GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל סלנט: הוספנו הוראה לגבי השארים שלו, שאומרת כך: נפטר נכה ששוכן בדירה בבעלות משרד הביטחון לפי סעיף זה, יהיה בן משפחתו שהתגורר עמו בדירה טרם מותו זכאי להמשיך לגור בדירה כאמור לכל היותר 36 חודשים ממועד פטירתו, ובלבד שמשתלמים לבן המשפחה כאמור תגמולים לפי סעיף 20א או לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה.
יעל סלנט: אני מזכירה, שהוועדה ביקשה לתקן את הסעיף הזה כדי לוודא ששאריו של הנכה ששוכן בדירת משרד הביטחון, ומדובר פה על השארים ברמה המצומצמת – אלה שמקבלים את התגמול לפי סעיף 20א - לא חלילה מוצאים עצמם מחוסרי דיור מייד אחרי שהנכה נפטר אלא לתת תקופה של 36 חודשים - שלוש שנים - כדי להתרגל למצב מחדש, ולמצוא פתרון דיור חלופי.
ענת ברקו: כמובן מדובר לא על כאלה שהם קטינים.
ענת ברקו: קטינים – ברור שצריך להשאיר להם את הדירה כשעוברים את גיל הקטנות.
יעל סלנט: זה לא כתוב פה.
ענת ברקו: אני מבקשת שתהיה התייחסות מיוחדת גם לקטינים וגם לחיילים, כלומר שהם לא ברי פרנסה, הם לא מסוגלים להתפרנס.
ענת ברקו: לכן אם יש מצב של פטירה חלילה של נכה צה"ל, שילדיו הקטינים גרים עמו, או חיילים, שהם עדיין לא מתפרנסים - שזה כמובן לא יהיה שלוש נשים.
אלי אלאלוף: מדובר על קטינים שסמוכים על שולחנו.
ענת ברקו: זה לא רק קטינים; זה גם חיילים שלא מתפרנסים, כי מבחינתי גם קצבת ילדים היתה צריכה להמשיך עד אחרי הצבא.
אלי אלאלוף: הקדמת אותי.
אלי אלאלוף: גם שלוש שנים לא נראה לי.
אלי אלאלוף: בכלל, אני חושב שאין שום הצדקה להוציא בני משפחה – הסכמנו לשלוש שנים.
אלי אלאלוף: אין שום הצדקה שילדים, כמו במשפחה רגילה – חלילה אבא או אימא נפטרים – אנחנו מוציאים את כולם לרחוב.
אלי אלאלוף: חייבים להבטיח להם דיור כל עוד הם לא מתפרנסים.
אלי אלאלוף: כלומר זה עד גיל או אחרי צבא, שזה לא בקבע, או בגיל נמוך.
אלי אלאלוף: בשום פנים ואופן לא להוציא אותם משם.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אפילו לא גיל 21, כי אז אתה רק יוצא מהצבא - אתה צריך לפחות עוד שנה עד שתעמוד על הרגליים.
אלי אלאלוף: כל עוד האיש לא בקבע.
ענת ברקו: סיום שירות חובה או גיל 21.
חזי משיטה: לא כל כך הבנתי.
חזי משיטה: אני מזכיר שהסעיף הזה הוא הרחבה ממה שהיה כתוב עד היום, של שלוש שנים לאלמנה – כלומר אם יש אלמנה עם ילד בן שנה, זו הכוונה?
פזית תדהר: גם אם היא לא מוכרת כאלמנת צה"ל.
פזית תדהר: בואו נדייק את הדברים.
אלי אלאלוף: ילדי הנכה.
חזי משיטה: יש לנו 108 דירות כאלה שמיועדים לנכים.
חזי משיטה: אגף השיקום מטפל בנכי צה"ל.
חזי משיטה: הם מושא הטיפול שלו, החוק מטפל בהם.
חזי משיטה: אתם אומרים, שאם יש דירה שיש בה אלמנה ותינוק, שהוחלט להרחיב ולתת לה שלוש שנים להתארגן, היא בעצם עם התינוק שלה תגור עד גיל צבא ואחרי – זה מה שאתם אומרים?
חזי משיטה: הדירה הזאת תימנע מנכה אחר, ואנחנו מטפלים בנכים - אני מזכיר.
חזי משיטה: אנחנו לוקחים את הדירות.
אלי אלאלוף: אתה לא תטפל באמצעות הפתרון הזה אלא באמצעות פתרונות אחרים.
חזי משיטה: שאין לי.
אלי אלאלוף: יש לך.
אלי אלאלוף: תסבסד את שכר הדירה, תקנה לה דירת נר.
אלי אלאלוף: אלף ואחד.
אלי אלאלוף: אני אלמד אותך כמה פתרונות אתה יודע למצוא?
אלי אלאלוף: כרגע הדבר שאותי מקומם – אלמנה – ואצלי אלמנה זה מפחיד – אני גדלתי תחת קורת גג של אלמנה – אימא שלי, ואני יודע מה זה לפגוע באלמנה.
אלי אלאלוף: בואו נחזור קצת לערכים היהודיים שלנו ולמקורות שלנו.
אלי אלאלוף: אלמנה לא תוצא מהבית כל עוד יש לה ילדים מתחת לגיל 21, אחרי צבא או קטינים.
אלי אלאלוף: כי אם הוא היה חי, הם היו נשארים במקום.
