GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קורן: מלא מלא מעסיקים שלא יודעים בכלל שהם חייבים כסף לארגונים האלה על דמי טיפול ארגוני.
אלי אלאלוף: יש לי הצעה מאוד פשוטה, למרות שחברי לא פה והוא לא מסכים.
אלי אלאלוף: הדרישה לתשלומים רטרואקטיביים לא מקובלת.
אלי אלאלוף: אם מישהו לא יודע לגבות את הכסף שכביכול מגיע לו בזמן שיאכל אותה.
נורית קורן: לכן אמרת שנה.
אלי אלאלוף: אז אמרתי ואני חוזר.
אלי אלאלוף: ביקשנו לבדוק את האפשרות לא יותר משלוש שנים, כולל השנה השוטפת, אבל זה המקסימום.
אלי אלאלוף: בא משרד המשפטים ואומר שזה לא מקובל עליו.
אלי אלאלוף: אז אני מזכיר לפעמים למשרד המשפטים שאנחנו המחוקק ולא הוא.
אלי אלאלוף: אם לא מקובל עליו שינמק לי למה, ואם לא, אז אני רוצה להישאר בצורה הכי פשוטה, שלוש שנים ללא שום בדיקה, מסרון לא מסרון, כל הדברים האלה, כדי שזה יהיה אפקטיבי.
אלי אלאלוף: אם נעשה את זה יותר זה רק יסבך.
אלי אלאלוף: מיהם אלה שלא שילמו בדרך כלל?
אלי אלאלוף: אלה שכבר מתקשים או שהם קטנים.
נורית קורן: אלו עסקים קטנים שלא פונים אליהם בכלל.
מיכל בירן: או שלא עדכנו אותם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: או שלא ידעו.
אלי אלאלוף: רגע, תנו לי לגמור את המשפט שלי.
אלי אלאלוף: אני לא מעוניין לראות דרישות רטרואקטיביות לשבע שנים ויותר.
אלי אלאלוף: אני אומר את הבקשה שלנו, ותבדקו עם משרד המשפטים, בבקשה, היועצת המשפטית של הוועדה.
דבי ספיר אליעזר: אני חוזרת על הדברים, אנחנו - - -
נורית קורן: זה לא מעניין אותנו מה אומר משרד המשפטים.
אלי אלאלוף: רגע, אני לא גומר משפט פה.
אלי אלאלוף: נורית, תני לי לגמור משפט.
נורית קורן: סליחה, אדוני.
נעה בן שבת: אם הנציגה של משרד המשפטים אומרת שהיא לא רואה בזה קושי, אז בבקשה, אדוני, אפשר לכתוב את הדברים עכשיו.
אלי אלאלוף: אם זה ככה, אז זה שלוש שנים, כולל השנה השוטפת.
דבי ספיר אליעזר: אנחנו מסכימים לא פחות מ - - -
אלי אלאלוף: נציגת משרד המשפטים פה?
נורית קורן: לא שואלים את משרד המשפטים.
אלי אלאלוף: אני שואל, אבל אני לא חייב לעמוד דום בפניה.
נורית קורן: נכון, די, מספיק, גם משרד המשפטים לפעמים מגזימים.
אלי אלאלוף: משרד המשפטים, יש לך עמדה, בבקשה?
איה דביר: שלום, אני לא הכרתי את העמדה הזאת, שאני מבינה שהוצגה פה לפני כן, על בעיה בהתיישנות לתקופה קצרה יותר.
איה דביר: אני אבדוק את זה ואחזיר תשובה סדורה לוועדה בפעם הבאה.
אלי אלאלוף: תעבירי, אבל בעיקרון זה מה שאמרתי.
נורית קורן: אנחנו רוצים שזה יהיה קצר יותר, ואפשר לקבוע את זה, אפילו ששבע שנים זה על-פי חוק.
עיסאווי פריג': אלאלוף, תראה, אני מחליף את אילן בוועדה הזאת לשם שינוי.
אלי אלאלוף: Welcome, גם זכותך.
עיסאווי פריג': אני בעיסוקי הקודם רואה חשבון, ועבדתי מול לא מעט עוסקים שנכנסים אליך פתאום עם דף של 10,000, 15,000 שקל חובות, ואז אתה מגלה את כל עולם הארגונים.
עיסאווי פריג': פתאום אתה מגלה אותו.
עיסאווי פריג': ניסיתי יותר מפעם להבין, לא הצלחתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ואתה רואה חשבון.
