GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: אלי בן שם, בנו קובי היה קצין מודיעין בבופור.
שולי מועלם-רפאלי: יעקב גוטליב, בנו היה חייל בעוקץ, והבעל שלי – לא צריך להגיד.
אלי בן שם: לגבי הנושא של הגרושים, הייתה התנגדות של האוצר, ואנחנו העדפנו לנסות להעביר.
אלי בן שם: כבר שנתיים אנחנו מתברברים עם החוק הזה, זו כבר הייתה כבר בושה.
אלי בן שם: אמרנו בואו נעביר קודם את האלמנים, ואני מבטיח פה שאני - - -
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לך, מי ששירת אתכם נאמנה זה הסניף הבאר שבעי, אני באר שבעי.
אלי אלאלוף: אדון קורקוס הביא את זה הביתה, גם כשלא הייתי, ביום שישי.
אלי אלאלוף: לא הספקתי, כי זה כבר שבת.
אלי אלאלוף: אמרתי לו אחר כך, אחרי שבת, אל תדאג, אנחנו נגמור את זה עוד השבוע.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, אדוני, להמשיך את מה שאלי אמר.
שולי מועלם-רפאלי: בסוף אנחנו בתהליך בלתי פוסק בתיקונים האלה ביחס למשפחות שכולות.
שולי מועלם-רפאלי: אתמול העברנו את הצעת החוק ביחס להשוואה של אלמנות.
שולי מועלם-רפאלי: אני באמת מאמינה שהתיקון הזה הוא דבר מתקדם, הוא לא דבר שפוסק.
שולי מועלם-רפאלי: העבודה בשיתוף פעולה גם של הארגונים, גם של משרד הביטחון, גם של משרד האוצר, בהובלת הוועדה תביא בסוף לתיקונים הכי מקסימליים.
אלי אלאלוף: יש רק לי שאלה לגבי ההיקף התקציבי הנדרש למהלך הזה.
אלי אלאלוף: שלא יגדל.
נעה בן שבת: "תקנות משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)(תשלום למימון צרכים מיוחדים)(תיקון), התשע"ח-2018 – בתוקף סמכותי לפי סעיפים 10ג ו-37 לחוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התש"י-1950, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: הוספת תקנה 1ג – (1) אחרי תקנה 1ב לתקנות משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)(תשלום למימון צרכים מיוחדים), התשמ"ד-1984 (להלן – התקנות העיקריות), יבוא - "תוספת לתגמול לשכול שהתאלמן ושהגיע לגיל פרישה חובה 1ג.
נעה בן שבת: (א) לשכול שהתאלמן ואין לו בן זוג, ושהגיע לגיל פרישה חובה, כמשמעותו בסעיף 4 לחוק גיל פרישה, התשס"ד-2004 תשולם תוספת לתגמול החודשי בסכום של 1452 שקלים חדשים"".
נעה בן שבת: אני רוצה להגיד על הדבר הזה שני דברים.
נעה בן שבת: דבר ראשון, סדר העניינים – קודם הוא צריך להיות שכול ואחרי זה התאלמן.
נעה בן שבת: אבל הגיע לגיל פרישה, הוא לא בהכרח חייב להיות לפי הסדר הכרונולוגי.
נעה בן שבת: יכול להיות שהוא הגיע לגיל פרישה ואז הוא הפך לשכול, ואז התאלמן.
נעה בן שבת: זה לא לפי הסדר הכרונולוגי.
נעה בן שבת: אולי משרד המשפטים יבדוק אם צריך התאמה בנוסח, או שזה מובן גם מפה.
אלי אלאלוף: אבל הרוח ברורה.
נעה בן שבת: עכשיו לגבי הנושא של הסכום.
נעה בן שבת: אנחנו מדברים פה על השלמת אותם 20% שהחוק מפחית לשכול שאין לו בן זוג.
נעה בן שבת: כאן זה מפורט בשקלים חדשים, בעוד שבחוק כרגע מופיעים אחוזים מתוך משכורת מסוימת, למרות ששיטת העדכון אמורה להיות אותה שיטת עדכון.
ריקי מורג: כן, בטח.
ריקי מורג: בטח.
נעה בן שבת: זאת אומרת, הסכומים האלה תמיד ישיגו את ההשלמה הנדרשת.
ריקי מורג: בטח, ברור.
נעה בן שבת: "(ב) תוספת לתגמול לפי תקנה זו לא תשולם בעד התקופה שבה משתלמת" – צריך להיות אולי משתלמת לשכול – "התוספת לפי סעיף 10(ח) לחוק העיקרי"".
נעה בן שבת: אנחנו מדברים פה על תוספת שמשולמת לבן זוג של שכול שנפטר, ובן הזוג ממשיך לקבל למשך שלושה חודשים, או איזושהי תקופה, את אותו תגמול.
ריקי מורג: תגמול כזוג.
ריקי מורג: חודש הפטירה ועוד שלושה חודשים.
נעה בן שבת: אבל אם משולמת לו התוספת הזו, מגיעה לו התוספת כי היא משולמת לבן זוג שאינו שכול, ופה המצבים יכולים להיות משתנים.
נעה בן שבת: אם היא משולמת, אז לא תשולם התוספת הזו לפי סעיף 10(ח).