אלי אלאלוף: זה שמאבדים את הקצבאות של נכי צה"ל, שחלקן זה יורד – אתם מכבידים על אותה אלמנה גם עם דיור?
עלי בינג: יש לזכור למי ההטבה הזו ניתנה – לנכה צה"ל.
נורית קורן: אבל מה עם הבן שלו?
נורית קורן: לזרוק אותו לפח?
נורית קורן: מספיק שהצבא זורק את אלה שחולים בסרטן.
אלי אלאלוף: אני אפילו לא פותח לדיון.
אלי אלאלוף: אני מודיע בשם חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אם חברי הכנסת רוצים להסתייג – נעבור להצבעה.
אלי אלאלוף: אם לא, אני אומר לכם - אנחנו חברי הכנסת אחראיים על החקיקה הזו.
אלי אלאלוף: הדעה שלי היא ברורה והיא בהסכמת כל חברי הכנסת הנוכחים.
עלי בינג: הסעיף הזה שדיברנו עליו הוא כבר הרחבה של שלוש שנים נוספות.
עלי בינג: אני עוד לא קיבלתי את התמחור של זה, אבל ודאי בא על חשבון הטבות אחרות שנכים אמורים לקבל.
עלי בינג: עכשיו לעשות הטבה כל כך דרמטית, זו פגיעה או מאוד משמעותית בציבור הנכים שאמור לקבל הטבות, או הרחבה תקציבית- -
אלי אלאלוף: לא נצביע על משהו לא מצפוני, לא יהודי.
אלי אלאלוף: יש לכם הרבה פתרונות נוספים.
אלי אלאלוף: כאילו כל העולם עומד על ה-100 דירות האלה.
ענת ברקו: אדוני, אני חייבת לצאת לוועדה אחרת – יש לי הצעת חוק.
ענת ברקו: אני מברכת אותך על ההחלטה הזו.
ענת ברקו: אני חושבת שיש פה החלטה שהיא מוסרית מדרגה ראשונה.
ענת ברקו: אנחנו לא יכולים לומר לאנשים שגם גדלו עם נכי צה"ל, לילדים שספגו כל החיים את הפגיעה במשפחה והאשה והילדים או הבן זוג, ואז לומר להם: האב או האם נפטרו, ועכשיו מזדכים גם עליכם ועל האחריות על החיים שלכם – זה לא יהיה.
ענת ברקו: אני מודה לך שקיבלת את דעתי.
אלי אלאלוף: אין לי ברירה אלא לצאת – כי יש ועדת חוץ וביטחון שאנחנו מחויבים בנוכחות.
אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה להיות במקומכם, אגף השיקום, להוציא אלמנה מהיום למחר מדירתה.
אלי אלאלוף: אני לא מבין, איך עשיתם את זה בעבר.
אלי אלאלוף: או מצאתם פתרונות - ואני ממליץ שתמצאו.
אלי אלאלוף: אבל כרגע לא נוציא דייר שלכם, שלנו, מבית כל עוד יש ילדים מתחת לגיל 21.
אלי אלאלוף: חברתי מירב בן ארי תבוא להמשיך לנהל את הישיבה.
ענת ברקו: אדוני, אני רק רוצה לקבל אישור, שההסתייגויות שלי יעלו – יש עוד שתיים.
אלי אלאלוף: עכשיו הסמכות היא של מירב.
ענת ברקו: יש שתי הסתייגויות, אני מבקשת שיעל תעלה.
מירב בן ארי: הוא העיר את ההערה.
מירב בן ארי: לא נעשה את ההצבעה כרגע.
עלי בינג: תכף אנשי אגף שיקום יציינו, איך זה עובד בפועל – אני לא חושב שזורקים מישהו לרחוב.
עלי בינג: תכף יוסבר, איך זה עובד בפרקטיקה ביום-יום.
עלי בינג: אני רק מזכיר שכבר עכשיו מדובר בהרחבה של שלוש שנים, שזה בא על חשבון דירות נכים.
עלי בינג: אם רוצים להרחיב את זה בצורה כל כך דרמטית, על הוועדה גם בהיבט של חוק יסודות התקציב - יש למצוא לזה מקור.
עלי בינג: אז אפשר דברים אחרים ולהחליט שאותם לא נותנים, ורוצים לתת את הדבר הזה - זה מקובל, אבל אי-אפשר רק להחליט לתת.
עלי בינג: זו לא אפשרות מבחינת החוק.
מאיר חלבי: הוא על תקן נביא הזעם.
מאיר חלבי: משרד הביטחון הכניס עכשיו לקטגוריה שלו שבכל שנה רוכשים 80 דירות נר.
מאיר חלבי: זה הפתרון.
מירב בן ארי: שמענו את העמדה של יו"ר הוועדה ושל חברי הכנסת.
מירב בן ארי: שמענו את עמדת האוצר, ואני מציעה שנחליט עליה בסוף הוועדה – לא כרגע - יחד עם היו"ר, לאור העובדה שהנושא הוא משמעותי מאוד לשני הצדדים.
יעל סלנט: נעבור לסעיף 9יד.
יעל סלנט: יש הסתייגות של חברת הכנסת ברקו לסעיף 9יג, אבל אציג אותה יחד עם ההסתייגות ל-9יד, כי זה יובן טוב יותר יחד.
יעל סלנט: הסתייגויות שהן לנושא.
יעל סלנט: בסימן משנה ו', בעמ' 9, 9יד, סעיף קטן (א) בפסקה (2).