עיסאווי פריג': אני אומר לך את זה דוגרי.
עיסאווי פריג': ניסיתי יותר מפעם להבין איך המערך עובד, איך אני אגיע, לא הצלחתי.
עיסאווי פריג': אני בעד ארגונים, ללא שום קשר צריך לתת הגנה לזכויות עובדים, אבל אני רוצה להדגיש נקודה חשובה.
עיסאווי פריג': חוסר הידע אצל המעסיקים, המעבידים, על קיום ארגונים ספציפיים ועל החובה עליהם לשלם את האגרה הוא הסיבה.
עיסאווי פריג': ונחשוב ביחד, זה לא רק שלוש שנים – איך אני מבטיח שמספרה או מוסך או כל בית מלאכה שקם ידע שהוא חייב להתחבר עם הארגון?
עיסאווי פריג': אל תפריע לי.
עיסאווי פריג': אתה עושה זילות למקום הזה.
עיסאווי פריג': אתה יודע מה, מאז שנכנסתי אתה מפריע, אתה לא נותן כבוד למקום הזה.
עיסאווי פריג': אני מבקש ממך.
עיסאווי פריג': זה אחד הדברים שחשתי בעבודה שלי.
עיסאווי פריג': אנשים לא שלא רוצים לשלם, רוצים, אבל פתאום זה נופל עליהם.
עיסאווי פריג': איך בוועדה בתקנות המוצעות אנחנו יכולים להבטיח שהארגון, ולא משנה איזה ארגון, ידאג להגיע למקומות האלו?
עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע את הפרקטיקה, לצורך העניין.
אלי אלאלוף: לצערי, זה עלה.
אלי אלאלוף: אתה צודק, זה עוד קיים, וזה חלק מהתפקוד של המשרד שאמור לפקח על הארגונים האלה.
אלי אלאלוף: אני מקווה שמשרד העבודה יתקן את עצמו וישלים את הביקורת על כל הארגונים האלה.
עיסאווי פריג': מה נגיד לאזרח?
עיסאווי פריג': למעסיק?
עיסאווי פריג': למעביד?
אלי אלאלוף: לדעתי, אי-אפשר לבוא לתבוע.
אלי אלאלוף: הייתי פעם עצמאי, שנה וחצי, מאז הדיונים פה אני אומר: עוד לא נפלו עליי.
אלי אלאלוף: אני סגרתי את העסק, כמו כל חבר כנסת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני כמה זמן סגרת?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שעוד - - -
אלי אלאלוף: ביום שנכנסתי לפה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז עוד לא עברו שבע שנים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תתכונן לתביעה, עוד לא עברו שבע שנים.
אלי אלאלוף: אני לא יודע, אולי יום אחד מישהו יתעורר, ימצא את הרשימה, ויגיד: אתה - - -
עיסאווי פריג': אם נכנסת לעסק שנה-שנה וחצי ויצאת, התקנות האלו ייתנו אפשרות לארגון לשים עליך יד בעוד שנה?
אלי אלאלוף: לא, כי בשלוש השנים הראשונות או בחמש שנים הראשונות אתה לא חייב להיות שייך לארגון.
אלי אלאלוף: את זה למדתי, אבל אם לא הייתי כזה לא הייתי לומד את זה.
עיסאווי פריג': אה, אתה צריך לעבור תקופת - - -
אלי אלאלוף: אבל זה ברור, אתה צודק, אני חושב שזה התפקיד המרכזי של הארגונים, ללכת ולמכור את מרכולתם לעסקים האלה, וזה חלק.
אלי אלאלוף: יש כאלה שעושים את זה טוב ויש כאלה שלא עושים את זה, ולכן נזכרים אחרי תקופה, ובאים עם הסכומים המטורפים ששמענו.
אלי אלאלוף: לכן גם אסור לבקש רטרואקטיבית.
אלי אלאלוף: אם צריך להוסיף איזה סעיף שאומר: מי שלא הודיע וכו' וכו', הוא לא יכול לתבוע רטרואקטיבית, זה ברור, זה צריך להיות.
אלי אלאלוף: נגיע לסעיפים ונראה אם זה מספיק ברור בסעיפים הבאים שלנו.
דוד קסטל: משפט אחרון.
אלי אלאלוף: אותו משפט של ההוא?
דוד קסטל: אני רוצה להתייחס לעניין של השלוש שנים.
אלי אלאלוף: אל תוציא לנו כמו בבית המשפט הרבה מסמכים, דבר מהלב.
