GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'מעה אזברגה: יש הרבה סיבות, אני מאמין - - - זה נתון יבש, אנחנו צריכים להתייחס אליו כנתון יבש אבל יש הרבה סיבות למה לא מדווחים או לא מאבחנים.
ג'מעה אזברגה: אחת הבעיות שלנו למשל באבחון, ואם זה רשום בביטוח לאומי שהוא מקבל קצבה עבור נכות שנקראת אוטיזם, יש לזה הגדרה - - -
דן סיידה: בכל אופן זה נושא - - -
מתן שחק: בכל אופן, מה שכן רואים - - - יש יותר מקבלי קצבת ילד נכה עם אוטיזם מאפשר כל הרשומים בכל הגילאים ממשרד הרווחה.
מתן שחק: כנראה שיש הבדלים שקשורים גם למודעות, גם לנגישות לשירותים, מאחר וקצבת ילד נכה עם אוטיזם אתה לא צריך לקבל ממקום כלשהו, מספיק שאתה עומד בקריטריונים ואתה מקבל את זה - - - במקום המגורים.
מתן שחק: שירותים אחרים שקשורים למשרד הרווחה קשורים לפריסה הגיאוגרפית שלהם, לזמינות שלהם, לנגישות התרבותית והלשונית.
מתן שחק: אז לאורך זמן יש גידול בשיעור הערבים מתוך כלל הרשומים במחלקות לשירותים חברתיים עם אוטיזם.
מתן שחק: שני דברים נוספים שעשויים לתת איזושהי פרופורציה לעניין של אבחון או רישום במחלקות לשירותים חברתיים עם אוטיזם זה עניין העשירונים והמיקום הגיאוגרפי.
מתן שחק: באזור תל אביב והמרכז נמצאים כמחצית מהרשומים במשרד הרווחה עם אוטיזם.
מתן שחק: וביתר הארץ כל השאר.
מתן שחק: כלומר שבפריפריה הרישום בלשכות החברתיות הוא נמוך יותר, מסיבות כאלה ואחרות שאולי יפרטו הגורים המקצועיים של המשרד.
מתן שחק: הבדל נוסף זה, כמובן, לפי עשירונים – ככל שהעשירונים יותר גבוהים מספר הרשומים בלשכות החברתיות עם אוטיזם הוא יותר גבוה.
מתן שחק: למשל, בעשירון הראשון השיעור ל-10,000 נפש של 11.2 לעומת כ-29 ל-10,000 נפש בעשירון התשיעי.
מתן שחק: כלומר, שיש עניין, ככל הנראה שקשור גם למודעות, גם להכרה איזה זכויות ניתן לקבל לאור התופעה הזאת וגם ביכולת למצות את הזכויות האלה בהתאם לפריסה של אנשי מקצוע, פריסה של מוסדות רפואיים ומוסדות רווחה.
מתן שחק: אני מניח ששאר המשרדים יכולים להתייחס לזה בצורה יותר - -
ג'מעה אזברגה: אני מבקש - - - גם למשרדים אחרים להתייחס ואנחנו נקבל תמונה יותר רחבה וברורה.
ג'מעה אזברגה: אז יש לנו נציג ממשרד הרווחה?
ג'מעה אזברגה: אז בבקשה.
שרית אילוביץ' לוי: אני מנהלת שירות הערכה והכרה במנהל מוגבלויות במשרד הרווחה.
שרית אילוביץ' לוי: אני רק אתן הקדמה קצרה – בעבר האוטיזם היה אצלנו שירות נפרד במשרד הרווחה, היום יש מבנה ארגוני של מנהל מוגבלויות ואנחנו אחראים גם על מוגבלות שכלית התפתחותית, גם על אוטיזם, גם על מוגבלויות פיזיות וגם על מוגבלויות חושיות.
שרית אילוביץ' לוי: כי הדוח מתייחס לתקופה שהשירות היה בנפרד, זה לא כל כך רלוונטי אבל חשוב שתדעו את הרקע.
שרית אילוביץ' לוי: קודם כל, על מנת להיות זכאי לשירותים שהמשרד מעניק המשפחות שיש להן ילד עם אוטיזם אמורות להגיע למחלקה לשירותים חברתיים באזור מגוריהם ולפתוח תיק.
שרית אילוביץ' לוי: זאת אומרת, זה דבר בסיסי, אנחנו לא יכולים להעניק את מגוון השירותים שיש לנו בלי שיש להם תיק במחלקה.
שרית אילוביץ' לוי: אני חייבת להגיד שיש לנו מגוון של שירותים.
שרית אילוביץ' לוי: זאת אומרת, יש לנו בארץ כ-60 מעונות יום שיקומיים לגיל הרך, לכל המגזרים.
שרית אילוביץ' לוי: אני יודעת שנעשו ניסיונות לייחד את השירות הזה למגזר אבל הביקוש היה יחסית קטן.
שרית אילוביץ' לוי: אנחנו נראה את זה גם במסגרות החוץ ביתיות שלנו.
שרית אילוביץ' לוי: במסגרות הדיור יש לנו שילוב של 1500 אנשים עם אוטיזם בכ-70 מסגרות לכלל האוכלוסייה.
שרית אילוביץ' לוי: מתוכם יש לנו שתי מסגרות שמיועדות למגזר הערבי בצפון.