יעל סלנט: כפי שתוכלו לראות, הוספנו פה נכה עם פגיעת ראש קשה.
יעל סלנט: אמנם הצבענו כבר על ההגדרה של פגיעת ראש קשה, אבל אני מבינה שיושב-ראש הוועדה הנחה לעשות מחשבה נוספת.
יעל סלנט: בכל מקרה, תהא ההגדרה אשר תהא – הקבוצה תיכנס עם המשותקים בארבע גפיים.
יעל סלנט: לסעיף קטן (ד) יש הסתייגות של חברת הכנסת ברקו וחברת הכנסת אורלי לוי.
יעל סלנט: היא אומרת כך – אקריא קודם את הסעיף: (ד) נכה בעל דרגת נכות מיוחדת ששוכן בדירה בבעלות משרד הביטחון לפי סעיף 9יג זכאי לרכוש את הדירה האמורה, ולשם הרכישה יקבל סיוע חד-פעמי בשיעור של 92.
יעל סלנט: 5% מערך הדירה כשהיא פנויה, ולא יותר מהסיוע המפורט בסעיף קטן (א)(1) או (2), לפי העניין – שזה הסכומים המרביים לכולם; סיוע לפי סעיף קטן זה יינתן במקום הסיוע לפי סעיף קטן (א).
יעל סלנט: חברות הכנסת ברקו ואורלי לוי מבקשות, להוסיף אפשרות גם לאלמנתו ולילדים לרכוש: אלמנתו וילדיו הקטינים של נכה – כזה ששוכן בדירה בבעלות משרד הביטחון – יהיו זכאים לרכוש את הדירה אחרי פטירת הנכה, בין אם הנכה החל ברכישת הדירה בחייו ובין אם לא.
יעל סלנט: הן מבקשות לשנות את הנוסח כך שיהיה ברור שגם האלמנות והילדים של נכים ששוכנו בדירת משרד הביטחון, יוכלו לרכוש את הדירה.
יעל סלנט: אולי נדון בהצעה הזו, ונראה אם היא מקובלת.
פזית תדהר: הזכאות כאן היא מחליפה את הזכאות למענק הדיור שניתן לנכה.
פזית תדהר: לאחר מותו לאלמנה אין הזכאות לאותו מענק של מיליון ו-700 או מיליון ו-400.
מירב בן ארי: הם לא דיברו בהסתייגות שלהם על המענק אלא על האפשרות שלהם לרכוש דירה.
פזית תדהר: אבל סעיף קטן (ד) אומר שלצורך רכישת הדירה הם יקבלו סיוע בסכום של כך וכך, וזה בעצם להרחיב זכאות של נכים, לתת לאלמנות.
מירב בן ארי: נכה בעל דרגת נכות מיוחדת זכאי לרכוש, ולשם הרכישה יקבל את הסיוע.
פזית תדהר: שיהיה להם לרכוש את הדירה, ואת הסיוע הכספי לצורך רכישתה.
מירב בן ארי: אין כאן מילה בהסתייגות שמדברת על הסיוע הכספי.
מירב בן ארי: חייבת להיות עדיפות ברורה לאלמנה ולילדים.
פזית תדהר: גם פה נאמר – אמר גם חזי – דירות- - - זה משאב מאוד מוגבל.
מירב בן ארי: היא רוצה לרכוש את זה.
מירב בן ארי: לא דיברנו על המענק.
מירב בן ארי: לתת לה עדיפות אל מול אדם אחר בשוק.
רוני מר: זה מצמצם את מספר הדירות לנכים.
מירב בן ארי: זה מה שהם כתבו.
מירב בן ארי: הם לא כתבו מילה על מענק.
מירב בן ארי: הם דיברו פה שהיא זכאית לרכוש.
מירב בן ארי: דיברו פה על קניית הדירה, לתת לה עדיפות.
מירב בן ארי: אתם תקבלו על זה כסף, ותקנו דירה אחרת.
מירב בן ארי: לא בהתנדבות.
רוני מר: הם מקבלים מענק.
מירב בן ארי: לא דיברתי על המענק.
מירב בן ארי: מן הדין והצדק, שאם הנכה נפטר, אני מדברת על עדיפות במכירה לזו שגרה.
מירב בן ארי: לא דובר כאן מילה בהסתייגות על המענק, אבל למה שהיא לא תהיה ראשונה בתור לרכישת הדירה?
מירב בן ארי: זה הכי הגיוני לעשות.
מירב בן ארי: זה זורק אותי לתחום אחר שאני עוסקת בו על כחול לבן.
מירב בן ארי: קודם כל אנחנו רוצים לתת למקומי.
מירב בן ארי: אז אותו דבר כאן – היא גרה בדירה עם הילדים שלה.
מירב בן ארי: היא משלמת לכם ותקנו דירה אחרת, אבל למה להוציא אותה, ושתחפש עכשיו דירה אחרת?
מירב בן ארי: היא כבר גרה שם והוא נפטר.
מיכאל דגן: ואם אין לה כסף לקנות את הדירה?
מירב בן ארי: לא דיברתי על זה.
מירב בן ארי: בואו קודם כל נפתור מצב שיש לה והיא רוצה לקנות, ואומרים לה: גברת, יש קונה לפניך.
מירב בן ארי: ברור לי שהמטרה היא שאותה דירה תשמש נכה אחר, אבל בהנחה שאנחנו רוצים לבוא לקראת האלמנה והילדים, אנחנו רוצים למצוא את הדרך – אנחנו מדברים פה על המענק; הוא מדבר אתי על כזו שאין לה כסף.
