירון בראון: יש לנו קבוצת מנהיגות.
ירון בראון: ירון בראון, ילדים בסיכוי.
ירון בראון: אנחנו מובילים תכנית ביחד עם משרד הרווחה של בוגרי פנימיות, אנחנו מלווים אותם עד גיל 26.
ירון בראון: יש לנו קבוצת מנהיגות של צעירים שמובילה את התכנית וחיברנו אותם עם סימונה, הם תמכו בה לאורך כל הדרך.
סימונה שטיינמץ: הם היו גם שותפים, הם היו באמת שותפים לחשיבה עם הרבה מאוד עצות טובות וגם ילדי פנימיית 'אהבה' היו בהחלט שותפים לחשיבה.
אלי אלאלוף: ולכן המנהל של 'אהבה' פה.
אלי אלאלוף: אני זוכר.
יואב אפלבוים: לא היה לי ספק.
סימונה שטיינמץ: הוא יחליט באיזה כובע הוא יושב, אבל כן, אני חייבת לומר שמשם הייתה תחילת הדרך.
סימונה שטיינמץ: הילדים למעשה נתנו כמה עצות חשובות לגבי אמצעי הנגישות שצריכים להיות, המרחב הווירטואלי שבו הם מסתובבים, השאלה של ההזדהות והמיקום של הנציבות בתוך הנושא של רווחה, בעיקר הם אמרו שזה אמור להיות לא מזוהה עם הרווחה.
סימונה שטיינמץ: והיכולות של הדיבור כאשר בניית אמון היא באמת חלק מהשיח שאנחנו עושים עם הפניות הפרטניות שמגיעות אלינו ויחד עם הילדים אנחנו חושבים איך לברר את הפנייה, כי לא תמיד זה ממש תלונה, לפעמים זו פנייה שהיא שאלות ואנחנו חושבים ביחד.
סימונה שטיינמץ: זאת אומרת אם יש משהו שאני יכולה להגיד על הנציבות, הנציבות עובדת באמת במשותף עם ילדים ולא מעל הילדים ומקפידה בסופו של דבר שתלונות של ילדים יהיו אלה שיתבררו, גם אם הפונה הראשון הוא לא הילד עצמו.
סימונה שטיינמץ: אז כמה נתונים.
סימונה שטיינמץ: ברשותכם, נעשה את זה מהר.
סימונה שטיינמץ: הנציבות אמורה להוות כתובת ל-13,500 ילדים ובני נוער וצעירים כי בתחום הילדים עם מוגבלות או הצעירים עם מוגבלות זה עד גיל 21.
סימונה שטיינמץ: מתוך ה-13,500 קרוב ל-4,000 ילדים נמצאים באומנה כאשר מתוך ה-13,500 2,400 ילדים - - -
אלי אלאלוף: מזכירים לי שהמצגת נמצאת באתר של הוועדה.
סימונה שטיינמץ: אוקיי, מעולה.
סימונה שטיינמץ: על מה היו הפניות אלינו?
סימונה שטיינמץ: אנחנו עשינו את זה מהגבוה לנמוך, אבל רוב הפניות היו בנושא של יחס פוגעני כאשר היחס הפוגעני מתחלק מבחינתנו לשלושה דברים עיקריים.
סימונה שטיינמץ: האחד זה שיח מעליב, שיח מעליב זה העלבות, שימוש בשמות לא ראויים כמו 'כחבה', 'מי רוצה אותך בכלל?' 'הלוואי שכבר יעיפו אותך מפה'.
סימונה שטיינמץ: ענישה לא תואמת ולא מותאמת, זה יכול להיות ענישה קולקטיבית, זאת אומרת שאם יש ילד שעשה מענישים את כולם ומכבים אורות מוקדם.
סימונה שטיינמץ: וענישה מוגזמת יכולה להיות ענישה לדוגמה של ילדה שלא הייתה לה דרך, דרך אגב, לפנות אלינו והיא נעזרה במחלקה לשירותים חברתיים לשלוח אלינו מכתב וסיפרה על עונש שנמשך כבר למעלה מחודש ימים של ניקיונות מבוקר עד הערב, כולל של מזרונים של ילדים שמרטיבים בלילה.
סימונה שטיינמץ: פנייה שנמצאה מוצדקת, דרך אגב, בבירור.
אלי אלאלוף: בפנימייה?
סימונה שטיינמץ: כן, בפנימייה.
סימונה שטיינמץ: הוצאת ילדים ממקום המגורים, כולל בלילה, באחת הפנימיות זה קרה בלילה, בתשע בלילה הוציאו ילד מהמשפחתון והשאירו אותו בחוץ.