שרית אילוביץ' לוי: רצינו לפתוח בצפון מסגרת שלישית שהיא ייעודית לאנשים עם אוטיזם מהמגזר אבל לא היה ביקוש והמסגרת לא נפתחה.
שרית אילוביץ' לוי: חשוב להגיד שאנחנו מפתחים שירותים ומענים בהתאם לעניין של ביקוש.
שרית אילוביץ' לוי: זאת אומרת, ברגע שאנחנו רואים ביקוש וצורך אנחנו מפתחים את המענה.
שרית אילוביץ' לוי: למרות שאנחנו רואים עלייה במודעות עם השנים, עדיין קיים פער אל מול אשכולות חברתיים כלכליים שנחשבים לגבוהים.
שרית אילוביץ' לוי: ראינו את זה גם בסקר שערך ברוקדייל בשנת 2015 שעסק באי צריכת שירותים במחוז חיפה והצפון לגבי אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית שזו אוכלוסייה משיקה ודומה כי כ-50% מהאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית הם גם עם אוטיזם.
שרית אילוביץ' לוי: הסקר הזה העלה שיש ייצוג יתר למוסלמים שאינם צורכים שירותים בצפון ובדומה להם ראינו את זה גם בקרב אוכלוסייה יהודית מקרב ילידי אפריקה, אתיופיה, ברית המועצות וכדומה.
שרית אילוביץ' לוי: זאת אומרת, יש פה עניין באמת של חוסר מודעות וחוסר צריכת שירותים במגזרים מסוימים, כולל המגזר המוסלמי.
שרית אילוביץ' לוי: זה משהו שאנחנו מודעים אליו וככל שאנשים יגיעו אלינו עם אבחונים בגל צעיר יותר שזה אבחונים שבעצם אחראי עליהם משרד הבריאות והם יקבלו אצלנו הכרה אנחנו נוכל לתת להם שירותים לפי הזכאויות שלהם.
ג'מעה אזברגה: אנחנו עכשיו גם רוצים התייחסות של משרד הבריאות.
בלה בן גרשון: אני מנהלת את המחלקה לאוטיזם במשרד הבריאות.
בלה בן גרשון: משרד הבריאות אחראי על שני דברים: הוא אחראי על מתן טיפול לילדים אוטיסטים בתוך מסגרות של מעונות יום שיקומיים שזה רווחה ובגני תקשורת שזה ממשק שלנו למשרד החינוך.
בלה בן גרשון: הטיפול שהילדים מקבלים במסגרות האלה הוא טיפול של 14 שעות טיפול לכל ילד במהלך השבוע שזה כולל את כל מקצועות הבריאות, פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק, פסיכולוג וגם מעקב רפואי.
בלה בן גרשון: מבחינת המגזר הערבי בגני תקשורת ובמעונות יום שיקומיים נמצאים היום, בפריסה ארצית, כ-500 ילדים.
בלה בן גרשון: כשבסך הכל יש בגני תקשורת משהו כמו 3000 ילדים אוטיסטים.
בלה בן גרשון: אז זה פחות או יותר הפרופורציה, 500 ו-3000.
בלה בן גרשון: אנחנו כן גדלנו מאוד מבחינת הפריסה, ועדיין ללא ספק, מה שנאמר פה, יש לנו בעיות שהן העלאת המודעות שאנחנו עובדים על זה לא מעט, ועוד מעט אולי גם ד"ר - - - קצת ירחיבו על הנושא הזה, וגם יש לנו קושי מאוד מאוד גדול לגייס כוח אדם שהוא דובר ערבית.
בלה בן גרשון: יש כל מיני ניסיונות, היה כנס 2018 ברהט שעוד מעט ידברו עליו, וראינו שם שנעשים הרבה מאוד מאמצים להכשיר כוח אדם דובר ערבית.
בלה בן גרשון: זה לא פשוט, לא תמיד מחזיקים מעמד גם בלימודים וצריך לחשוב מה עוד ניתן לעשות גם במערכת האוניברסיטאית בעניין הזה.
בלה בן גרשון: יש לנו מעט אנשים שמגיעים עם הכשרה מירדן או מאוניברסיטאות שנמצאות – אוניברסיטת אל קודס וכו' שלא תמיד הדרישות הן זהות ואחר כך לא קל להם להשתלב בשוק העבודה.
בלה בן גרשון: והיום גם יש חשיבה מה יש לעשות, איזה הכשרה אפשר להוסיף כדי שהאנשים האלו כן יוכלו להשתלב.
בלה בן גרשון: עכשיו אנחנו עומדים כאן, אלה השירותים שניתנים.
בלה בן גרשון: בנוסף, משרד הבריאות עושה רגולציה גם על עבודה בקופות החולים ששם ניתנים שירותים גם לאוכלוסייה הערבית וגם לאוכלוסייה היהודית ביחד, שזה שלוש שעות בשבוע שהילדים זכאים.
ג'מעה אזברגה: אני רק רציתי לדעת האם יש לכם פריסה ארצית מבחינת כוח אדם – נגיד איפה יש לנו מחסור במקצוע הזה או אחר, נגיד קלינאית תקשורת, ריפוי בעיסוק – כי ברור שאחת הבעיות שלנו באבחון של האוטיזם זה1 שיש הרבה מקצועות שצריכים לאבחן.