מירב בן ארי: אני מדברת אתכם על כזו שיש לה כסף, ואתם צריכים לומר לה: גברתי, בגלל שגרת כל כך הרבה שנים, אנחנו כמשרד באים אליה ואומרים לה: את יכולה לקנות את הדירה, ואתם תקנו דירה אחרת.
מירב בן ארי: אף אחד לא נותן לה את זה בהתנדבות.
מירב בן ארי: מצד שני, מה עכשיו – שהיא תצא מהבית, ותעביר את כל הבית, את הרהיטים כדי למצוא בית אחר?
מאיר חלבי: זה הסידור של עמידר – אם הדייר של עמידר נפטר, ההורים, הילדים, האלמנה רוכשת.
רוני מר: בדיור הציבורי הוא אחר.
רוני מר: אתה לא רוצה להשוות את התנאים של הדיור הציבורי.
מירב בן ארי: אני מניחה שגם זו שהורישה לכם בצוואה- סליחה, היא כבר נפטרה, אבל אם היו שואלים אותה, כשאותה אלמנה עם הילדים מתגוררים, נראה לי שהיא גם היתה אומרת, לפחות לתת לה את הזכות לקנות את הבית.
מירב בן ארי: הוא מדבר אתי על כאלה שאין להם כסף.
מירב בן ארי: נראה לך שבצוואה היא לא היתה אומרת שהיא מעדיפה שהמשפחה?
רוני מר: אנחנו לא יכולים להיכנס לזה.
מירב בן ארי: תבדקו את זה, ותגידו לנו מה התשובה.
חיים בר: אני רוצה להתייחס לעניין.
חיים בר: ה-36 חודש באו כתוצאה מסיטואציה שהתקיימה אז, שבתוך השבעה או בתוך השלושים הביאו להם צו פינוי.
מירב בן ארי: אבל זה כבר לא יקרה.
חיים בר: עכשיו הגדלנו את זה ל-36 חודש.
חיים בר: ה-36 חודש זה לא באוויר.
חיים בר: זה בא מהתקופה שאותו אדם שהוא נכה רגיל – לא נכה 100 פלוס או נפצע בפעילות מבצעית וכו', ואלמנתו היא אלמנת צה"ל רגיל, לא אלמנת מלחמה.
חיים בר: היא מקבלת תגמולים 36.
חיים בר: זה הזמן שהיא תשלם ותמשיך לחיות בתוך הדירה.
חיים בר: אני מברך על ההרחבה, מאוד.
חיים בר: זה טוב.
חיים בר: אבל הנושא הזה שנתקלנו בו, ונאמר עוד בתקופות של קודם, שמשפחה של נכה שגר בדירת נר, אם הם הצליחו ליצור חוזה, הסכם או משא ומתן עם רוכשים על הדירה בעודו בחיים, אין בעיה.
חיים בר: כלומר זה לא הבעיה עכשיו.
חיים בר: זה אפשרי.
חיים בר: אם הארכנו את הגיל עד גיל 21 של הבן- -
מירב בן ארי: אתה חוזר לסעף הקודם.
מירב בן ארי: בסעיף הקודם היושב-ראש הביע עמדה מאוד ברורה.
חיים בר: אבל גם אז, אם הילד לא הגיע לגיל 21, ויש עוד עשר שנים, אלוהים גדול.
מירב בן ארי: אנחנו בכוונה לא הצבענו.
חיים בר: אנשים לא ירצו לקנות, כי הוא גר עוד עשרים שנה כאן.
מירב בן ארי: נתקדם.
עמי נחמני: אני חושב שיהיה נכון יותר להשתמש במונחים משפטיים כגון תלויים – יש הגדרה משפטית לתלויים, כיוון שאם מדברים כרגע, מה נגיד אם, נניח, נשארת ידועה לציבור – לכן אם אומרים תלויים, היא הגדרה מאוד משפטית, ואפשר להתמודד אתה.
מירב בן ארי: אם נחליט להכניס את זה- יש ייעוץ משפטי.
מירב בן ארי: יודע לעשות את זה מצוין.
אייל אליהו: מדובר פה רק על נכים מיוחדים.
אייל אליהו: מה עם נכים שגרים בדירת נר, והם לא מיוחדים?
אייל אליהו: האשה שלהם או הילדים שלהם גם יכולים לרכוש?
מירב בן ארי: אני משאירה כרגע את הסוגיה הזו של הסעיף הקודם פתוחה, כי היושב-ראש ביקש שהוא ינהל את העניין הזה, אז ברשותכם, אם זה לא על הנקודה האחרונה שעליה דיברתם, של אותה אלמנה שיכולה לרכוש את הדירה – התקדמתי מהסעיף הקודם.
יצחק שושן: איציק שושן, מחוז תל אביב.
יצחק שושן: גם אלמנה, אם היא רוצה לרכוש את הדירה, אין לה בעיה כי היא הופכת להיות אלמנת צה"ל מן הסתם, כי מי שגר בדירה הוא עם אחוזי נכות מאוד גבוהים.
יצחק שושן: אז הקטע של מאיפה לשלם – אם היא מתוקצבת בתגמול של אלמנת צה"ל, היא כן תוכל.
יצחק שושן: בנוסף, הדירות האלה צריכות להיות דירת מעבר, כי כל מי שמשוכן בהן הם עם אחוזי נכות גבוהים.