דוד קסטל: השבוע שני חברים שלי קיבלו 300,000 שקל ו-210,000 שקל.
דוד קסטל: השבוע, אדוני.
דוד קסטל: אז שלוש שנים לא יהיה 300,000, יהיה 150,000.
דוד קסטל: למה שלוש שנים?
דוד קסטל: יש פה בעיה.
אלי אלאלוף: הוא לא ידע שיש ארגון?
דוד קסטל: לא ידע, הוא חבר אצלי.
אלי אלאלוף: הוא לא יודע שיש ארגון?
דוד קסטל: לא.
אלי אלאלוף: אז למה לא אמרת לו?
דוד קסטל: אף אחד לא - - -
אלי אלאלוף: למה לא אמרת לו שיש את הארגון המקצועי הדרוש?
דוד קסטל: אני צריך להגיד את זה?
אלי אלאלוף: למה לא אמרת לו אתה?
אלי אלאלוף: אז הטעית אותו.
אלי אלאלוף: זאת כל התחרות שיש היום ביניכם.
אלי אלאלוף: אני, לשכת המסחר, עושה הכול, סופרמרקט, והוא נציג של גוף מקצועי מסוים, ואני עושה רק את זה.
אלי אלאלוף: אתה לא מסוגל להגיד לו?
אלי אלאלוף: אז תסלח לי, זה (אומר דברים בשפה המרוקנית), באת לנשק את אביך ועשית אותו עיוור.
אלי אלאלוף: תתבייש לך, אתה מטעה.
אלי אלאלוף: במקרה הספציפי אתה מטעה.
אלי אלאלוף: סליחה שאמרתי את זה בערבית, כי זה יצא לי מהלב.
אלי אלאלוף: אני לא מתבייש מהשפה הערבית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, אלי, אני לא הבנתי את הערבית.
דוד קסטל: אני חייב להגיב על זה.
דוד קסטל: אני אענה לך, אדוני.
דוד קסטל: אדוני, אני בתפקיד בסך הכול עוד לפני שהתחילו כל התביעות האלה.
אלי אלאלוף: מותר לנו לדבר בכל שפה בערבית.
אלי אלאלוף: הערבית שלי – זאת אמרה של אימא שלי.
אלי אלאלוף: אני אגיד אותה, אני אגיד לחברי חאג' יחיא, כי אני לומד ממנו ומשתדל שילמד ממני.
אלי אלאלוף: אמרתי משפט פשוט.
אלי אלאלוף: לפעמים אתה בא לנשק, ואתה עושה את הפרטנר הזה עיוור.
אלי אלאלוף: אתה אומר לו: בוא אליי, אני אעזור לך, אני אכוון אותך, אני רב-תחומי, הם לא רק אלה שמעסיקים אותך ומעבידים אותך.
אלי אלאלוף: ואז פתאום אתה מגלה שאתה מסתיר ממנו, מהחבר שלך.
אלי אלאלוף: אני אוהב את לשכות המסחר, למרות ההזנחה שלכם בבאר שבע – בינינו, אני באר שבעי, אני חייב למכור לכם איזה סחורה – אז פתאום אתה בא ולא אומר לו שהוא תעשיין או כל גוף מקצועי שמוכר, ושאתה אמור להעריך אותו.
אלי אלאלוף: אתה לא אומר לו לך לשם, לך תבדוק מה קורה לך שם, כי אולי בזכות הגוף השני תשפר את מצבו.
אלי אלאלוף: חברים, תהיו פתוחים.
אלי אלאלוף: אני בינתיים רואה רק מלחמה אחד נגד השני, מי יקבל את דמי הטיפול כי הוא הולך לעשות מזה איזה קרקס לא רצוי.
אלי אלאלוף: בבקשה, בבקשה, תהיו חברים אחד עם השני.
דוד קסטל: הוא חבר אצלי שנים.
אלי אלאלוף: אתה לא עושה השתלמות פעם בשנה?
אלי אלאלוף: אתה לא עושה השתלמויות פעם בשנה?
אלי אלאלוף: פעם בשנתיים?
עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם גם נשלחה דרישת תשלום בזמן - - -
אלי אלאלוף: תעשו גם השתלמויות חוזרות כדי לעדכן, הדברים משתנים, אני רואה את זה פה.
דוד קסטל: ישבתי פה ושמעתי את הדברים, וגם לי יש זיכרון טוב.