סימונה שטיינמץ: אלה הענישות המוגזמות.
סימונה שטיינמץ: יש ענישות שהן פשוט בניגוד לנהלים, כמו למשל אם הנוהל אומר שאין להעניש במניעת דמי כיס או אין להעניש באי מתן אפשרות לצאת הביתה בשבתות, אז גם הדברים האלה מסתבר שקורים.
סימונה שטיינמץ: אלה היו מרבית הפניות של הילדים.
אלי אלאלוף: אלה פניות ישירות של הילדים?
סימונה שטיינמץ: כמעט רובן.
סימונה שטיינמץ: מעט מאוד היו פניות – זה יכול היה להתחיל בזה, למשל, של סבתא שפנתה ואני ביקשתי מהסבתא שתיצור קשר עם הנכד ושתעודד את הנכד לדבר איתי באופן ישיר, וזה בדרך כלל קרה.
סימונה שטיינמץ: לכן אני אומרת שהתלונות התבררו באמת רק כאשר הילד עצמו סיפר את הסיפור שלו.
סימונה שטיינמץ: הפנייה של הילדים מאופיינת בהרבה מאוד חשש.
סימונה שטיינמץ: לא אצל כולם, חלקם, אין להם שום בעיה, 'גם תגידי את השם שלי, אני לא מפחד', אבל רובם מתאפיינים בחשש ואנחנו כמובן מבטיחים חיסיון ומבטיחים לא לזהות מיהם, מה שגם דורש לחשוב יצירתי איך אנחנו בכלל יוצרים קשר עם המסגרת במצב כזה.
סימונה שטיינמץ: אז כמו שאתם רואים, ההמשך מתמקד בנושא של המזון וטיב המזון.
סימונה שטיינמץ: בחלק הזה אני אוסיף ואני אומר שחלק מהפנימיות, דרך אגב השתיים הראשונות מאפיינות את הפנימיות.
סימונה שטיינמץ: הנושא של המזון, גם לפעמים הצד של הפנימיות מזדהה עם הבעייתיות של המזון והקושי שלהם לעמוד אל מול אי שביעות הרצון של הילדים מהתפריט, אבל הם מחויבים לאיזה שהוא תפריט שהוא אולי בריא, אבל לא מיטיב לנפש מבחינתם.
סימונה שטיינמץ: הדבר הנוסף שגם לדעתי היה יחסית באחוזים גבוהים, תיכף נדבר על מספר הפונים, אבל באחוזים גבוהים, היה הנושא של מדריכים ועובדים סוציאליים, כשמרבית הפניות התאפיינו בעובדה של יחס קשה של מדריכים, מעורבות של מדריכים.
סימונה שטיינמץ: ילדים למשל סיפרו שמדריכים יודעים עליהם הכול ולעומת זאת הם מתחלפים הרבה ואז הם מרגישים שהם נורא נחשפים ושהכול יודעים עליהם, אבל הם לא באמת יוצרים אמון עם המדריכים כי המדריכים מתחלפים.
סימונה שטיינמץ: עובדים סוציאליים, הפניות היו סביב העובדה שאין שיחות עם עובדים סוציאליים, או לחילופין שיש תחלופה רבה של עובדים סוציאליים.
סימונה שטיינמץ: בנושא של עובדים סוציאליים הדברים עלו גם באומנה, של תחלופה של עובדים סוציאליים וקושי ליצירת אמון עם העובדים הסוציאליים.
סימונה שטיינמץ: היתר זה באמת הנושא של חוסר בחוגים, שעות פנאי משעממות, חוסר בטיולים, מחסור בביגוד.
סימונה שטיינמץ: דרך אגב מרבית הפניות על מחסור בביגוד נמצאו מוצדקות, מסיבות כאלה או אחרות.
קארין אלהרר: מה זה אומר מחסור בביגוד, סימונה?
סימונה שטיינמץ: מחסור בביגוד זה ילדים שמתלוננים שאין להם מספיק בגדים.
סימונה שטיינמץ: דוגמה של ילדה שסיפרה, יש לה שני טייצים ושלוש חולצות.
סימונה שטיינמץ: בבירור שעשינו, בוא נאמר ככה, הפנימייה התקשתה להוכיח שהיא אכן רכשה ביגוד עבור הילדה, כי אני מבקשת להראות לי קבלות של הביגוד של השנה האחרונה, לפעמים אני מבקשת של השנתיים האחרונות, ממש את כל הקבלות אני מבקשת, להראות שזה מכוון לילדים.