יצחק שושן: האגף צריך לדאוג עד חמש שנים, שאותו נכה יגור בדירה, ולעשות הכול – לתת לו הלוואה ומענק, שתהיה לו קורת גג משלו.
יצחק שושן: לא יכול להיות שנפצע למדינת ישראל, בדמי ימיו נשארים יתומים – אין קורת גג, אין אפילו מה להשאיר ירושה למשפחה.
יצחק שושן: זה כשל שאין כדוגמתו.
יצחק שושן: אלה צריכות להיות דירות מעבר בלבד, עד חמש שנים.
יצחק שושן: האגף צריך לגרד הלוואה, מענק שתהיה לו קורת גג משלו.
מירב בן ארי: הבנתי את המסר.
מירב בן ארי: אעביר אותו.
מירב בן ארי: כרגע אני בעיקר שומעת, ואיפה שאני יכולה להתקדם עם הסעיפים – נעשה את זה.
מיכאל דגן: אבל זה מהותי.
מירב בן ארי: אני ממש לא מדלגת.
מירב בן ארי: להפך – אמרתי שזה עוד יחזור.
יעל סלנט: אני רוצה לחזור לעמ' 9 – בצד יש שתי הערות שאנחנו צריכים לדבר עליהן.
יעל סלנט: בסעיף 9יא(א2), יש פה בקשה של משרד הביטחון, שבמקום לומר נכה בעל דרגת נכות מיוחדת שהוא משותק, לומר שזה נכה בעל דרגת נכות מיוחדת בשל שיתוק.
יעל סלנט: אז אם קיבלנו את ההערה בסעיף הקודם, מן הסתם נצטרך לתקן את הנוסח גם פה.
יעל סלנט: דיברנו על זה ממש בתחילת הדיון כשפזית הציגה.
יעל סלנט: זה לא רק עניין של האחדת נוסח.
יעל סלנט: אם קודם אמרנו – דרגת נכות מיוחדת, ונדרש גם שיהיה שיתוק, לא אמרנו שדרגת הנכות המיוחדת נובעת מהשיתוק.
יעל סלנט: עכשיו משרד הביטחון מ להוסיף את הקשר בין הדברים – זו דרגת נכות מיוחדת בשל השיתוק.
יעל סלנט: אם הוועדה החליטה לקבל את זה שם, מן הסתם צריך לקבל את זה גם פה.
יעל סלנט: תנאי שהוא לא רק נוסח; תנאי מחמיר.
עידן קלימן: לדעתי הקטע המהותי צריך להיות שהוא בעל נכות מיוחדת.
יעל סלנט: זה נשאר.
יעל סלנט: השאלה – בשל מה.
יעל סלנט: פה דורשים בשל השיתוק.
פזית תדהר: בתוך ה-100 פלוסים יש הבדלים בין משותקים לבין קטועים לבין עיוורים.
עידן קלימן: מה שלא אמור להיות.
פזית תדהר: אבל זה המצב הקיים.
פזית תדהר: אנחנו מעגנים כרגע מצב קיים – לא מצב אוטופי.
עידן קלימן: היושב-ראש אמר לך מפורשות שהוא לא חותמת גומי, ואם הוא יזהה אפליה- -
מירב בן ארי: אם היינו חותמת גומי, הדיון הזה היה מסתיים בדיון אחד.
יעל סלנט: הדבר השני.
יעל סלנט: הוועדה העירה לגבי סעיף קטן (ב).
יעל סלנט: אקרא אותו – של סעיף 9יד.
יעל סלנט: סעיף 9יד כולו מדבר כל מענק לרכישת דירה לנכה בעלת דרגת נכות מיוחדת.
יעל סלנט: בסעיף קטן (ב) נאמר: החל נכה בהליך רכישת דירה לפי סעיף זה ונפטר, יהיו אלמנתו וילדיו הקטינים זכאים לקבלת הסיוע לפי סעיף זה במקום הסיוע בדיור לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה.
יעל סלנט: כמובן, אנחנו יודעים שהסיוע לפי החוק הזה אמור להיות הרבה-הרבה יותר גבוה מסיוע לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה.
יעל סלנט: הוועדה ביקשה בזמנו ממשרד הביטחון שהסעיף הזה לא יחול רק על נכה שהחל בהליך רכישת הדירה, אלא שזה יחול גם על מי שלא החל בהליך רכישת הדירה, ומשרד הביטחון הבטיח שיחזיר לנו תשובה לעניין הזה, כי האלמנות – זו דירה של נכה בעל דרגת נכות מיוחדת, כי השאלה האם התחיל או לא התחיל בהליך הרכישה, לא צריכה להשפיע.
פזית תדהר: התשובה היא קודם כל ברמה הכללית.
פזית תדהר: חוק הנכים מעגן את הזכאויות לנכים.
פזית תדהר: הדרישה שהנכה יתחיל לפחות בתהליך לקבלת הטבה מסוימת בחייו היא נכונה לכל הדברים.
פזית תדהר: גם במקרה של נכה שהחליט לא לרכוש רכב רפואי, אחרי מותו האלמנה לא יכולה לומר: תנו לי לרכוש את הרכב הרפואי במקומו.
מירב בן ארי: יש הבדל בין רכב לבית.
מירב בן ארי: ואם התחיל לרכוש תנור?
מירב בן ארי: יש דברים שהם רכוש, שהם חומרי, ויש בית.