דוד קסטל: שמעתי את חברי הכנסת מדברים, וגם אותך, אדוני היושב-ראש, שהנושא הזה הוא נושא לחקיקה, והחקיקה תפתור את הבעיה של הרטרואקטיביות.
אלי אלאלוף: עובדה שאף אחד מאיתנו לא לקח את היוזמה לחקיקה פרטית.
דוד קסטל: סליחה, יש, אדוני, יש הצעת חוק.
אלי אלאלוף: אני לא ראיתי שהיא הגיעה לפה, הייתי רץ.
דוד קסטל: יש הצעת חוק.
אלי אלאלוף: בין היתר הייתי מבטל – הצעת חוק שלך?
אלי אלאלוף: לא, בינתיים.
דוד קסטל: לא שלי.
אלי אלאלוף: אני לא ראיתי הצעת חוק שעברה תהליך של חוק.
דוד קסטל: עברה.
דוד קסטל: יש הצעת חוק שמונחת, עברה את האישור של היועצים המשפטיים.
נעה בן שבת: אבל היא צריכה לעבור קריאה טרומית בשביל להגיע לכל הדיונים בוועדה.
דוד קסטל: לא משנה, היא קיימת.
אלי אלאלוף: חבר'ה, וואי, וואי, אם הייתם יודעים כמה הצעות חוק מסתובבות באוויר פה.
נעה בן שבת: זו התקנה שהיום קובעת ריבית בשיעור של 3% לשנה.
נעה בן שבת: היום תקנה 2ג אומרת שאם דמי הטיפול משולמים אחרי חודש מאי בשנה מסוימת אז מתווספת עליהם ריבית בשיעור של 3% לשנה.
עיסאווי פריג': זה מתבטל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מתבטל.
אלי אלאלוף: אתם מסכימים לבטל את זה.
עיסאווי פריג': זה בסדר שזה מתבטל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: נעשה על זה דיון מיוחד.
עיסאווי פריג': אפשר הסבר?
אלי אלאלוף: אפשר הסבר?
דבי ספיר אליעזר: אני אסביר.
דבי ספיר אליעזר: נכון להיום החובה לתשלום דמי טיפול, לפי התקנות של היום, זה לכל ארגון שהוא צד להסכם קיבוצי שהורחב.
דבי ספיר אליעזר: גם אם ההסכם הקיבוצי האחרון שנחתם על-ידי אותו ארגון, כל עוד הוא הסכם קיבוצי קיים, הורחב בשנת 1980, יכול היום הארגון – גם אם הוא לא פועל הלכה למעשה ביחסי עבודה –לגבות דמי טיפול מכוח אותו הסכם קיבוצי שהורחב, עליו הוא חתם ב-1980.
דבי ספיר אליעזר: אנחנו רוצים שהגבייה של דמי הטיפול תבוא ליד פעילות ויחסי עבודה, ולכן נקבע בהצעה שלנו שהחובה תהיה לתשלום דמי טיפול לשבע שנים, וכל עוד יש פעילות ויחסי עבודה.
דבי ספיר אליעזר: ירצה להמשיך לגבות, תהיה פעילות ויחסי עבודה, יחתום על עוד הסכם קיבוצי, יהיה צד להסכם קיבוצי כלל ארצי, כמו לדוגמה בנושא שבוע העבודה, פנסיה, ואז הוא יוכל להמשיך לגבות.
עיסאווי פריג': מה שבע שנים?
עיסאווי פריג': התייחסות אחורה או בכלל?
דבי ספיר אליעזר: נתקן את התקנות, והוא יכול להמשיך.
אלי אלאלוף: אני מבקש, אל תתייחסי לשאלות פרטיות, תתייחסי לשאלות הכלליות.
אלי אלאלוף: לא הבנתי את שבע השנים האלה, על מה זה חל.
דבי ספיר אליעזר: שוב, בא ארגון עובדים, ארגון מעסיקים, חותם על הסכם קיבוצי בענף מסוים, זה מקנה לארגון מעסיקים - - -
נעה בן שבת: בוצע צו הרחבה.
דבי ספיר אליעזר: והוחלט להוציא צו הרחבה, כי נבחנו - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי החליט?
עבד אל חכים חאג' יחיא: השר החליט.
דבי ספיר אליעזר: השר מחליט להוציא צו הרחבה לאחר התייעצות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה ההוצאות של אותם ארגונים על ההרחבה של הצו?
דבי ספיר אליעזר: זה לא קשור להוצאות.