סימונה שטיינמץ: במקרה למשל של הילדה הזאת הפנימייה לא הצליחה, אבל ייאמר לזכותה של הפנימייה שהם לקחו את זה לתשומת ליבם ומיד הלכו ורכשו את הבגדים.
סימונה שטיינמץ: לעתים אני חייבת לומר שמה שקורה זה שיש מחסור בביגוד ואז במקרה של אחת הפנימיות מה שעלה זה שהפנימייה קונה את הביגוד רק מתרומות שמקבלים ולא מנצלת את התקציב שמשרד הרווחה מעביר לצורך רכישת הביגוד.
סימונה שטיינמץ: זאת אומרת במובן הזה הילדים האלה יכלו ליהנות מיותר בגדים ממה שהיה להם והם הסתפקו רק בתרומות שקיבלו.
סימונה שטיינמץ: ברשותכם, אני אעבור הלאה כי הדברים כתובים בדוח וחבל פשוט על הזמן.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה להגיד בנושא של האוכל, היו שלוש תלונות, לא יותר, של ילדים שממש דיווחו על רעב וגם במקרים האלה הבירור שלהם נמצא מוצדק.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה לציין שזה הפתיע את הצוות.
סימונה שטיינמץ: אני גם ציינתי את זה בדוח, שאחת הסיבות שזה קרה שמידת הקשר – זאת אומרת זה בפנימיות שבהן ההיררכיה בתוך הפנימייה היא כזו שהמנהל או מנכ"ל הפנימייה מקבל את הדיווחים באמצעות המדריכים ולא בקשר ישיר אל מול הילדים עצמם.
סימונה שטיינמץ: מה שקרה, כשאין אמון של ילדים בצוות הראשון הם גם מפסיקים להתלונן והם לא מספרים והם לא מדווחים.
סימונה שטיינמץ: אני שמחה לדעת שלפחות בשתיים מהפניות הדברים טופלו, בפנייה שלישית אנחנו עדיין במעקב סביב העניין הזה.
סימונה שטיינמץ: טוב, אז על מה אנחנו מדברים?
סימונה שטיינמץ: אנחנו מדברים על 110 פניות שהגיעו לנציבות.
סימונה שטיינמץ: כמו שאתם מבינים, רובן לא היו בהתאם ללשון החוק, מה שאומר שלנציבות לא הייתה סמכות לברר, או שלחילופין הן בכלל לא היו קשורות.
סימונה שטיינמץ: הורים בסכסוך זוגי והורי מהר מאוד מצאו את הנציבות וביקשו להשתמש בנציבות כמקום לבירור התלונות, שזה ממש לא תואם לחוק, אבל 19 פניות כן היו בהתייחס לילדים שנמצאים בפנימייה או במצוקה בביתם שלנציבות אין סמכות לברר אותן.
קריאה: את מוכנה להבהיר מה זה לא מותאמות לחוק ואת לא יכולה לטפל בהן?
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים להיכנס לשיח, תבקשו רשות.
סימונה שטיינמץ: לא מותאמות לחוק זה למשל אמא שמתקשרת ואומרת: לילד שלי לא טוב להגיע לאבא שלו בשבת ואני רוצה את ההתערבות.
סימונה שטיינמץ: זה בכלל לא קשור.
סימונה שטיינמץ: לא בסמכות הנציבות זה אבא שמתקשר על העובדה שהוא כל הזמן קונה בגדים לילד שלו ובמכבסה מעלימים כל הזמן את הבגדים החדשים של הילד.
סימונה שטיינמץ: היות שזה אבא והוא לא נכלל בלשון החוק אני לא יכולה לקבל.
סימונה שטיינמץ: במקרים כאלה מה שאני עושה, אני מחברת את האבא לפיקוח והתלונה שלו מתבררת באמצעות הפיקוח.
סימונה שטיינמץ: או לחילופין יכול להיות מצב של ילדים שנמצאים בבית שמתלוננים על מצבים של קושי בתוך הבית ואז אני מחברת אותם למחלקה לשירותים חברתיים.
סימונה שטיינמץ: או מצבים שהם לפי לשון חוק העונשין ויש בהם חובת דיווח, אז הם מועברים לחוק הנוער.
אלי אלאלוף: מראים לי שבתקנות זה כלול וכשנקיים את הדיון בתקנות נראה מה שאולי יש צורך לתקן.
אלי אלאלוף: בואו נזדרז טיפה.
סימונה שטיינמץ: בסדר.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה עכשיו להתמקד ב-67 הפניות שמותאמות ללשון החוק.