ג'מעה אזברגה: יש לכם מיפוי כזה מבחינת כוח אדם, במחסורים.
בלה בן גרשון: יש מיפוי לא מדויק, אבל כולנו יודעים, בכל המקצועות בכל המקצועות, גם במגזר היהודי, יש לנו מחסור חמור באזורים בפריפריה, במיוחד בדרום.
בלה בן גרשון: הסיבות לכך ש-א' אנשים לא כל כך ששים להישאר ולחיות שם והרבה מאוד מהם באמת עוברים למרכז, אבל הבעיה העיקרית היא שהמגזר הפרטי היום מושך את האנשים האלו כמעט ישר אחרי סיום הלימודים.
בלה בן גרשון: כי הפערים היום במשכורות, וזה לא סוד, כולם יודעים את זה, יש שקיפות בעניין הזה, בסקטור הפרטי אין מה להשוות למה שיש לנו בסקטור הציבורי ואנשים בורחים לתוך הסקטור הפרטי מהר מאוד.
בלה בן גרשון: אני יכולה להגיד מה אנחנו מנסים לעשות למשל, אחרי שהקמנו שולחן עגול בנושא הזה שכולם יושבים שם ונפגשנו ודנו, הדבר היחידי שכרגע אנחנו מצאנו, אנחנו מקווים שהוא יהיה יעיל ואנחנו מנסים אותו עכשיו, זה לתת לשנה הבאה מלגות לסטודנטים תמורת התחייבות שהם יישארו בדרום, למשל.
בלה בן גרשון: זה מה שאנחנו הולכים לעשות בשנה הבאה.
ג'מעה אזברגה: טוב, אנחנו יכולים לראות בזה כהמלצה?
ג'מעה אזברגה: אחת העמותות שפועלת יפה, לפחות בדרום, היא עמותת אלראזי, ואני רוצה התייחסות.
ג'מעה אזברגה: יש נציג מאלראזי?
נידאא אבו אחמד: אני קלינאית תקשורת במקצועי ומנהלת במעון יום שיקומי אלראזי לטיפול בילדים אוטיסטים – המעון הראשון והיחיד באזור הדרום הנותן מענה לאוכלוסייה הבדואית בנגב.
נידאא אבו אחמד: מדיי שנה אנחנו קולטים מספר פעוטות שמאובחנים על הספקטרום האוטיסטי עד גיל שלוש שנים.
נידאא אבו אחמד: המעון הנו מפוקח על ידי משרד הרווחה ומשרד הבריאות והוא שייך לארגון אלראזי שפועל בכל רחבי הארץ.
נידאא אבו אחמד: המעון התחיל להתהוות לפני ארבע שנים והוא מעניק שירותים רב תחומיים לפעוטות.
נידאא אבו אחמד: שירותים אלה מובאים על ידי צוות רב מקצועי שמשתייך למקצועות הבריאות הפארא רפואיים.
נידאא אבו אחמד: הכנס שנעשה לפני חצי שנה, כנס אוטיזם - - - בחברה הערבית בנגב, התייחס לנקודות שלהלן: חוסר מודעות בקרב האוכלוסייה הערבית בנגב לנושא האוטיזם, המחסור הגורף במאבחנים ובאנשי מקצוע במקצועות הבריאות דוברי ערבית בתחום התפתחות הילד, מיעוט ליווי ותמיכה להורים ומשפחותיהם על ידי אנשי מקצוע מוסמכים כמו פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, ובסוף, מכשול לעיכוב ואיחור באיתור ובאבחנה בקרב הפעוטות הצעירים.
נידאא אבו אחמד: בכנס התקיים פנל לחברי כנסת מקבלי החלטות ולמייצגי הציבור הרחב כדי לדון בנקודות הללו בתקווה להוביל לשינוי מעשי במדיניות שנוגעת לתחום התפתחות הילד.
נידאא אבו אחמד: החזון שלנו כמעון שנותן מענה לילדים אוטיסטים הוא שיפור וייעול בדרכי האיתור המוקדם של פעוטות על הספקטרום האוטיסטי, גיוס כוח אדם, רופאים מאבחנים, פסיכולוגים וקלינאי תקשורת דוברי השפה הערבית, לשקול את האפשרות להארכת שהות הפעוט במעון לתקופה של שנתיים במקום שנה.
נידאא אבו אחמד: כלומר, ארבע שנים לימודיות במקום שלוש.
נידאא אבו אחמד: ראוי לציין שאנו רואים בסעיף זה כחשוב ביותר היות והארכת שהות הפעוט במעון יכולה לשפר את ה-well being הנפשי של הפעוט משלוש סיבות מרכזיות.
נידאא אבו אחמד: הסיבה הראשונה: כפי שידוע לנו ממחקרים פעוטות שמאובחנים על הספקטרום האוטיסטי מגלים קושי ניכר מול שינויים למיניהם.
נידאא אבו אחמד: שינוי במסגרת הלימודית נחשב לשינוי דראסטי ועל כן עלול להוביל לתוצאות שליליות כגון מפגע התפתחותי, עצירה בהתקדמות הרגשית והאינטלקטואלית ועוד הרבה קשיים.
נידאא אבו אחמד: אי לכך, מתן אפשרות להמשכיות באותה מסגרת מוכרת וידועה יכולה לחסוך בהחלט לפעוטות נזקים נפשיים ורגשיים.