נעה בן שבת: היא תמיד משולמת, או שהיא משולמת לבן זוג שאינו שכול?
נעה בן שבת: לכל בן זוג?
ריקי מורג: זוג הורים שאחד מבני הזוג איבד את השני, הוא מקבל תגמול כזוג בחודש הפטירה, ועוד שלושה חודשים.
ריקי מורג: הכוונה שהתשלום הזה לא יהיה בתקופה הזו.
אלי אלאלוף: שהתוספת תהיה רק לאחר המקרה.
נעה בן שבת: בן הזוג שנשאר הוא לא בן זוג שאינו שכול, להיפך, הוא שכול בעצמו.
נעה בן שבת: "תיקון תקנה 2– (2) תקנה 2 לתקנות העיקריות במקום "1א ו-1ב" יבוא "1א, 1ב ו-1ג"".
נעה בן שבת: זה לגבי נושא העדכון.
נעה בן שבת: "תחילה ותחולה – (3) תחילתן של תקנות אלה ב-1 בחודש שלאחר פרסומן (להלן – יום התחילה) והן יחולו על תגמולים המשתלמים בעד יום התחילה ואילך; תקנות אלה יחולו גם על שכול שהגיע לגיל פרישה והתאלמן טרם תחילתן של תקנות אלה".
נעה בן שבת: גם מי שהתקיימו בו התנאים הנדרשים לצורך הזכאות.
נעה בן שבת: אומנם הזכאות החל רק מיום התחילה ואילך, אבל הוא יהיה זכאי לאותה תוספת.
אלי אלאלוף: אני לא בירכתי את חברת הכנסת ענת ברקו שהצטרפה אלינו.
עילם שניר: אפשר להעיר לנוסח?
עילם שניר: עילם מייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
עילם שניר: הערה קטנה לגבי התחילה והתחולה, שיהיה רשום שמגיל פרישת חובה, זו ההגדרה בחוק.
נעה בן שבת: גיל פרישת חובה או גיל 67 גם לנשים וגם לגברים.
אלי אלאלוף: לפני שאנחנו נצביע, אני רוצה לחזור ולברך, ודאי את ההורים השכולים על המאבק האצילי שלהם.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לשני השרים – שר האוצר ושר הביטחון – על תמיכתם במהלך הזה, ולצוותים של המשרדים הרלוונטיים, כולל משרד המשפטים, שוודאי עיין בזה.
אלי אלאלוף: אני אשמח שבדיונים אחרים שקשורים למשרד הביטחון נגיע לדיונים ברמה כזאת ובאווירה כזאת.
אלי אלאלוף: לצערי, זה עוד לא זה.
אלי אלאלוף: תמסרו את זה גם למנהל היחידה שלכם, שאני יודע שהוא רצה לבוא לפה, אבל – התלבטנו בין דחייה לבין - - -
ריקי מורג: הוא מאוד רצה.
ריקי מורג: היום הוא משיא את בנו, ואנחנו נאחל לו מזל טוב.
אלי אלאלוף: רק בשורות טובות.
אלי אלאלוף: אדם מדהים, מרשים.
ענת ברקו: אני יכולה להצביע, נכון?
ענת ברקו: אני לא חברת ועדה.
אלי אלאלוף: יש מספיק אנשים שלא באים מטעמכם.
ענת ברקו: היה חשוב לי להצביע על החוק הזה.
אלי אלאלוף: באמצע הצבעה לא מדברים בדרך כלל.
אלי אלאלוף: אני שמח שכולנו ביחד במהלך הזה.
אלי אלאלוף: אני אפתח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: היום ז' בחשוון תשע"ט.
אלי אלאלוף: אנחנו עוסקים בהוראת משרד העבודה והרווחה המגבילה את הרכב גיל הילדים במשפחתונים, מותירה תינוקות רבים ללא מסגרת מפקחת, של חבר הכנסת יעקב אשר ושלי.
אלי אלאלוף: הצטרפו אלינו גם חברות הכנסת עאידה תומא סלימאן, שולי מועלם ומיכל בירן.
אלי אלאלוף: תודה על ההצטרפות.
אלי אלאלוף: אני אתחיל בקצרה, כי זה דיון קצר, ואנחנו גם מחכים בעיקר לשמוע את עמדת המשרד.
אלי אלאלוף: אני פגשתי את מנהלות המשפחתונים, נראה לי כבר לפני כמה חודשים, בסוף המושב הקודם, ואת "כוח לעובדים".
אלי אלאלוף: שמעתי את המצוקות הקשות שבמשפחתונים, שמעתי את כולם.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, הנושא הספציפי היום עוסק בנוהל של המשרד, אבל אין ספק שהמשפחתונים – עם המורכבות שלהם, עם ילדי הרווחה, עם התשלומים, עם זה שהיא בבית, כל כך הרבה דברים – אבל ברשותכם, מכיוון שהדיון היום הוא דיון של שעה, כי זה הנוהל בוועדות הכנסת לדיון מהיר, אנחנו נתמקד באמת בנושא של הנוהל.
אלי אלאלוף: קראתי גם את דף העמדה החשוב שהביאו "כוח לעובדים".
אלי אלאלוף: נציין גם שהיום יש 3,700 משפחתונים.
אלי אלאלוף: כמובן שזה גילאי 3 חודשים עד 36 חודשים.