סימונה שטיינמץ: אני לא סתם בחרתי להשתמש בביטוי 67 פניות.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה להבהיר שלא מדובר ב-67 ילדים, 16 פניות מתוך ה-67 זה של קבוצות ילדים וכשאני מדברת איתכם על קבוצות ילדים זה יכול להיות קבוצות ילדים של בין עשרה ל-30 ילדים שמעלים קשיים בתוך הפנימייה כקטע קבוצתי ולא כקטע פרטני.
סימונה שטיינמץ: אז אנחנו לא מדברים על 67 ילדים, אנחנו מדברים על למעלה מ-100 ילדים.
סימונה שטיינמץ: אני בחרתי שלא לעשות את החישוב הזה, אבל אנחנו מדברים על יותר מ-67 פניות פרטניות.
סימונה שטיינמץ: מתוך ה-67 בסופו של דבר הנציבות הצליחה לברר רק - - -
אלי אלאלוף: זה אומר שילדים התארגנו בפנימייה והגישו תלונה ביחד?
סימונה שטיינמץ: לא, זה אומר ביוזמה של הנציבות, בגלל שאין פרסום לנציבות וילדים לא יודעים על הנציבות - - -
אלי אלאלוף: בינתיים.
סימונה שטיינמץ: אז אני הגעתי לפנימיות.
סימונה שטיינמץ: גם בשביל ללמוד מהם, אבל ילדים מיד בחרו להתלונן ולהגיד דברים.
סימונה שטיינמץ: אני יכולה להגיד, אני מרשה לעצמי, יואב אפלבוים יושב פה, הוא באמת הפנימייה הראשונה שפתחה את שעריה ואפשרה, הילדים לימדו הרבה מאוד, אבל גם ביקשו להשתמש בנציבות ויואב ודני, מנהל הפנימייה, לקחו מאוד מאוד ברצינות את הדברים שהילדים העלו ועשו שינוי מיידי.
סימונה שטיינמץ: היום זאת הפנימייה הראשונה שלילדים יש קשר ישיר אל הנציבות בלחיצת כפתור, בכל בית יש טלפון.
אלי אלאלוף: לטובת הפרוטוקול תגידי את שם הפנימייה.
סימונה שטיינמץ: פנימיית 'אהבה'.
סימונה שטיינמץ: פנימיית 'אהבה', כשהיא הבינה שיש קושי לחלק מהילדים ליצור קשר באופן ישיר לנציבות, בעיקר לקטנים שאין להם פלאפונים, הם דאגו לזה שיהיה בכל בית טלפון עם חיוג ישיר לנציבות, הקימו מועצת תלמידים, בקיצור מיד לקחו - - -
אלי אלאלוף: היום זה יום של בשורות חדשות.
אלי אלאלוף: ברוכה הבאה, לחברת הכנסת החדשה מהרשימה המשותפת, לישיבה הראשונה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ניבין אבו רחמון.
אלי אלאלוף: הנושא מעניין אותך.
אלי אלאלוף: שמעתי אותך בנאום הראשון שלך במליאה ואמרת שחינוך - - -
סימונה שטיינמץ: מתוך ה-67 פניות למעשה רק 54 פניות הנציבות סיימה את הבירור, תשע פניות לא הצליחו להתגבש לצורך של בירור.
סימונה שטיינמץ: יש פירוט למה בתוך הדוח ובגלל שאין מספיק זמן אז אני אמשיך.
סימונה שטיינמץ: נכון להיום אנחנו כבר בפחות מארבע פניות פתוחות, אבל בנתונים לעת הגשת הדוח היינו עם ארבע פניות פתוחות.
סימונה שטיינמץ: בואו נראה את ההתפלגות.
סימונה שטיינמץ: באופן טבעי יותר קל לילדי פנימיות לפנות לנציבות מאשר לילדי אומנה.
אלי אלאלוף: כמה תלונות או פניות היו מתלמידים מתוך כמה פנימיות?
אלי אלאלוף: כמה פנימיות היו?
סימונה שטיינמץ: אין לי כרגע את המידע להגיד לך לגבי כמה פנימיות היו, אבל אם זה חשוב אני אשלח לך את המידע.
אלי אלאלוף: כן, זה חשוב.
סימונה שטיינמץ: זאת ההתפלגות בין פנימיות לאומנה.
סימונה שטיינמץ: אגב, כשאני אומרת פנימיות חשוב לי להגיד שאנחנו לא מדברים רק על פנימיות ילד ונוער.