נידאא אבו אחמד: הסיבה השנייה מתייחסת לתקופה ארוכה לאחר קליטת הפעוט בה מתחיל תהליך של הסתגלות למסגרת, יישום הערכות, בניית תכניות התערבות עד לתחילת טיפולים ממשיים.
נידאא אבו אחמד: כאשר כמות הטיפולים עצמם תלויה בזמן בו נכנסים הפעוטות למעון, שכן מרביתם נקלטים באמצע השנה, דבר שמשאיר זמן קצר לתקופת מתן הטיפולים בפועל, כאשר הם זכאים לשהות במעון רק עד סוף שנת הפעילות, כלומר חודש אוגוסט.
נידאא אבו אחמד: הסיבה השלישית שמה דגש על בניית התכניות הטיפוליות שנעשית על ידי הצוות הרב מקצועי מתחילת קליטת הפעוט.
נידאא אבו אחמד: ידוע לנו כי פעוטות שממשיכים באותה מסגרת חינוכית עם אותם אנשי צוות עשויים להרוויח מהעקביות והיציבות של אנשי הטיפול אשר תורם לשכלול המטרות הטיפוליות היות ונחסך זמן רב של למידה אודות הצרכים, נקודות החוזק ונקודות החולשה של הפעוטות.
נידאא אבו אחמד: גם חשוב לנו לציין שפעוטות שנקלטים למעון או בכלל לאיזושהי מסגרת מגיעים אלינו לאחר תהליך ארוך ומייגע בין מכוני התפתחות הילד ומוסדות הרווחה במועצות השונות שנמשך לפחות שנה ואפילו יותר.
נידאא אבו אחמד: בתקופה זו מאז קבלת האבחנה עד קליטת הפעוט ומיצוי זכויותיו בקהילה עובר זמן רב שהיה ניתן לנצל לטובת טיפול הילדים על ידי טיפולים ממושכים ואינטנסיביים במסגרת שתואמת לצרכיהם.
נידאא אבו אחמד: שכן ככל שהטיפולים יינתנו בגיל מוקדם יותר ככה תהיה יעילות הטיפולים והסיכויים להתקדמות במימדים התקשורתיים טובים יותר.
נידאא אבו אחמד: וזה הוכח מדעית לפי המון מחקרים, אחד מהם, המחקר של רוג'רס – מחקר זה העריך את יעילות ההתערבות המוקדם לפי - - - אשר מצאה שהתערבות התנהגותית התפתחותית מקיפה עבור ילדים מתחת לגיל שנתיים וחצי הובילה לשינויים משמעותיים ברמת האיי קיו, השפה, ההתנהגות האדפטיבית וכן לשבוע האבחנה של ה- SD.
ג'מעה אזברגה: ביטוח לאומי קודם, אחר כך ניתן לחברי הכנסת להתייחס כמה דקות על מנת למצות את הדיון.
ג'מעה אזברגה: ביטוח לאומי, בבקשה.
מאירה שוורץ: אנחנו רואים שבארבע שנים האחרונות יש עלייה של 1% לשנה בכל הילדים הנכים שהם מקבלי קצבת נכות.
מאירה שוורץ: היום אנחנו עומדים על כ-61,000 ילדים מקבלים גמלת קצבת ילד נכה שמהם 30% הם ילדים אוטיסטים, שזה הרבה.
מאירה שוורץ: אין לנו חלוקה בין ילדים יהודים לילדים ערבים כך שאני לא יודעת כמה ילדים ערבים מקבלים - -
חנין זועבי: אבל למה אין חלוקה כזאת?
חנין זועבי: זה קריטי בשביל להתחיל לטפל בעניין.
חנין זועבי: בלי נתונים אתם לא מטפלים.
חנין זועבי: ואת יכולה לדמיין בעצמך שאחוז של האוטיסטים הערבים שמקבלים - - - הוא אחוז נמוך בהשוואה לאוטיסטים בחברה היהודית.
חנין זועבי: אז כבר זה סימן לכמה אתם מייחסים חשיבות לנושא הזה כאשר את אומרת שאין - -
מאירה שוורץ: כי אנחנו לוקחים כילד באשר הוא ילד.
מאירה שוורץ: אני לא לוקחת ילד ערבי, ילד יהודי.
מאירה שוורץ: הוא ילד, בשבילי הוא ילד - -
חנין זועבי: אולי את לא יודעת - -
מאירה שוורץ: - - שזכאי לקצבה בזכות - - - אני לא רוצה להיכנס לתחום הזה.
חנין זועבי: אבל איך לאתר אותם, צריך לאתר אותם.
מאירה שוורץ: אני יודעת שיש לנו בצפון כל מיני פעילויות עם אלו"ט שחבל שאין שם נציג ערבי.
מאירה שוורץ: לא, בצפון.
קריאה: מחכה לתור שלי, יש, יש.
מאירה שוורץ: אה, יש שם?
מאירה שוורץ: אתה מכיר את תמי קשת מביטוח לאומי?
מאירה שוורץ: היא שם נציגה שלנו לכל הפעילויות שעושים עם אלו"ט והדיווחים שם מאוד יפים על מה שעושים עם הילדים, עם המשפחות, עם האחים, עם כל המשפחה.