אלי אלאלוף: וכמובן, המטרה היא שיותר ילדים, בעצם פעוטות, ייכנסו אל אותם משפחתונים, ויותר נשים, כמובן גם גברים, אבל בעיקר נשים, יוכלו לצאת לעבוד, ובעיקר בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של מדינת ישראל.
אלי אלאלוף: זה נושא חשוב.
אלי אלאלוף: אגב, בשביל זה גם יש כאן הרבה חברי כנסת.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אתן לחברי, חבר הכנסת יעקב אשר, לומר כמה מילים, כי הוא מיוזם הדיון, עשינו את זה ביחד, ולאחר מכן נשמע את חברי הכנסת ואת הנציגים שהגיעו.
יעקב אשר: טוב, גבירתי יושבת הראש, קודם כל תודה על ההצטרפות שלך לעניין, וגם על זה שאת מנהלת את הדיון, אני חושב שזה גם יוסיף לנו לעניין הזה.
יעקב אשר: אני חושב שהיום הדיון, וזה אני מבקש ממך, בסמכותך כיושבת ראש הוועדה, להגיע בסופו של דבר לאיזושהי החלטה, גם אם זה יהיה משהו שייקח עוד שבוע או עוד שבועיים.
יעקב אשר: אבל לתחם זמן, כי הנושא הזה כבר נגרר, אני לפחות מטפל בו למעלה מכמעט שנתיים.
יעקב אשר: ובעצם הדברים החלו מזה, ואני רוצה לומר גם אולי משהו קצת מהעבר שלי, כדי שתבינו למה אני גם קצת מכיר את זה ומבין את זה – אתם יודעים שאני הייתי ראש עיריית בני ברק, ובבני ברק המשפחתונים הופעלו על ידי העירייה.
יעקב אשר: אני עמדתי על זה שזה יופעל על ידי העירייה, גם הפיקוח.
מירב בן ארי: מי מימן את זה אבל?
יעקב אשר: לא היו עובדי עירייה המשפחתונים-
שולי מועלם-רפאלי: אבל הם לפחות היו מפוקחים.
יעקב אשר: אבל הם היו מפוקחים על ידי העירייה.
יעקב אשר: יש מחלקה בעירייה שמטפלת בזה, ולכן אני מכיר את העניין הזה ממש-ממש-ממש מקרוב.
יעקב אשר: ומה שקרה זה שלפני כשנתיים החליטו לרענן איזושהי החלטה או איזושהי תקנה, שהייתה כבר הרבה מאוד שנים בתוך התקנות.
יעקב אשר: בתוך שלל התקנות היה כתוב שצריך להיות תמהיל של לא יותר משני תינוקות - - -
יעקב אשר: לא, תינוקות.
קריאה: שני ילדי רווחה, ושלושה תינוקות.
יעקב אשר: לא, לא, לא, לפני רווחה.
יעקב אשר: אני מדבר כרגע עוד - - -
קריאה: תינוקות.
מירב בן ארי: כן, זה במשפחתון.
יעקב אשר: רווחה זה עוד סיפור.
יעקב אשר: קודם כל אני מדבר על תמהיל התינוקות ועל ילדים מעל 10 חודשים.
מירב בן ארי: כן, כן, יש לי את זה פה.
יעקב אשר: ויש את זה בתקנות של לפני 15-10 שנה, משהו כזה.
יעקב אשר: אני רוצה לומר מידיעה – עד לפני שנתיים זה פשוט לא הופעל – אף פעם לא ביקשו, אף פעם לא עמדו על זה, אף פעם לא ביקרו את זה, לא פיקחו על זה.
יעקב אשר: לא יודע אם זו הייתה טעות, או לא הייתה טעות, או שגם הבינו שאין לזה היגיון.
יעקב אשר: לא אכפו את זה.
יעקב אשר: וממילא הכל היה בסדר – המשפחתונים היו מלאים, עד לפני שנתיים, מלאים עד אפס מקום בכל המקומות שצריך אותם.
יעקב אשר: ואגב, בדרך כלל במקומות שבהם יש ערים שהן יותר ברוכות ילדים, נקרא לזה, גם המגזר הערבי, גם המגזר החרדי, וגם הפריפריות, יש הבדלים בין תל אביב לבין אשקלון, נגיד, מבחינת מספר ילדים, כולנו יודעים את זה, ועד לפני שנתיים הכל היה טוב ויפה.
יעקב אשר: הייתה בעיה אחת, שתי בעיות – שאין מספיק משפחתונים, המדינה לא אישרה מספיק משפחתונים, מבחינת מספר משפחתונים.
יעקב אשר: ודבר שני, בעיה גדולה מאוד וחמורה, שהיא לא תיפתר היום, אבל אני חושב שצריך היה להמשיך אותה, זה תנאי העסקתם.
מירב בן ארי: זה אמרתי בתחילת דבריי, שיש לנו עוד נושאים לטפל.
יעקב אשר: כן, כן, אני מצטרף למה שאמרת.
יעקב אשר: כי מצבן בעצם הוא – לא שכיר, לא עצמאי, אין לה את הזכויות של זה, אין לה את הזכויות של זה, יש לה חובות כאלה וחובות אחרות.
יעקב אשר: הן משהו באמצע מבחינת התנאים.
יעקב אשר: אבל זה לא ייפתר כנראה היום, בשעה הזאת שיש לנו.