מירב בן ארי: קורת גג - יש הבדל מהותי.
מירב בן ארי: מדובר כאן על דירות רגילות.
פזית תדהר: הזכאות עוברת למשפחה, אבל נכה שכל חייו מסיבותיו הוא, לא רצה לרכוש דירה, ובינתיים הלך לעולמו – אני מזכירה שנכים 100 פלוס, המשפחה שלהם מוכרת אוטומטית לפי חוק המשפחות – הזכאויות לאלמנות וליתומים מוסדרות בחוק המשפחות, כולל זכאויות בתחום הדיור.
פזית תדהר: לכן היא תקבל את הזכאויות שלה מכוח חוק המשפחות ולא מכוח חוק הנכים.
פזית תדהר: ההבדל היחיד הוא אם הוא התחיל בתהליך או לא.
פזית תדהר: אם התחיל בתהליך, גם אם לא השלים, בא אגף השיקום – בראייה רחבה - ואמר: התחיל בתהליך – לא נפגע באלמנה ובילדים.
פזית תדהר: ניתן את מלוא המענק.
פזית תדהר: אבל אם הוא בכלל לא התחיל בתהליך בחייו, ולימים - זה יכול להיות גם עשר שנים אחרי שהוא נפטר – האלמנה רוצה לרכוש דירה, היא תקבל את הזכאויות שלה לפי מה שקבוע בחוק המשפחות.
מירב בן ארי: שם הזכויות שלה הרבה יותר נמוכות.
פזית תדהר: נכון, אבל הרציונל לכתחילה של המענק הגבוה לנכים 100 פלוס – גם מדובר בנכויות קשות שפעמים רבות גם דורשות התאמות בדירה, להבדיל ממצב של אלמנה עם ילדים.
עלי בינג: התייחסות קצרה.
עלי בינג: גם קודם, כשדיברנו על הסתייגות על מתן עדיפות לאלמנה לרכוש את הדירה, גם את ציינת שלא מדובר כרגע על מענק.
עלי בינג: עכשיו עברו לדבר על זה שהאלמנה בכל רגע נתון תוכל לקבל את המענק שהנכה היה זכאי לקבל בחייו.
יעל סלנט: אתה יכול גם להגביל בזמן – לומר שתהיה זכאית לקבל תוך שנה מפטירתו.
עלי בינג: אבל איזו סיבה יש לתת מענק שניתן לנכה צה"ל, למישהו שהוא לא נכה צה"ל?
עלי בינג: יש פה הליכה לקראת, שאומרים: אם הוא החל - אפילו אם הוא לא השלים, נותנים את זה.
עלי בינג: אבל לומר שאחרי מותו משפחתו תהיה זכאית - אני לא מצליח להבין את הרציונל, מעבר לזה שזו הרחבה.
פזית תדהר: זו גם אפליה לדעתי בין האלמנות, כי מה ההבדל בין אלמנת צה"ל, שאיבדה את בעלה עכשיו במלחמה ונהייתה אלמנה, והיא תקבל את הזכאויות בתחום הדיור לפי חוק המשפחות, לבין אלמנה של נכה, שלא החל בחייו ברכישת דירה, ואחרי מותו היא תקבל מענק של מיליון ו-700?
פזית תדהר: צריך להסתכל גם באספקט הזה.
יצחק שושן: יש גם מוות פתאומי.
יצחק שושן: יש גם מוות טראגי, אז מאיזה קו אפשר להתחיל?
יצחק שושן: אדם לא הספיק – הלך פתאום לעולמו.
יצחק שושן: נשאר חלל.
יצחק שושן: גם כשחיים בתא המשפחתי, עם מגבלה מאוד קשה, גם ככה משלמים מחיר התא המשפחתי.
אייל אליהו: נכון שמשרד הביטחון מחויב רק לנכה, אבל לנכה הזה יש משפחה, יש ילדים.
אייל אליהו: גם אתה לא היית רוצה לזרוק את אימא שלך מהבית, אם אבא שלך היה נכה צה"ל, אתה מהאוצר.
אייל אליהו: לא פשוט מה שאתה אומר.
אייל אליהו: אתה אומר דברים לא פשוטים, אבל אתה לא יודע מה נכה מרגיש שאשתו טיפלה בו כל חייו, ובגלל שהוא מת, צריך בגיל 70, 80, לזרוק אותה לרחוב.
אייל אליהו: זה לא נכון.
עידן קלימן: התשובה היא מאוד פשוטה, במקום כל האמוציות פה.
עידן קלימן: יש פה הוראה מאוד ברורה – 4514, שאומרת חד- משמעית את מה שאת אמרת.
עידן קלימן: אומר: השאיר אחריו הנכה יורשים חוקיים – יש להמשיך לשלם מענקים לדיור, גם אם הוא טרם החל את הסעיף.
עידן קלימן: זה סעיף משרד הביטחון, 4514.
עידן קלימן: זה מצמצם את מה שהיה בעבר, ובעבר היה בדיוק לפי מה שגברתי אמרה.
מירב בן ארי: משרד הביטחון, מה זו ההוראה שעידן ציין עכשיו, שהיא בסוף מרחיבה, ובחוק אנחנו מצמצמים?
פזית תדהר: כפי שאנו מבינים את ההוראה הזו, היא מתייחסת למה שבוע בסעיף קטן (ד) לגבי נכה 100 פלוס שגר בדירת משרד.