דבי ספיר אליעזר: הסעיף הזה לא קשור להוצאות, ולדעתי הוא אחד הסעיפים – היא אחת התקנות החשובות בתקנות האלה.
דבי ספיר אליעזר: שוב אני אסביר.
דבי ספיר אליעזר: הסכם קיבוצי כללי נחתם על-ידי ארגון עובדים בארגון מעסיקים על-ידי ארגון העובדים היציג באותו ענף.
דבי ספיר אליעזר: לשר יש סמכות להרחיב את ההסכם הקיבוצי הזה על כלל הענף.
דבי ספיר אליעזר: מתי?
דבי ספיר אליעזר: כשהוא שם לב שבאמת זה חל על מס' גדול של עובדים באותו ענף, שארגון המעבידים הוא ארגון דומיננטי באותו ענף, ותחתיו מועסקים רוב העובדים.
דבי ספיר אליעזר: הוא עושה כל מיני בחינות, וזה קובע בעצם את הנורמה.
דבי ספיר אליעזר: הכנסת מחוקקת חוקים, וגם צו הרחבה קובע נורמות שאי-אפשר להוריד מהן בצווי הרחבה, הם פרי של הסכמים קיבוציים שנחתמו.
דבי ספיר אליעזר: החובה הזאת והחתימה הזאת על ההסכם הקיבוצי היא בעצם בהרחבתו.
דבי ספיר אליעזר: זה מה שמקנה זכות לארגוני מעסיקים לגבות את דמי הטיפול, וזה מראה לנו פעילות ויחסי עבודה, כשאנחנו יוצאים מנקודת הנחה שיחסי עבודה תקינים מביאים לשיפור בתנאי עובדים, ויש לזה חשיבות של ממש.
דבי ספיר אליעזר: על מנת לוודא שמדובר בארגון מעסיקים פעיל, שהוא זה שגובה את דמי הטיפול, קבענו שחובת התשלום תוגבל לשבע שנים ממועד חתימה על ההסכם הקיבוצי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מיום ההרחבה.
רועי פולקמן: ממועד צו ההרחבה.
דבי ספיר אליעזר: סליחה, ממועד מתן צו ההרחבה.
דבי ספיר אליעזר: שבע שנים זה מעט זמן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מעט זמן?
דבי ספיר אליעזר: זה מעט זמן בהתחשב ביחסי עבודה.
דבי ספיר אליעזר: אי-אפשר כל יום - - -
אלי אלאלוף: שבע שנים קדימה או אחורה?
קריאות: קדימה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: קדימה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בלי הוצאות, בלי שעשו איתם - - -
דבי ספיר אליעזר: עד שבע שנים.
דבי ספיר אליעזר: כאשר אחרי שבע שנים כדי להמשיך לגבות הארגון צריך לעשות אחד מאלה: או לחתום על הסכם קיבוצי חדש שיורחב או, שתיים, להצטרף להסכם קיבוצי כללי, כלל משקי שהורחב על-ידי השר.
דבי ספיר אליעזר: כלומר, הארגון צריך להמשיך להראות פעילות ויחסי עבודה כדי להמשיך לגבות כסף.
דבי ספיר אליעזר: המצב היום הוא שארגון שחתם על הסכם קיבוצי שהורחב גם לפני 40 שנה, וההסכם הקיבוצי הזה הוא בתוקף על כלל המשק מכיוון שהוא הורחב ובאמת המעסיקים צריכים לשלם, גם הארגון יכול להמשיך לגבות דמי טיפול.
דבי ספיר אליעזר: אנחנו רוצים יחסי עבודה אקטיביים, ואנחנו רוצים לראות במהלך התקופות האלה שהארגון פועל כדי לקדם יחסי עבודה גם בענף וגם - - -
אלי אלאלוף: וימשיך לגבות דמי טיפול בעתיד.
דבי ספיר אליעזר: בעתיד, כן.
אלי אלאלוף: שבע שנים קדימה.
דבי ספיר אליעזר: שבע שנים קדימה.
אלי אלאלוף: אבל כל שנה ושנתה, לא מראש.
דבי ספיר אליעזר: כן, נכון.
מיכל בירן: יש לי שאלה בעניין הזה.
מיכל בירן: לאורך כל הדיונים מאוד הוטרדתי מהעניין של הפרמטר של ההסכם הקיבוצי.