יעקב אשר: מה שקרה, שמאותו הרגע שהחליטו ליישם את הדבר הזה, נתקבלה הוראה לכל המחלקות ברשויות המקומיות.
יעקב אשר: ומה שקרה מזה, שבסופו של יום נשארו הרבה משפחתונים חצי ריקים, ושנתונים גם היום.
מירב בן ארי: כן, שזה שוב, זו פגיעה נוספת על הפגיעה שממילא קיימת בנשים.
יעקב אשר: שזו פגיעה, א', במטפלים עצמם, שזה הופך להיות כמעט כבר לא רק שלא רווחי, אולי אפילו פילנתרופי.
יעקב אשר: דבר שני, זה פוגע באותן אמהות, כמו שאמרתי קודם, שרוצות לצאת לעבוד, ולא יכולות לעבוד.
מירב בן ארי: ולא מצליחות.
יעקב אשר: ויש תורות של ילדים, של תינוקות, במיוחד תינוקות.
יעקב אשר: ואני רוצה להסביר ולומר, בתחקיר שאני עשיתי בעניין הזה, הביקוש למשפחתונים הוא הרבה יותר גדול באפס עד שנה, או אפס עד עשרה חודשים.
מירב בן ארי: שלושה.
מירב בן ארי: זה שלושה חודשים, אין אפס.
שולי מועלם-רפאלי: זה משלושה חודשים.
יעקב אשר: כן, שלושה, אוקיי.
יעקב אשר: הוא יותר גדול, הוא יותר גבוה.
יעקב אשר: למה הוא יותר גבוה?
יעקב אשר: כי בדרך כלל ילד בגיל שנה כבר מעדיפים לשלוח אותו למעון, ששם יש לו יותר חברה.
מירב בן ארי: יותר אינטראקציה.
יעקב אשר: יש לו יותר אינטראקציה כזו או אחרת, וממילא התינוקות זה בעצם המסה הגדולה, כשיש מקומות שיש גם ילדים יותר גדולים.
יעקב אשר: אני לא מצאתי שום היגיון בתמהיל, בחובת התמהיל הזאת.
יעקב אשר: הפוך, משיחות שלי, את יודעת מה?
יעקב אשר: לא רק משיחות, אלא גם אני לוקח מהמעונות עצמם, איך זה הולך במעונות?
יעקב אשר: המעון עצמו הוא רב גילאי, אבל יש כיתות לפי - - -
מירב בן ארי: כן, שכבת גיל.
יעקב אשר: לפי שכבת גיל.
מירב בן ארי: מכירה את זה.
יעקב אשר: עכשיו, תקן של מטפלת במעון הוא תקן לשישה ילדים.
קריאה: תלוי בגיל.
יעקב אשר: תלוי, לקטנים או לא לקטנים.
יעקב אשר: אבל רואים שאין שום היגיון בכך, שמחייבים שיהיו שני תינוקות, שלושה מבוגרים יותר, נקרא לזה ככה.
יעקב אשר: ואמרה לי מטפלת, ויגידו את זה בוודאי גם אחרות שנמצאות פה, יגידו יותר טוב ממני, זה בדיוק הפוך, זאת אומרת, יש לפעמים שזה הרבה יותר קל לי.
קריאה: עם התינוקות.
יעקב אשר: השינה – בצהריים הם ישנים כמעט ביחד כולם, חוץ מאחד סרבן, אין לי בעיה להסתכל כל הזמן לראות את הילד הגדול, שאולי פוגע בתינוק קטן או משהו כזה.
יעקב אשר: מישהו החליט החלטה לפני 12 שנה, לא יישם אותה 10 שנים, ופתאום באו ליישם.
יעקב אשר: ומה קרה?
יעקב אשר: שכרגע בערים מסוימות, יש גם מכתב שלהם כללי - - -
יעקב אשר: אבל אני אומר לכם מבני ברק נכון להיום בבוקר יש 67 מקומות פנויים.
יעקב אשר: זאת אומרת, 67 משפחתונים בחסר.
יעקב אשר: בהמתנה.
יעקב אשר: גבירתי יושבת הראש, בהמתנה נמצאים כרגע ילידי ספטמבר-אוקטובר – 130 ילדים; יוני-יולי – 188 ילדים.
יעקב אשר: זו עיר אחת, דוגמה של עיר אחת, ואנשים גם התייאשו.
יעקב אשר: עכשיו, אנחנו יודעים ששר הרווחה עושה מאמצים אדירים לפתוח עוד מעונות, לבנות עוד מעונות, והכל, אנחנו יודעים אבל שהחסר הוא גדול.
יעקב אשר: המשפחתונים זה בעצם המשלים של החוסר הזה.
יעקב אשר: אנחנו צריכים, האינטרס שלנו למלות את זה.
יעקב אשר: כמובן, לא על חשבון בריאותם.
יעקב אשר: הדברים הללו חייבים להיפתר ומיד.
יעקב אשר: אנחנו ישבנו עם אנשי המקצוע, ישבנו עם משרד הרווחה, כל הזמן מסתתרים מאחורי כל מיני תקנות מפעם, אף אחד לא מסביר את זה, אף אחד לא ירד לשטח.