מאירה שוורץ: ואני היום דיברתי איתה ואני מבינה שאין נציג ערבי וזה מאוד חבל.
מאירה שוורץ: יש עוד פורום רב מגזרי בתחום המשפחות לילדים עם מוגבלות בחברה הערבית שמארגן קשר ובו משתתפים גם נציגים שלנו מהצפון.
מאירה שוורץ: הנושאים שהם עוסקים זה בניית שותפות בין כל הגורמים לאנשים עם מוגבלות בחברה הערבית.
מאירה שוורץ: הנושא של האוטיזם גם לא כל כך עלה שם לפי מה ששמעתי, אני לא נמצאת בפורום אבל לפי מה ששמעתי הוא לא כל כך עלה שם וצריך להגביר יותר את הנושא של האוטיזם.
מאירה שוורץ: אבל מה שאני רוצה להגיד שלמעשה הילדים האוטיסטים שמאובחנים על ידי משרד הבריאות הם נבדקים אצלנו ללא נוכחות, אנחנו בכלל לא רואים אותם.
מאירה שוורץ: עצם העובדה שהם מביאים את כל האבחונים לפי משרד הבריאות אנחנו מאשרים קצבה.
מאירה שוורץ: וכמובן מגיל שבע הם מקבלים קצבה עד גיל 18 בלי לראות אותם.
ג'מעה אזברגה: אני אתן לחברי הכנסת להתייחס.
ג'מעה אזברגה: חנין בבקשה ואחר כך חבר הכנסת - -
מוחמד מוסא סעיד: אני רק יכול בתור פסיכיאטר שהוא גם חשוב לתחום- -
ג'מעה אזברגה: אתה הכי חשוב.
חנין זועבי: אני אקשיב - -
ג'מעה אזברגה: אז בקצרה.
מוחמד מוסא סעיד: אני פסיכיאטר בכיר, סגן מנהל מחלקה סגורה בבית חולים כפר שאול, אני פסיכיאטר של המבוגרים ואני גם מנהל מרפאה במזרח העיר, בירושלים.
מוחמד מוסא סעיד: הייתה התייחסות כאן לצפון, לדרום, אבל לא שמעתי שום התייחסות לירושלים בכלל.
מוחמד מוסא סעיד: מה קורה – אז מספר הרשומים כילדים אוטיסטים או בכלל אנשים שסובלים מאוטיזם, מהספקטרום של אוטיזם בירושלים בכלל לא שמעתי, אבל הרבה פניות לא למטרת אבחון אלא למטרת טיפול מגיעות אליי למרפאה הזאת.
מוחמד מוסא סעיד: בעצם אני הפסיכיאטר היחידי למרות שאני לא פסיכיאטר של הילד והנוער אבל הפסיכיאטר היחידי שמטפל בילדים עם הפרעות התנהגות.
מוחמד מוסא סעיד: ואנחנו כולנו יודעים שילדים כאלה סובלים מהפרעות התנהגות קשות וצריכים טיפול לפעמים.
מוחמד מוסא סעיד: אז אפשר לדבר גם על הבעיה של אבחון ומודעות שקשורה לכל מיני סיבות, אבל אני חושב שהבעיה קשורה גם לאבחון, גם למודעות וצריך להגביר את המודעות לעניין של אוטיזם בחברה הערבית - -
ג'מעה אזברגה: כמה שאתה יודע, יש פסיכיאטר ילדים - -
מוחמד מוסא סעיד: בירושלים הייתה פסיכיאטרית אחת שהיא מהצפון במקור והיא עברה לפני שבע שנים לשם.
מוחמד מוסא סעיד: ורק פסיכיאטר לילדים.
חנין זועבי: לילדים שבעה ערבים בכל הארץ.
מוחמד מוסא סעיד: בירושלים מינו פסיכיאטר בכיר אחד מומחה שמטפל בכל החולים הפסיכיאטריים כולל חולים עם פיגור וחולים עם אוטיזם בירושלים.
ג'מעה אזברגה: הבנתי.
ג'מעה אזברגה: נקודה מעניינת.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה ד"ר.
חנין זועבי: לפני שאני אדבר רק תענו לי בבקשה בקיצור למה הפער הזה בין אלה שמאובחנים במשרד הרווחה לבין אלה שמקבלים קצבת נכות במוסד לביטוח לאומי.
ראפת עיאשי: אני יכול?
ראפת עיאשי: אני מאלו"ט.
ג'מעה אזברגה: אתה רוצה להגיב לשאלה של חנין?
ראפת עיאשי: כן, וגם אולי אני אציג כמה נקודות ממש בקצרה.
ראפת עיאשי: אני רכז של החברה הערבית ברמה ארצית במרכז אלו"ט למשפחה.
ראפת עיאשי: קודם כל לגבי השאלה שלך – השאלה שלי לגבי הפער בנתונים בין הביטוח הלאומי לבין ההכרה ברווחה אני חושב שהצורך הטבעי עולה לפעמים אצל ההורים.
ראפת עיאשי: אוטיזם, אם הילד מאובחן בגיל קטן, לפני גיל שלוש, והוא צריך מעון יום שיקומי אז חובה על ההורים גם להכיר בילד בביטוח לאומי וגם להכיר בילד במשרד הרווחה בשביל לקבל את הזכות להיכנס למעון יום שיקומי.