מיכל בירן: מצד אחד אני מפחדת ממה שאת אומרת שעלול להיות מצב שבו, מה שנקרא, במקום שבכלל לא צריך תיקון, בגלל שיצטרכו לסמן "וי" בהסכם קיבוצי כדי לגבות כסף, פתאום נמצא הסכמים קיבוציים שמשנים פיפס ומשהו כזה רק בשביל שיוכלו לגבות.
מיכל בירן: זה דבר אחד שמטריד אותי.
מיכל בירן: ודבר שני, אמרתי לחברים בלשכות המסחר, שגם דיברו איתי רבות, זה שלאורך התקופה הזאת חיכיתי לפרמטר חלופי.
מיכל בירן: זאת אומרת שמצד אחד יוודא שארגון אמיתי באמת דואג לחברים שלו ושלא גובים סתם, אבל לא באתי נעולה שהפרמטר היחיד האפשרי הוא הסכם קיבוצי.
נעה בן שבת: אבל כרגע אנחנו מדברים על הארגון הזכאי, והחוק קובע לנו מי יכול לגבות דמי טיפול.
נעה בן שבת: אנחנו אומרים שזה ארגון שהוצא לו הסכם קיבוצי וניתן לו צו הרחבה.
מיכל בירן: זאת אומרת שזה לא המקום שבו אנחנו משנים את זה.
נעה בן שבת: כרגע אנחנו אומרים כמה זמן הוא יוכל לגבות מכוח זה שהוצא בזמנו צו הרחבה.
נעה בן שבת: אז אומרים שרק שבע שנים, אבל מאפשרים לו גם אם הוא חתם על צו הרחבה על הסכם כללי.
נעה בן שבת: זאת אומרת על דברים יותר כלליים, למעט אם זה צו הרחבה בנושא של הוצאות נסיעה ודמי הבראה.
עיסאווי פריג': אם כל שבע שנים, אז ידאגו להחתים אותו על צו הרחבה.
נעה בן שבת: אנחנו לא מדברים עכשיו על הארגון האלטרנטיבי, הארגון - - -
אלי אלאלוף: האם לשכות המסחר השיגו הסכם קיבוצי כלשהו?
מיכל בירן: הן בכלל לא מורשות.
אלי אלאלוף: תעני לי.
דוד קסטל: אני יכול לענות.
דוד קסטל: אדוני, קודם כל לגבי השאלה הקודמת, אני מבקש שניפגש ונדבר.
אלי אלאלוף: אני פנוי להובלות.
דוד קסטל: גם כשאמרת את זה בערבית אז אני מאוד נפגעתי.
אלי אלאלוף: ערבית זאת שפה מצוינת.
עיסאווי פריג': הפעלת את חוק הלאום ככה - - -
אלי אלאלוף: אני לא מדבר, אני לא בהפגנה, אני בלב.
דוד קסטל: גם אצלי בבית ידעו ערבית.
דוד קסטל: אדוני, אני מודה למיכל שהייתה אצלנו בלשכת המסחר וראתה את הפעילות שלנו.
דוד קסטל: לגבי שקיפות עמותה רשומה.
דוד קסטל: שאל אותי יצחקי: אתה מדווח?
דוד קסטל: אני מדווח.
דוד קסטל: יש לי אישור ניהול תקין, אדוני.
דוד קסטל: מאז שאני בתפקיד יש לנו אישור ניהול תקין מרשם העמותות.
אלי אלאלוף: שמעת שאני מטיל ספק ביכולות שלך?
אלי אלאלוף: אני לא מבין מה אתה צריך שיחה אישית איתי.
דוד קסטל: אני מספר לך, אדוני, לגבי הסכם קיבוצי.
דוד קסטל: יש הסכם קיבוצי חתום של לשכת המסחר תל אביב, שנמצאים פה, והסכם קיבוצי חתום של לשכת המסחר באר שבע.
אלי אלאלוף: על איזה נושא?
דוד קסטל: על נושא מסחר ושירותים.
דוד קסטל: ההסכם הזה חתום מלפני ארבע שנים.
דוד קסטל: כשנכנסתי לתפקיד אמרתי שאני בעד עבודה מאורגנת, אני לא מתנגד לעבודה מאורגנת.
דוד קסטל: עשיתי אסיפה אצלי בהנהלה, אישרו לי לחתום על הסכם קיבוצי.
דוד קסטל: היה לנו בעבר במסחר ובשירותים, אדוני, ביקשתי להצטרף.
אלי אלאלוף: בזכותך פעם ראשונה הושג הסכם קיבוצי בלשכות המסחר?