יעקב אשר: למה אי אפשר לסמוך על המדריכות ועל אנשי המקצוע שנמצאים בשטח, שיוכלו להחליט כל מקום בפני עצמו אם אפשר להשאיר את זה או לא?
יעקב אשר: אני אומר רק דבר אחד – זה חייב לבוא לידי סיום, כי לא יכול להיות שמדינה שרוצה לעודד את שוק העבודה, שאנשים ייצאו לעבודה, ורוצה לעודד את בעלות המשפחתונים שיתפרנסו בכבוד מהעניין הזה – נשארים משפחתונים ריקים.
יעקב אשר: לא יקום ולא יהיה.
יעקב אשר: דבר נוסף – יש מושג של ילדי רווחה.
יעקב אשר: ילדי רווחה יש להם קדימות מילדים אחרים.
מירב בן ארי: במשפחתונים.
יעקב אשר: וזה מצוין.
יעקב אשר: גם פה הגבילו, שבמשפחתון לא יהיו יותר משני ילדי רווחה.
יעקב אשר: תינוקות שלא יודעים עוד שהם 'רווחה'.
יעקב אשר: הם לא יודעים על עצמם, כן?
יעקב אשר: אין להם השפעה סביבתית, או משהו טראומטי שיכול לקרות להם.
יעקב אשר: למה להגביל את זה?
קריאה: לא הגבילו את זה.
יעקב אשר: הגבילו את זה.
יעקב אשר: ולאחרונה - - -
מירב בן ארי: זה נתון שצריך לקבל תגובה של המשרד.
שולי מועלם-רפאלי: זה גם תגובה של המשרד, אתה יודע.
מירב בן ארי: תיכף נשמע מהמשרד.
יעקב אשר: נשמע מכמה אנשים.
שולי מועלם-רפאלי: זה העניין הזה של הגיל.
שולי מועלם-רפאלי: כי אם זה היה בגילאים יותר מבוגרים, היית אומר שחשוב הגיוון.
יעקב אשר: אבל ודאי שאי אפשר להגביל את זה לשניים.
יעקב אשר: אני כן מסכים איתך בדבר אחד – לא לעשות משפחתון שכולו רווחה, עם סטיגמה.
שולי מועלם-רפאלי: שלא יתחילו להפסיד.
יעקב אשר: בוודאי שלא.
יעקב אשר: אבל להגביל עד שניים?
יעקב אשר: גבירתי יושבת הראש, אני מבקש דבר אחד – שתצא היום החלטה.
מירב בן ארי: אז בוא נתקדם, יעקב, מאה אחוז, תודה רבה.
מירב בן ארי: אני גם אשמח, חבר הכנסת יעקב אשר נגע בכל הנקודות, לדעתי.
מירב בן ארי: בצורה מאוד חכמה.
מירב בן ארי: שולי, את רוצה להוסיף?
שולי מועלם-רפאלי: אני רק רוצה להגיד דבר נוסף, ושיעקב יסיים עם זה.
מירב בן ארי: ואז אנחנו נשמע.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, כל השאלה תמיד היא האיזון שמושג בין המשפחתונים, למלא אותם.
שולי מועלם-רפאלי: שוב, הרי המטרה שנשים תצאנה לעבודה בסוף חלה גם על מפעילות המשפחתונים – גם הן נשים שיוצאות לעבודה.
שולי מועלם-רפאלי: לא משנה שהעבודה היא בביתן.
מירב בן ארי: בבית.
יעקב אשר: הן יוצאות בביתן.
יעקב אשר: זאת פרנסה.
שולי מועלם-רפאלי: דבר שני, ביחס לילד הרווחה.
שולי מועלם-רפאלי: מה שקורה בסופו של דבר, כשהם לא מתקבלים למשפחתונים המסובסדים זה שני דברים – או שהם לא הולכים למקום מפוקח, שזאת פגיעה על פגיעה בילדי רווחה; או שהם לא יוצאים בכלל מהבית, מול משפחות שרשויות הרווחה חושבות שנכון יהיה שהם ייצאו מהבית, גם לטובת הילדים וגם לטובת ההורים, האמהות במקרה הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אז ה-win win situation שאפשר להשיג פה בשינוי התמהילים באופן מושכל, שוב, כמו שאמר חבר הכנסת יעקב אשר – לא ליצור איזה משפחתון סטיגמטי – אוקיי.
שולי מועלם-רפאלי: , זה המשפחתון שאליו שולחים את כל הילדים האומללים של המקום הזה.
מירב בן ארי: את כל ילדי הרווחה.
שולי מועלם-רפאלי: או הרווחה של המקום הזה, וליצור את האיזונים, אבל שוב, כשנקודת המבט היא – טובת הילדים, טובת המשפחות, טובת המשפחתונים, כשהמטרה היא באמת שחרור של החסם הבלתי נסבל הזה של מיעוט מעונות במדינת ישראל.
מירב בן ארי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, רצית להוסיף?
עאידה תומא סלימאן: אני שמחה מאוד שאתם מקיימים את הדיון הזה, כי ביום שישי שעבר נפגשתי עם מאות של מנהלות משפחתונים מהאוכלוסייה הערבית, בכנס שנעשה בשיתוף פעולה עם "כוח לעובדים".