פזית תדהר: לגביו נקבע שיש- -
מירב בן ארי: אבל הוא אומר שזה גם למשפחה שלו.
פזית תדהר: אז הוא אומר.
מירב בן ארי: הוא מקריא את זה מהוראה של משרד הביטחון.
פזית תדהר: אני לא יודעת איזה סעיף הוא לקח, ואם הוא לקח את זה מההקשר הנכון.
פזית תדהר: כי ההוראה הזו דנה הן במצבים של המענקים לדיור שניתנים ל-100 פלוס והן למצבים שאותו נכה 100 פלוס גר בדירת משרד ונותנים לו ואחר כך למשפחתו לרכוש את הדירה.
רוני מר: גם סעיף ב שאנחנו מדברים עליו עכשיו מדבר לא על רכישת הדירה שבה המשפחה הזו גרה אלא רכישת דירה באופן כללי, כלומר זה לא המצב שתיארו פה קודם, שיוצאים אנשים.
רוני מר: מדובר על מצב שקונים דירה חדשה – לא דירה של משרד הביטחון וגם לא דירה שבה המשפחה עכשיו גרה.
רוני מר: זו סיטואציה אחרת ממה שדיברנו קודם.
רוני מר: זה לשיפור דיור, לרכישת דירה אחרת.
רוני מר: בהקשר זה, מה שאמרנו קודם על ההטבות הנוספות.
רוני מר: זה לא המצב שבו מוציאים אנשים מביתם.
רוני מר: צריך לקחת את זה בהקשר שאליו מתייחסים.
מירב בן ארי: אבל אותי מטריד מה שהוא אמר על ההוראה של משרד הביטחון.
מירב בן ארי: הרי ההוראות של משרד הביטחון, כל הנהלים האלה – החוק הזה בא לעגן אותם בצורה כזו או אחרת, אבל החוק הזה מטרתו לא לצמצם את ההוראות.
פזית תדהר: זה גם לא ניתן בפועל, לכן אין פה שום צמצום.
פזית תדהר: האופן שבו המשרד עובד לגבי המענקים - אם הנכה החל בחייו, האלמנה והילדים יוכלו להמשיך בתהליך ולקבל את המענק.
מירב בן ארי: בפועל היום אתם לא נותנים.
מיכאל דגן: אני לא מצליח להבין, מה זה משנה אם הוא החל בתהליך או לא החל?
מיכאל דגן: אם הזכות מגיעה לו, זה לא משנה.
מיכאל דגן: זה שהחל, הוא בר מזל, וזה שלא החל – לא?
מירב בן ארי: אני מבינה אותך, אבל בדברים שלך אתה סותר את עצמך, כי אתה אומר: הזכות מגיעה לו, ומרגע שהוא לא בחיים – מבין?
מיכאל דגן: הזכות צריכה להיות לבני המשפחה, ולא משנה אם הוא החל בתהליך או לא.
מיכאל דגן: כי מה את אומרת – אם הוא החל בתהליך – ניתן לו, ואם לא, שיישאר בלי דירה.
מירב בן ארי: אבל זה בדיוק העניין - הזכות ניתנה לו.
מירב בן ארי: הוא החל את התהליך.
מירב בן ארי: ברגע שהוא נפטר, הזכות לא מועברת למשפחה שלו.
מירב בן ארי: אם הוא התחיל תהליך, אין שאלה בכלל.
מירב בן ארי: אם לא, זו הבעיה.
מיכאל דגן: בדיוק זו הבעיה, לכן אנחנו צריכים לנסות לפתור אותה פה.
מירב בן ארי: אם החל – אפשר לבדוק את זה.
מירב בן ארי: בשיעור ראשון בבית ספר למשפטים על ענייני חוזים – גם מה שנכתב על מפית זה בבית משפט זיכרון דברים.
מירב בן ארי: זה מבחינתנו החל, גם אם רשמו בבית קפה על מפית.
עידן קלימן: מה זה החל?
עידן קלימן: הרי בסופו של דבר ברור לכולם שנכה שיש לו אשה וילדים, כל אחד – גם אזרח רגיל, אבל במיוחד נכה כזה, שזה מאוד חשוב לו, חותר מהרגע הראשון לקנות דירה, כי זה קורת הגג.
עידן קלימן: זה תמצית החיים, שיש לך קורת הגג שלך.
עידן קלימן: כל אחד מחפש.
עידן קלימן: כשניכרת ההזדמנות, כן יש היכולת הכלכלית – הרי שמעת פה מקרים קורעי לב של אנשים שרוצים ולא יכולים.
עידן קלימן: עכשיו נשארת האלמנה והילדים - אפילו את זה תיקח להם?
עידן קלימן: זה לא דומה בכלום לאוטו.
מירב בן ארי: אמרתי במפורש שזה לא אוטו.
עידן קלימן: יש פה הוראה מאוד ברורה.
עידן קלימן: תלמדו את ההוראה.
עידן קלימן: זה ילדיו של הנכה.
רות פרמינגר: בדרך כלל משרד האוצר מתייחס לתא משפחתי של גבר ואשה.
רות פרמינגר: אני חושבת שבנושא הזה צריך לפחות לחשוב, ושההחלטה של הגבר – נכון שזה נובע מהזכאות שלו, אבל זה תא אחד, גוף אחד, ואני חושבת שכך יש להסתכל עליו.
רות פרמינגר: אני חושבת שאם מישהו יגיד: יש פה בעיה של הרחבה גדולה מאוד - אז אולי לצמצם את זה לתקופה מסוימת.