דוד קסטל: לא, היה לנו הסכם קיבוצי בעבר שלא הוארך.
דוד קסטל: אצלנו זה וולונטרי.
דוד קסטל: היו בחירות, היו נשיאים אחרים, הם החליטו אחרת.
דוד קסטל: באתי לתפקיד לפני שלוש שנים ואמרתי שאני רוצה הסכם קיבוצי, אמרתי שאני מוכן להצטרף להסכם הקיבוצי של תל אביב ובאר שבע בתחום המסחר והשירותים.
דוד קסטל: לא קרה כלום.
דוד קסטל: באו אליי למשרד נציגי ההסתדרות, ביקשו את השמות של החברים שלי, נתתי להם את השמות, חתמו על הסכם סודיות, קיבלו את כל הרשימות.
דוד קסטל: אתה מוכן לחתום על כל הצפון?
דוד קסטל: אמרתי כן, אין בעיה, אני מוכן לחתום.
דוד קסטל: אמרו לי מצוין.
דוד קסטל: מועצת חיפה אמרה לי כל הכבוד.
דוד קסטל: לא חתמו.
דוד קסטל: חודש-חודשיים-שלושה.
דוד קסטל: מדוע, אדוני?
דוד קסטל: פשוט מאוד.
דוד קסטל: חיסול.
דוד קסטל: רוצים לחסל אותנו, אדוני, לא רוצים תחרות.
דוד קסטל: לא רוצים תחרות.
דוד קסטל: לא רוצים ארגון שיש לו אישור ניהול תקין, שקיים 95 שנה, שנותן שירותים לצפון, שנותן שירותים לפריפריה.
דוד קסטל: איפה?
דוד קסטל: מדינת תל אביב, רבותיי.
קריאה: מי אמור לאשר את זה?
דוד קסטל: מספיק עם זה.
דוד קסטל: זה לא יהיה.
דוד קסטל: תחשבו על הפריפריה, רבותיי.
אלי אלאלוף: זה את המחליפה או ממלאת המקום?
אלי אלאלוף: זה רציני.
אלי אלאלוף: קודם כול לא אישרו לנו להיפרד מאדון יצחקי, אנחנו נעשה את זה, מגיע לך.
רבקה ורבנר: צריך לעשות איזשהו אירוע לדעתי בכנסת.
אלי אלאלוף: ברוכה הבאה לתפקיד.
רבקה ורבנר: תודה רבה.
רבקה ורבנר: אני רק רוצה לענות במה שאפשר לחברת הכנסת בירן.
רבקה ורבנר: הרחבה של הסכם קיבוצי נעשית רק אחרי בדיקה כמותית ובדיקה איכותית.
רבקה ורבנר: אם השר לא רואה שיש איזה שינוי מהותי לטובה או איזשהם תנאים יותר טובים הוא לא ירחיב את זה, ולכן זה עונה על השאלה.
מיכל בירן: את אומרת שאין מה לחשוש מהסכמים מפוברקים.
רבקה ורבנר: לא הייתי חוששת מהסכם מפוברק, אלא להסכם מיטיב אם הוא הורחב.
קריאה: רוצים תחרות.
רבקה ורבנר: אני אמרתי את האמת שלנו, של השר.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שבעוד שתי דקות הישיבה תינעל, אז מי שיש לו הערה קרדינלית.
אלי אלאלוף: יש לי שני דיונים על האומנה, וזה לא פחות חשוב שנדבר על הילדים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא של שבע השנים מאוד מציק לי, אולי נדבר על זה בישיבה הבאה.
אלי אלאלוף: נדבר על זה, נחזור בדיון הבא.
אלי אלאלוף: אתם מבינים שאי-אפשר לסיים היום את הדיון, ולכן לא נצביע.
אלי אלאלוף: גילוי נאות, אני אומר בוקר טוב לאחיין שלי, למי שלא יודע.
אלי אלאלוף: בוועדה הזאת לפחות פוגשים קצת משפחה.
שמרית גיטלין-שקד: עושים עוד דברים טובים.
אלי אלאלוף: היום 8 באוגוסט 2018, כ"ז באב תשע"ח, השעה 09:05.
אלי אלאלוף: אנחנו נמצאים ברוויזיה שביקשתי.
אלי אלאלוף: קודם כול נפתח את הרוויזיה, זאת הפרוצדורה?
שמרית גיטלין-שקד: אפשר קודם כול לקיים דיון.