עאידה תומא סלימאן: שני הדברים העיקריים שנכחו שם במסה מאוד גדולה זה תנאי התעסוקה של הנשים, וגם הנושא של הנהלים והשימוש המעודכן בנהלים, שכבר הרבה זמן לא עשו בהם שימוש.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מהווה קודם כל פגיעה במטרה העיקרית של המשפחתונים – לתת מסגרת לילדים.
עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר, באוכלוסייה הערבית כל הנושא של מעונות יום הוא רק בהתחלה.
קריאה: עוד יותר.
עאידה תומא סלימאן: והנושא של המשפחתונים הוא בחסר גדול.
עאידה תומא סלימאן: ואני ניסיתי כמה פעמים ופניתי למשרד בעניין כמה כפרים שיש בהם מחסור, וצריך לתת להם מכסות יותר של משפחתונים.
עאידה תומא סלימאן: אז מה המצב היום?
עאידה תומא סלימאן: שאיפה שקיים משפחתון גם לא ממלאים את המכסות?
עאידה תומא סלימאן: איך זה ייתכן, שגם פוגעים במנהלת המשפחתון - - -
מירב בן ארי: וגם בילדים.
עאידה תומא סלימאן: וגם בילדים, שצריכים את המסגרת הזו.
עאידה תומא סלימאן: כי נזכרו שיש איזשהו נוהל?
עאידה תומא סלימאן: הנהלים נועדו כדי להסדיר, ולא כדי להקשות, ולא כדי לחבל בעבודה הנורמטיבית שאמורה להתקיים.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאם הנהלים הופכים לנטל, צריך לדון בהם מחדש.
מירב בן ארי: לשנות.
עאידה תומא סלימאן: ולשנות אותם.
עאידה תומא סלימאן: ולבדוק.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על מחסור במסגרות יום לתינוקות, וגם כן להגביל את כניסת התינוקות והשימוש במסגרות הקיימות.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על זה, שהן צריכות לתת את השירות הכי טוב, כאשר הן מממנות את זה כבר מהכיס הפרטי שלהן, ואני שמעתי את הנשים.
עאידה תומא סלימאן: ואנחנו לא מדברות כבר על פנסיה לנשים האלה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על הדבר הפשוט.
מירב בן ארי: לא, אנחנו פה נעשה דיונים.
מירב בן ארי: פה, במושב הזה, נעשה דיון על המשפחתונים.
מירב בן ארי: הבטחתי להן את זה, גם לנשים, וגם את הבטחת להן, ואנחנו נעשה את זה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת כמה דיונים.
מירב בן ארי: בסדר, נעשה את זה גם פה עם משרד העבודה.
עאידה תומא סלימאן: אשמח שנעשה שתי ועדות משותפות בדיון חשוב כזה.
מירב בן ארי: עכשיו, נשמע מ"כוח לעובדים", ואז חברי הכנסת, בסדר?
מירב בן ארי: הנציגה של "כוח לעובדים", בבקשה.
מירב בן ארי: יש כבר נציגה, אני רוצה קודם לשמוע אותם, וחברי הכנסת.
קריאה: חגי מתחבא מאחור.
מירב בן ארי: חגי, אני מבקשת שתשב בשולחן.
עאידה תומא סלימאן: באמת, חגי.
יעקב אשר: יש פה תמהיל של כל המגזרים, זה בסדר.
עאידה תומא סלימאן: אל תתחבא, חגי.
מירב בן ארי: זה בסדר, זה בסדר, אני רואה.
יעקב אשר: איפה רגינה?
יעקב אשר: לא מגיעה?
נעה נוצני: להציג את עצמי?
נעה נוצני: שמי נעה נוצני, אני ראש ענף הגיל הרך ב"כוח לעובדים", מייצגת את מטפלות המשפחתונים בארץ.
נעה נוצני: כמו שאתן רואות, הגיעו נציגות מכל המגזרים, מבני ברק ומאשדוד ומזמר, באו לכאן כדי בעצם להראות נוכחות, וגם קצת אני מקווה שיהיה זמן שהן תדברנה.
נעה נוצני: כמו שאמרת, חברת הכנסת בן ארי, אנחנו לא ניגע עכשיו בזה שהן כביכול עצמאיות, והכל, אלא באמת בשני הנהלים המדוברים, נהלים שהם ישנים, שהחליטו לאכוף אותם ממש לאחרונה, ופוגעים באופן קשה בכולם – במטפלות, בהורים ובילדים.
נעה נוצני: בדיוק אתמול עבר לקריאה שנייה ושלישית חוק הפיקוח, וחוגגים את זה.
נעה נוצני: ובזמן שאנחנו שמחים על חוק הפיקוח, ואני שמחה עליו, יש מסגרות מצוינות, מסגרות מפוקחת - - -
מירב בן ארי: אגב, הוא לא עבר.
מירב בן ארי: הוא עבר את הוועדה, הוא עוד לא - - -
נעה נוצני: עבר את הוועדה, הוא עובר לקריאה שנייה ושלישית.
מירב בן ארי: הוא יעבור לקריאה שנייה ושלישית.
נעה נוצני: כן.
שולי מועלם-רפאלי: בחסדי השם יתברך.
מירב בן ארי: הנה, שולי הוסיפה, כן.
נעה נוצני: אז כשיש גם מסגרות מפוקחות וטובות, אז לא ממלאים אותם, ופוגעים כך בכולם – גם בתינוקות, וגם בהורים וגם במטפלות.