מירב בן ארי: במקרה הספציפי הזה – זה גם מה שהסברתי כאן – לא מתייחסים לזה כתא משפחתי אלא כזכות שניתנה לו.
מירב בן ארי: זה לא תא משפחתי פה.
רות פרמינגר: אבל זו הפרדה מלאכותית.
מירב בן ארי: את לא צריכה לשכנע אותי.
מירב בן ארי: זו דילמה.
מירב בן ארי: אני מצליחה להבין את הבעייתיות של העניין, כי מצד אחד, אתה נותן זכות לאותו אדם בשל מצבו, ואתה לא מעביר את הזכות למשפחה, ולמרות זאת אנחנו מנסים כל הזמן להרחיב וכן לתת להם זכויות.
מירב בן ארי: מצד שני, אני לא רוצה להגיע למצב, כפי שצוין פה, שנפלה בין אותה אשה של נכה צה"ל לאותה אלמנה ויתומים שבמקרה – אני מכירה היטב את החוק של חוק אלמנות ויתומי צה"ל כי אני מתעסקת הרבה באחים השכולים, אז אני חוששת שאם נקבל את עמדתכם, סביר להניח, שהמצב של אותה אלמנת נכה צה"ל יהיה בצורה טובה יותר או יינתנו לה הטבות – לא קוראת לזה זכויות, כי היתה מוותרת עליהן אם היו שואלים אותה – יינתנו לה הטבות יותר מאותה אלמנה ויתומי צה"ל של חוק אלמנות ויתומי צה"ל.
מירב בן ארי: אני מכירה את החוק כי אנו עובדים עליו.
פזית תדהר: לצערנו הרב, באמת היו מצבים גם בצוק איתן של אלמנות צעירות, שהתא המשפחתי עוד לא הצליח להגיע למצב שיש להם דירה.
פזית תדהר: אותן אלמנות שנותרו עם הילדים הקטנים היתומים קיבלו את הסיוע מכוח חוק המשפחות, שהוא בסכומים הרבה יותר נמוכים.
מאיר חלבי: השוני בין שתי האלמנות – שהאלמנה הזאת, המזל שלה, במירכאות, שהיא כבר גרה בדירה.
רוני מר: לא.
רוני מר: לא מדובר על דירות של משרד הביטחון.
רוני מר: ולגבי הנוהל של דירות שהן לא של משרד הביטחון, כתוב שם מפורשות שהזכויות ניתנות רק לנכה שהחל בתהליך הרכישה ומציג נתונים על כך.
מירב בן ארי: גם ככה אנחנו לא מצביעים בגלל הסיפא של הסעיף, אז גם פה אני משאירה את זה בצריך עיון לטפל.
מירב בן ארי: בגלל הסיפא אנחנו לא מצביעים.
יעל סלנט: סעיף 9טו.
יעל סלנט: נציג כמה שינויים קטנים.
יעל סלנט: סעיף 1א, אותה הערה של משרד הביטחון – נכה בעל דרגת מיוחדת בשל שיתוק – ולא כפי שכתוב עכשיו.
יעל סלנט: כפי שאמרנו, זה התקבל שם, וצריך להתקבל פה.
פזית תדהר: זה מופיע לאורך כל הסעיף.
יעל סלנט: בסעיף 1א שוב נכניס נכה עם פגיעת ראש קשה, כי הוא יחד עם אלה שמשותקים בארבע גפיים.
יעל סלנט: הורדנו את התנאי שמתגורר בדירה בבית משותף - אלא המתגורר בדירה בבעלותו.
יעל סלנט: אין פה עניין.
יעל סלנט: זה לא רלוונטי.
יעל סלנט: לכן פשוט הורדנו את זה.
יעל סלנט: פסקה (3) – שוב, גם פה אנו מדברים על נכה עם פגיעת ראש קשה.
יעל סלנט: אנו מוסיפים אותו לאותה דרגה כמו פרפלגיים, וגם בפסקה (4) הדבר נכון.
יעל סלנט: גם מבחינת הנוסח ב-3 וב-4 וב-6 נדבר על נכה בעל דרגת נכות מיוחדת בשל שיתוק, כל אחד כפי שכתוב באותו סעיף.
פזית תדהר: גם 7 ו-8.
אורן אסף חזן: שאלה.
אורן אסף חזן: רק שאלה.
אורן אסף חזן: אני מדבר עכשיו על הסעיף הזה – לא על החוק כולו.
אורן אסף חזן: מדובר פה על נכה, ומגדירים פה נכה עם פגיעת ראש קשה או בעל דרגת נכות מיוחדת.
אורן אסף חזן: אפשר להכניס פה גם הלומי קרב?
מירב בן ארי: כי בכל הנושא של הלומי קרב, עשינו על זה דיון אחר.
אורן אסף חזן: הרי יש מקרים בהם הלום קרב מצבו קשה הרבה יותר גם מנכים עם פציעה מאוד קשה הנראית לעין.
אורן אסף חזן: מה ההבדל בין נכה מוכר, שהוא הלום קרב, והכרתם בו – קיבלתם את הנכות שלו, אמורים לתת לו גיבוי, מענה, והדין שלו צריך להיות שווה לכל נכה אחר?
אורן אסף חזן: אני רוצה לדעת למה לא.
מירב בן ארי: משרד הביטחון, בבקשה, תענו לחבר הכנסת חזן.