סימונה שטיינמץ: איכשהו תמיד כשמדברים על פנימיות אז חושבים ילד ונוער, אז לא, זה לא רק פנימיות ילד ונוער, אנחנו מדברים גם על חסות - - -
קריאה: אני שמחה שאת מציינת את זה.
קריאה: אחרת אני הייתי מציין את זה.
סימונה שטיינמץ: אז להוריד לחץ, הדברים בשקיפות מועברים.
סימונה שטיינמץ: אנחנו מדברים על פנימיות - - -
אלי אלאלוף: אתם רוצים להחרים את הפרוטוקול?
אלי אלאלוף: אז תמשיכו בהערות ביניים.
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים שזה יהיה בפרוטוקול, שם ותפקיד ותקבלו אישור.
סימונה שטיינמץ: הם רק איששו את מה שאמרתי.
סימונה שטיינמץ: אנחנו מדברים על פנימיות לא רק של ילד ונוער, אנחנו מדברים גם על מסגרות של אגף של מינהל מוגבלויות ואנחנו גם מדברים על חסות הנוער.
סימונה שטיינמץ: באופן טבעי תמיד באחוזים, גם ההשמות באופן טבעי, יש יותר ילדים בפנימיות של ילד ונוער מאשר במינהל מוגבלויות.
אלי אלאלוף: בטעות לא הגיעו פניות של פנימיות של החינוך?
סימונה שטיינמץ: לא, לא בטעות.
סימונה שטיינמץ: אפשר לפתוח את הנושא אחר כך, אבל לא בטעות.
סימונה שטיינמץ: זה סיפור לגמרי אחר.
סימונה שטיינמץ: ילדים במשפחות אומנה, מתוך תשע פניות שמונה פניות נבדקו, אחת לא התגבשה היכולת לבדוק אותה, שש פניות נמצאו כמוצדקות.
סימונה שטיינמץ: אני חייבת לציין שהתלונות שנמצאו מוצדקות לא היו בגלל מצב בעייתי בתוך המשפחה, אלא בגלל דברים חיצוניים שקרו מחוץ למשפחה האומנת והשפיעו על חיי היום יום.
סימונה שטיינמץ: אלה האנשים שפנו בעניינם של ילדי אומנה.
סימונה שטיינמץ: כמו שאתם יכולים לראות, בנושא של ילדי אומנה יותר מבוגרים פנו מאשר ילדים.
סימונה שטיינמץ: תכלס יש לנו שתי פניות, רק שני ילדים באופן ישיר פנו אל הנציבות, אחת מהן, דרך אגב, אני כל הזמן מביאה אותה, הייתה בין הראשונות שפנו, היא הייתה ילדה פחות מבת שש שפשוט הקליטה את עצמה בווטסאפ, אבל בעידוד האב האומן, זאת ילדה שהייתה חסרת מעמד והתלוננה על זה שבגלל חוסר המעמד שלה היא תמיד נשארת בבית והמשפחה נוסעת לחו"ל.
סימונה שטיינמץ: עכשיו, זה לא שכל המשפחה נסעה לחו"ל, אבל הבר מצוות של האחים או של הילדים הביולוגיים נחגגו גם בנסיעה לחוץ לארץ, כשהיא לא יכלה להצטרף.
סימונה שטיינמץ: הילדה הזאת היום נושאת דרכון ונוסעת לחו"ל עם המשפחה.
סימונה שטיינמץ: זאת אחת הילדות.
סימונה שטיינמץ: הילדה השנייה הייתה כבר בת 13 וגם הפנייה שלה נפתרה בפחות מ-24 שעות.
סימונה שטיינמץ: לגבי ילדי פנימיות, היו 58 פניות, 50 מתוכן נבדקו, 32 נמצאו מוצדקות, שש פניות היו לא מוצדקות.
סימונה שטיינמץ: אני רוצה קצת יותר להתעכב דווקא בחלקים של הסובייקטיביות.
סימונה שטיינמץ: יכולות להגיע אלינו פניות שבסופו של דבר זה משהו שמפריע לקטין, אבל זה לא משהו שבאמת הפנימייה עושה.
סימונה שטיינמץ: זה שלפנימייה למשל יש שמונה חוגים שונים, אבל הילד לא מוצא את עצמו בשום חוג וקשה לו ולא נעים לו ומשעמם לו והוא סובל בחוגים, אז זה משהו שהוא סובייקטיבי.
סימונה שטיינמץ: עדיין אני חושבת שהוא זקוק לטיפול, אבל זה לא הופך את התלונה מבחינתי לתלונה מוצדקת.