נעה נוצני: אני חושבת שהנוהל של ילדי רווחה הוא בלתי נסבל, כשיש ילדי רווחה, שכמו שאמרה חברת הכנסת מועלם, נשארים בבית שלהם, או נמצאים במסגרת פיראטית כלשהי.
נעה נוצני: לא כל דבר צריך להכניס תחת נהלים.
נעה נוצני: אנחנו בני אדם, ויש נשות מקצוע בשטח, יש את המטפלות ויש את הרכזות.
נעה נוצני: המטפלות, יש להן את היכולות שלהן, לכל מטפלת יש את היכולת שלה, את הצרכים שלה, וגם בין הילדים יש שוני ברמת ההתפתחות שלהם, בצרכים שלהם.
נעה נוצני: ובתחילת כל שנה, כשעושים את השיבוצים, מסתכלים מה הצרכים בשטח, מי הילדים, מי המטפלות, ואז עושים את התמהיל הנכון.
נעה נוצני: הן בהקשר של גילאי הילדים והן בהקשר של הרווחה.
נעה נוצני: יש ישובים, שלצערנו, כמעט כל הילדים הם ילדי רווחה.
מירב בן ארי: הם ילדי רווחה, כן.
נעה נוצני: אז מה, לא ניתן להם מסגרת, כי החלטנו על נוהל של שניים, שלושה, ארבעה ילדי רווחה?
נעה נוצני: לא.
נעה נוצני: הילדים האלה צריכים להיות במסגרת מפוקחת.
נעה נוצני: והפגיעה במטפלות, חשוב לי להגיד, שהרי המשרד מגדיר להם חמישה ילדים, על כל ילד שלא נמצא במשפחתון פשוט נחתכת להם המשכורת, ההכנסה, ב-20%.
נעה נוצני: יש כאן מטפלות שמתפרנסות, אילה תדבר, 40% פחות, והן עם 4,000 שקל על עבודה של עשר וחצי שעות ביום.
נעה נוצני: איך זה הגיוני?
נעה נוצני: זו שערורייה.
נעה נוצני: 17 שקלים לשעה, מישהי שרוצה לפרנס את המשפחה שלה, שעושה עבודה מכל הלב, בשביל הילדים, הילדים שלנו?
נעה נוצני: כאילו, איך דבר כזה בכלל ייתכן במדינה מתוקנת, תחת משרד הרווחה?
נעה נוצני: אז אני חושבת שצריך לבוא ולחשוב מחדש על זה, ולא כל דבר, כמו שאמרתי, דורש נהלים של קוביות, אלא לדבר עם האנשים ולראות מה הצרכים בשטח.
נעה נוצני: אני מצטרפת לדבריו של חבר הכנסת אשר.
נעה נוצני: באמת, שזה יוגבל, עוד שבוע-שבועיים.
נעה נוצני: כרגע, כל רגע שעובר, יש עוד ילדים שנמצאים בבית.
נעה נוצני: אמא אתמול התקשרה אליי, שברחוב שלה יש לה משפחתון שהיא יכולה להכניס את הילדה, אבל יש עוד שלושה ילדים, אז היא לא יכולה לצאת לעבודה.
יעקב אשר: הנשים האלה לוקחות חופשת לידה ולא חוזרות אחר כך.
נעה נוצני: כל יום שעובר – נשים לא הולכות לעבודה, מטפלות לא מצליחות להתפרנס בכבוד, אגב, משפחתונים נסגרים בגלל זה, וילדים לא נמצאים במסגרות מפוקחות.
נעה נוצני: זה הזמן לשנות.
מירב בן ארי: אילה דורי, מטפלת במשפחתון.
מירב בן ארי: בבקשה, אילה.
אילה דורי: שלום.
אילה דורי: אני מטפלת משפחתון כבר 20 שנה מתוך בחירה.
אילה דורי: אני מאוד אוהבת את הילדים ומאוד אוהבת את העבודה.
אילה דורי: עד שנה שעברה עבדנו עם חמישה ילדים, וזה היה מצוין.
אילה דורי: השנה אני עובדת עם שלושה ילדים, עם משכורת של, כמו שנעה אמרה, 4,000 שקל משכורת אחרי ניכוי הוצאות.
מירב בן ארי: למה את עובדת עם שלושה ילדים?
אילה דורי: בגלל הנוהל החדש.
יעקב אשר: קיצצו לה.
אילה דורי: יש מלא ילדים שמבקשים להיכנס, ילדים בני שלושה חודשים, ארבעה חודשים, חמישה חודשים, שישה חודשים, והם לא יכולים להיכנס למשפחתון שלי בגלל הנוהל החדש.
אילה דורי: הם אומרים לי – 'תחכי לוועדת חריגים'.
אילה דורי: אני אמרתי השבוע לרכזת שלי – 'למה אתם נזכרים בוועדת חריגים רק ב-15 לחודש?
אילה דורי: ' כי אחר כך אני כבר לא יכולה להכניס, אחרי ה-15 לחודש אי אפשר להכניס ילד למשפחתון, צריך לחכות לחודש הבא.
מירב בן ארי: כמה שנים את מפעילה משפחתון?
אילה דורי: 20 שנה.
מירב בן ארי: 19 שנה הכל היה רגיל?