ראפת עיאשי: ולכן אני מעריך שרוב הילדים שלא יוכרו ברווחה הם יהיו מעל גיל שלוש כי אז ההורה לא חייב להכיר בילד ברווחה.
ראפת עיאשי: לעומת זה, אפשר להניח שביטוח לאומי, בגלל שההורה יקבל קצבה, משהו באמת חומרי שיוכל להשתמש בו, על אף שגם במשרד הרווחה יש כמובן שירותים - -
חנין זועבי: אבל האחוז במוסד לביטוח לאומי נמוך מאשר - -
ראפת עיאשי: לא, יותר גבוה ממשרד הרווחה.
חנין זועבי: 17,000 מול 1,600.
מתן שחק: ה-17,300 אלה מאובחנים - - - לעומת כ-16,000 שהיו רשומים ב- - - חברתיים של משרד הרווחה, סך הכל.
חנין זועבי: לא, לא, לא, זה מטעה.
חנין זועבי: זה 16,000 סך הכל אבל 17,000 רק ערבים.
מתן שחק: לא, סך הכל.
חנין זועבי: שניהם סך הכל?
ראפת עיאשי: אז עם ההזדמנות הזו אני יכול לציין כך כמה נקודות שאנחנו כן נערכנו להציג כאן מהשטח.
ראפת עיאשי: אני חושב שבכלל בחברה הערבית ברמה ארצית, וזה באמת גם תלוי אזור לפעמים, אני לא ארחיב על זה, יש תת אבחון.
ראפת עיאשי: אני אקרא לזה תת אבחון מוקדם.
ראפת עיאשי: אני אמקד את זה כי תמיד אנחנו מדברים על תת איתור מוקדם.
ראפת עיאשי: אז אני אגיד למה אני מתכוון בתת אבחון.
ראפת עיאשי: קודם כל יש לנו חוסר, כמובן, במאבחנים, זה מצב שהוא קיים, אבל אני חושב שלפעמים גם אם המשפחה פונה לקופת חולים בשביל לקבל אבחון היא תחכה לתורים ממש לא סבירים.
ראפת עיאשי: ובתורים האלה כאשר אנחנו אומרים תת איתור מוקדם או תת אבחון מוקדם אני חושב שאנחנו מדברים על גילאים שהם מתחת לגיל שלוש שזה הגיל הקריטי לילד בשביל להיכנס למסגרת מתאימה לו שהיא מעון בדרך כלל, וכאן יש פספוס.
ראפת עיאשי: כאשר אנחנו עד היום מקבלים ילדים בגיל שבע ובגיל שמונה, ואני לא רוצה להגזים, ורק- - - קיבלו את האבחון אני חושב שזה מצב לא טוב.
ראפת עיאשי: ברמה ההשוואתית – ברמה ארצית בחברה הערבית יש כ-60 גני תקשורת בערך ויש רק ששה מעונות יום שיקומיים.
ראפת עיאשי: וזה בדיוק מצביע על הפער הזה בגיל הקטן, שהיה אפשר לאבחן את הילד בגיל הקטן מבחינת קופות חולים ומבחינת המערכת.
ראפת עיאשי: זה צד אחד.
ראפת עיאשי: צד שני אני חושב שהוועדה שאמורה גם להתעסק בו - - - כיתות התקשורת והשילוב היחידני של ילדים עם אוטיזם בחברה הערבית.
ראפת עיאשי: אנחנו מדברים על נתון של 251 תלמידים עם אוטיזם בחברה הערבית בשילוב יחידני, לעומתם 5291 ילדים מהחברה היהודית.
ראפת עיאשי: זה פער אדיר וכאן אני חושב הנקודה הראשונה, אנחנו מדברים על חוסר המודעות בתחום הזה של שילוב בחברה הערבית.
ראפת עיאשי: הדבר השלישי ורביעי – אני חושב שמשרד הרווחה צריך להיערך תוך כמה שנים טובות למצב שיהיו בו פניות של בוגרים עם אוטיזם שאין להם מענה מבחינת התאמה תעסוקתית.
ראפת עיאשי: אני לא אומר מרכזי תעסוקה, אני אומר התאמה תעסוקתית.
ראפת עיאשי: וגם אותו דבר בתחום האקדמי.
ראפת עיאשי: אנחנו שמענו כאן נציגה ממשרד הרווחה שבעניין היערכות המשרד מבחינת פתיחת הוסטלים אין פניות עכשיו.
ראפת עיאשי: אני יכול להבין את זה, כי גם משפחה מהחברה הערבית אולי לפעמים באמת בתרבות שלה לא תעדיף סידור חוץ ביתי.
ראפת עיאשי: אבל ברמה הכללית אני מדבר שכיום אין הצפה של פניות בוגרים מהחברה הערבית.
ראפת עיאשי: אבל בעוד כמה שנים, אני ממש התחלתי לעשות הערכה קטנה מבחינת פנייה לבתי ספר – בתוך חמש שנים כמה אמורים לסיים בית ספר בכל בתי הספר בחברה הערבית – אני פשוט התחלתי את זה חדש, אין לי עדיין נתונים.
ראפת עיאשי: לכן אני חושב שתוך חמש שנים תהיה הצפה מבחינת פניות בוגרים למענה לצרכים שלהם והמשרד יצטרך להיערך לזה מבחינת התאמה תעסוקתית.
ראפת עיאשי: ודבר אחרון, גם התאמה מבחינת תכניות אקדמיות במכללות ובאוניברסיטאות מותאמות תרבות, שפה, גם לאלה שבתפקוד גבוה.
ראפת עיאשי: כי לא כל מי שסובל מאוטיזם, כולנו יודעים, ולבוגר שיש לו אוטיזם בתפקוד נמוך, שכאן אני חושב שהמשרד נערך, יש מרכזי תעסוקה, אבל מה אנחנו עושים עם אלה בתפקודים הגבוהים, איפה אפשר באמת לנצל את הפוטנציאל שלהם בהמשך.
ראפת עיאשי: זה מחסור אדיר.
ראפת עיאשי: גם במסגרות פנאי כיום יש מחסור אדיר לבוגרים.
ראפת עיאשי: בכלל בחברה הערבית יש רק מועדונית אחת שנפתחה לפני שנה לבוגרים עם אוטיזם ונמצאת בצפון.
ראפת עיאשי: אז צריך באמת להכיר את המענים האלה ואני חושב שבאמת אני מברך מאוד על הכינוס של הוועדה ומקווה שבאמת - -
ג'מעה אזברגה: תודה רבה, באמת תודה רבה לך על - - - אנחנו עכשיו נשמע התייחסות של משרד החינוך ואחר כך ד"ר גל מאירי.
ג'מעה אזברגה: בבקשה, משרד החינוך.
רחלי אברמזון: אני מנהלת האגף לחינוך מיוחד.
רחלי אברמזון: אנחנו נציג נתונים ואת רצף השירותים שניתנים לתלמידים בכלל במערכת החינוך המיוחד בגילאי 21-3 כשאנחנו מדברים השנה על 19,138 תלמידים עם אוטיזם בכלל האוכלוסייה והם מחולקים באופן הזה: 13,213 תלמידים יושבים במסגרות, זה אומר גני ילדים ובתי ספר לחינוך מיוחד ו-5925 תלמידים משולבים במערכת הרגילה.
רחלי אברמזון: אני אצלול עכשיו לנתונים באוכלוסייה הערבית על פי הנתונים שאנחנו מדברים בהם עכשיו.
רחלי אברמזון: אנחנו רואים היום כ-1337 תלמידים בתוך מסגרות שהם גנים וכיתות חינוך מיוחד או בתי ספר לחינוך מיוחד שמהווים מבחינתנו לפי מה שאנחנו רואים, הם מהווים כ-10% רק מהאוכלוסייה של התלמידים המאובחנים עם אוטיזם במערכת.
רחלי אברמזון: והנתון שאני חושבת שהוא האתגר שלנו זה בדיוק כמו שאתה קודם ציינתי, הנושא של שילוב תלמידים בתוך מערכת החינוך הרגילה.
רחלי אברמזון: אנחנו רואים כאן פער מאוד גדול אם בכלל מערכת החינוך אנחנו רואים כ-5900 תלמידים שמשולבים בתוך המסגרות הרגילות אנחנו באוכלוסייה הערבית עדים לכך שרק 338 תלמידים, שזה בערך 5%.
רחלי אברמזון: ואם אני מסתכלת על אתגר אז זה צריך להיות האתגר שלנו, בעיקר כשאנחנו מדברים היום על הסתכלות לא על המוגבלות אלא על רמות התפקוד.
רחלי אברמזון: ואם יש תלמידים באוכלוסייה הערבית שמתפקדים גם עם אוטיזם ברמות תפקוד מאוד גבוהות הם יכולים להשתלב באופן חד משמעי בתוך המסגרות הרגילות ולהימצא שם.
רחלי אברמזון: אז זה אתגר שאנחנו גם שמנו לעצמנו כדי לכוון.
קריאה: זה נכון לשנת הלימודים הזו?
רחלי אברמזון: כן אני מדברת על שנת הלימודים הזאת.
רחלי אברמזון: אני מדברת מתוך כלל המסגרות, אנחנו מדברים על כ-1702 כיתות לתלמידים עם אוטיזם על כל הרצף מגני ילדים ועד בתי הספר.
רחלי אברמזון: בכל המסגרות, גם חינוך רגיל וגם חינוך מיוחד.
רחלי אברמזון: מתוכם אני מסתכלת ואני אומרת 241 מסגרות הן רק באוכלוסייה הערבית: 74 גני ילדים וכ-167 כיתות שמחולקות גם לבתי ספר.
רחלי אברמזון: נתון אחד כן אני רוצה לומר, ואנחנו דווקא כן התייחסנו לפילוח לפי מחוזות ובאמת זיהינו שבירושלים יש לנו מספר תלמידים יותר גדול, אנחנו מזהים את זה במחוז דרום, חיפה, ירושלים צבוע מאוד גדול וצפון.
רחלי אברמזון: בירושלים יש לנו כ-334 תלמידים ובצפון אנחנו מדברים על 443 תלמידים.
רחלי אברמזון: אני רק אגיד דבר אחד – שאני כן מסכימה שהיום אנחנו כן מזהים מודעות יותר גבוהה של הורים גם באוכלוסייה.
רחלי אברמזון: אנחנו בשנה שעברה פתחנו עוד בית ספר נוסף ברהט.