אילה דורי: היה מצוין.
מירב בן ארי: זה רק השנה הזאת?
אילה דורי: כן.
יעקב אשר: היה מלא.
יעקב אשר: הכל היה מלא.
אילה דורי: היה מלא, היה מצוין, עבדנו מצוין.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את הטמטום הזה.
אילה דורי: יש לנו פיקוח של רכזת שנמצאת במשפחתון פעמיים בחודש, והיה מצוין, והתנהלנו.
אילה דורי: והיה מקסים, אפילו לא מצוין.
אילה דורי: לא משנה, אני לא מדברת על התנאים, שמצד - - -
מירב בן ארי: לא, נכון, עזבי התנאים.
מירב בן ארי: אנחנו דיברנו כאן, אנחנו נעשה.
אילה דורי: טוב, אז אני מדברת עכשיו על שינוי הנהלים.
מירב בן ארי: אבל זה, הנהלים האלה, תיכף נשמע.
אילה דורי: אני לא מדברת על זה, על החודשיים, שזה פחות במשכורת, ואת צריכה לפרנס משפחה.
אילה דורי: יש לי אחריות למשפחה שלי.
אילה דורי: יש לי שתי ילדות סטודנטיות, יש לי אחריות.
אילה דורי: מה אני יכולה להגיד לילדים שלי, לבנות שלי, שאני צריכה, אז אני אגיד לך משהו, אז אני צריכה לקחת עוד הלוואה מהבנק, יש לי אחריות לילדים שלי.
אילה דורי: מה אני אומרת לילדים שלי?
אילה דורי: – לא, משרד העבודה והרווחה לא מוכן להכניס יותר משלושה ילדים.
מירב בן ארי: אורלי, גם מטפלת משפחתון מאשדוד.
מירב בן ארי: ואני רוצה גם נציגה מהמגזר הערבי, כמובן.
מירב בן ארי: תחליטו, בשמחה, אחת מכן, אני שמחה שנשמע.
מירב בן ארי: נשמע את אורלי ולאחר מכן.
אורלי ביליץ': שלום.
אורלי ביליץ': אני אורלי ביליץ', אני 25 שנה עובדת במשפחתונים.
אורלי ביליץ': אני זוכרת שנים - - -
מירב בן ארי: באשדוד את עובדת.
אורלי ביליץ': באשדוד, באשדוד, נכון, 25 שנה.
אורלי ביליץ': אז אני זוכרת את השנים הטובות, שהיו חמישה תינוקות אצל מטפלת אחת, והיא בעצמה מחליטה אם היא מוכנה לעבוד או לא מוכנה לעבוד עם כמות התינוקות הזאת.
אורלי ביליץ': אם היא מסתדרת, אם היא מקצועית דווקא בתחום של תינוקות – אז בבקשה, היא מקבלת חמישה תינוקות, והיא מתפרנסת בכבוד.
אורלי ביליץ': ופתאום עכשיו, נגיד אני אדבר על המגזר החרדי, שהוא די גדול באשדוד, בעיר שלנו, ובאמת יש בעיקר שם תינוקות, ונגיד מטפלת אחת חדשה באה למשרד ואומרת – 'אני רוצה לפתוח משפחתון' – סבבה, מחליטים, בודקים את כל התנאים, היא עומדת בכל הדרישות, פותחים לה משפחתון.
אורלי ביליץ': אבל מה?
אורלי ביליץ': היא גרה באזור כזה, שיש שם מלא תינוקות, אבל חוץ משניים, ועכשיו שלושה, היא לא יכולה להכניס.
אורלי ביליץ': אז מה, היא תעבוד במשכורת אפסית?
אורלי ביליץ': מה, ממה?
אורלי ביליץ': פותחים, ופותחים, ופותחים כל שנה עוד משפחתונים, ברוך השם - - -
מירב בן ארי: כי צריך.
אורלי ביליץ': אבל מה, לא ממלאים אותם.
אורלי ביליץ': זה מצב אבסורדי.
אורלי ביליץ': זה פשוט nonsense.
אורלי ביליץ': מה אנחנו עושים?
אורלי ביליץ': למה פותחים משפחתונים, אם המשפחתונים שכבר קיימים לא מלאים?
אורלי ביליץ': אני אישית חברת הוועד של "הכוח לעובדים" באשדוד, כבר תשע שנים שאני שם בתפקיד הזה, אני אישית מכירה, פונות אליי מטפלות, שאומרות – 'אורלי, מה לעשות?
אורלי ביליץ': שניים-שלושה ילדים, לא יותר, אין לנו ילדים גדולים'.
אורלי ביליץ': במגזר החרדי מעדיפים אחרי גיל מסוים להעביר אותם למעונות, כי זה יותר זול גם ויותר משתלם להם.
אורלי ביליץ': לתינוקות זה יותר משתלם במשפחתונים, במסגרת המשפחתונים.
אורלי ביליץ': הם יודעים לעשות חשבון.
אורלי ביליץ': הם יודעים.
אורלי ביליץ': זה מאוד-מאוד פוגע.
אורלי ביליץ': וגם ההורים יושבים בבית, הילדים יושבים גם בבית, או כמו שחבר הכנסת אמר, שמכניסים אותם למסגרות שלא תחת פיקוח.
מירב בן ארי: תודה, אורלי.