רחלי אברמזון: בדרום יש לנו בית ספר נפלא בחורה שעובד מכיתה א' ועד גיל 21 וברהט פתחנו בשנה שעברה בית ספר שהוא בעצם בית ספר צומח.
רחלי אברמזון: אז אלה הנתונים.
ג'מעה אזברגה: אני אפילו, למען האמת, למרות שהייתי הרבה שנים במערכת הבריאות הופתעתי מהנתון ש-90% מהילדים הנכים או בעלי מוגבלויות הם ללא מסגרת.
ג'מעה אזברגה: זה מפתיע אותי מאוד.
ג'מעה אזברגה: אבל אנחנו נמשיך בסדר שלנו, עכשיו אנחנו נשמע את ד"ר גל מאירי.
גל מאירי: מטעמים טכניים לא הצלחתי להעלות את המצגת, אני מתנצל, אני אנסה - - - אני בעצם קיבלתי את המנדט, דרך אגב, בעזרת אלי אלאלוף לפני 15 שנה בתפקידו הקודם, להקים יחידה פסיכיאטרית לגיל הרך בסורוקה.
גל מאירי: ואחרי מספר שנים מועטות הבנתי שלא מופנים אלינו בכלל ילדים מהמגזר הבדואי בחשד לאוטיזם.
גל מאירי: וניסיתי לברר את המספרים כמה ילדים בכלל יש בדרום, דרך רווחה, דרך חינוך, דרך ביטוח לאומי.
גל מאירי: ולפני 15 שנה היה אפשר למנות את זה על כף יד אחת, ממש היו איזה חמשה-ששה ילדים על אוכלוסייה של - -
ג'מעה אזברגה: זה לא אומר שאין.
גל מאירי: היה לי ברור שהם שם ושצריך פשוט לחפש אותם.
גל מאירי: ואז באמת עם שיתוף פעולה של משרד הבריאות ועם חברי סולימאן אבו האני שהוא אח ממשרד הבריאות, עשינו פרויקט לאיתור ילדים והגברת מודעות עם הרצאות שאנחנו נתנו ביחד.
גל מאירי: סולימאן עצמו עבר הכשרה – גם הכשרה מקצועית אצלי, גם הכשרה אקדמית מתאימה, וביחד התחלנו לעשות ריצ'ינג אאוט, לרדת לשטח, הדרכות בטיפות חלב לרופאים, לאחיות וכו'.
גל מאירי: והפלא ופלא, בדיוק כמו שאמרת, הילדים התחילו להגיע לאבחונים במספרים שהלכו ועלו.
גל מאירי: יש לי פה את כל הגרפים.
גל מאירי: בית הספר אל וואפה שהוא באמת בית ספר מדהים נפתח אחרי כמה שנות פעילות כאלה, אחרי שהיו כבר כמה עשרות ילדים שאובחנו.
גל מאירי: ולאט לאט אנחנו גם ראינו שהגיל של האבחון הולך ויורד.
גל מאירי: רק מילה קלינית על הנושא של הגיל – זה באמת גם בעולם הגדול לא את כל הילדים אפשר לאבחן בגיל שנה או שנתיים.
גל מאירי: אצל חלק מהילדים ההפרעה יותר בולטת מבחינה קלינית רק כשהם גדלים יותר.
גל מאירי: לכן גם הפער הזה בין כמות הילדים שמגיעים למעונות יום השיקומיים בגיל שלוש ומטה גם במקומות שיש מודעות, לבין הילדים שמאובחנים ומטופלים בגילאים מבוגרים יותר דרך מערכת החינוך.
גל מאירי: אנחנו רואים שיש עלייה במודעות.
גל מאירי: אני מצטרף לכל מה שהקודמים אמרו וגם מתחבר אל זה כי אנחנו עשינו גם מחקר וגם איסוף נתונים על הדברים האלה.
גל מאירי: סורוקה זה סוג של מעבדה כי זה בית החולים היחידי בדרום וכל הלידות שם, הכי הרבה לידות בארץ, היום 17,000 לידות בשנה שמתחלקות פחות או יותר חצי-חצי בין לידות של ילדים מהמגזר היהודי לחברה הבדואית.
גל מאירי: היינו מצפים עם הגברת המודעות ואם באמת יש אבחון טוב שנראה פחות או יותר חצי-חצי ילדים מאובחנים או מופנים בחשד לאוטיזם משתי החברות.
גל מאירי: בפועל היום יש עלייה מאוד גדולה במודעות.
גל מאירי: כיום אנחנו בערך רואים שרבע מהילדים המופנים הם מהחברה הבדואית ושלושת רבעי מהחברה היהודית.
גל מאירי: זאת אומרת, יש שיפור אבל עדיין יש עוד עבודה בשביל להגיע לכל הילדים.
גל מאירי: עוד נתון שמתחבר אל מה שאמרו פה קודמיי, שאנחנו ראינו שעם העלייה במודעות אנחנו מקבלים יותר אבחונים של הילדים במצבים הקשים יותר – הילדים שיש אצלם אוטיזם ביחד עם מוגבלות שכלית ביחד עם עוד מגבלות רפואיות.
גל מאירי: ולכן גם יחסית מעט ילדים שיכולים להגיע למצב של שילוב.
גל מאירי: העניין של שילוב הוא על פי המלצת גורמי המקצוע, גם החינוך וגם הגורמים האחרים.