ענת כהן שמואל: אתה יכול לשמוע קצת מה קיבלנו, ומה רוצים להציע.
אלי אלאלוף: כבר יודעים מה תהיה ההחלטה.
אלי אלאלוף: היום ההחלטות הן פה אחד.
שמרית גיטלין-שקד: אנחנו רוצים להצביע על פתיחת הרוויזיה?
אלי אלאלוף: נצביע על פתיחת הרוויזיה.
אלי אלאלוף: מי בעד פתיחת הרוויזיה?
אלי אלאלוף: היום הכול ילך ככה.
אלי אלאלוף: התלבטנו סביב פרסום של החומר הזה, איך הוא נקרא?
שמרית גיטלין-שקד: אספרטיים.
אלי אלאלוף: אספרטיים.
אלי אלאלוף: ואחרי הבדיקה שהיועצת המשפטית שלנו עשתה גם לגבי אירופה, גם באירופה מציינים את זה, ואין שום סיבה שאנחנו לא נעשה את זה, במיוחד שיש סכנות בעיקר לילדים עד גיל שלוש, ואלו סכנות בלתי הפיכות.
אלי אלאלוף: אז אין שום סיבה שנסתיר את זה מהציבור.
אלי אלאלוף: דווקא משרד הבריאות, שתפקידו לשמור על הבריאות של כל אזרחיו, גם כן אמור לתת לזה הגנה.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו בעד להחזיר את זה.
אלי אלאלוף: אמרו לי שהזמינו אם של ילד.
ענת כהן שמואל: כן, אפרת.
אפרת גפן: אני.
אלי אלאלוף: קודם כול נשמח לשמוע אותך.
אפרת גפן: אני אימא לילדה שחולה ב-PKU – Phenylketonuria.
אפרת גפן: אני לא יודעת מי יודע, מי לא יודע, אני אגיד את זה בקצרה.
אפרת גפן: בעצם מי שחולה במחלה הזאת אז יש לגוף שלו בעיה לפרק את חומצת האמינו, שזה פנילאלנין, שחלק מזה הם אספרטיים.
אפרת גפן: אלו ילדים ואנשים חולים שחיים תחת דיאטה, כשכל מה שקשור לחומצה - - -
אלי אלאלוף: תסלחי לי, זה תוספת כוח של מאה אחוז.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת ג'מעה, בוקר טוב.
ג'מעה אזברגה: מה נשמע?
ג'מעה אזברגה: בוקר טוב.
אפרת גפן: בעצם כל מה שקשור לחלבון אסור להם לאכול, או במידה ממש ממש מועטה ומבוקרת, כמובן.
אפרת גפן: מה שקורה לגבי האספרטיים, לא תמיד – לפעמים כן ולפעמים לא – אנחנו רואים שזה מצוין במזונות.
אפרת גפן: וגם אם כן, ממש בקטן, לפעמים רק באנגלית מאחורה.
אפרת גפן: מבחינתנו אנחנו רוצים שזה יופיע בהדגשה, כמו המוצרים שהם ללא גלוטן, שזה כבר מופיע בחזית של האריזה בצורה שההורים רואים את זה.
אפרת גפן: אני יכולה להגיד לך שלפעמים זה נמצא במשחות שיניים של ילדים ששמים כדי שזה יהיה קצת מתוק.
אפרת גפן: מאוד קשה לילדים גם ככה עם כל הדיאטה, ולנו כהורים, להסתכל ולחפש איפה כן ואיפה לא, אז חשוב לנו שזה משהו שיופיע בהדגשה.
אפרת גפן: שוב, במזונות שזה קיים שזה יופיע, כי יש כאלה שגילינו אחר כך שזה לא מופיע, למרות שהחומר הזה קיים.
אלי אלאלוף: מה שלום הילדה?
אפרת גפן: כן, מטופלת.
אלי אלאלוף: משרד הבריאות רוצה להסביר לנו?
אלי גורדון: אדוני היושב-ראש, אני מציע שאנחנו נהיה אחרונים בהתייחסות.
אלי אלאלוף: נציגות התעשיינים?
אלי אלאלוף: אין לכם התנגדות.
אלי אלאלוף: הנציג של משה, אין לך התנגדות?
דן קדרון: יש הרבה נכים שמשתמשים בחומר הזה, בסוכרזית ובכל הדברים האלה.
דן קדרון: אני גם משתמש בזה.
דן קדרון: באמת אומרים שזה לא הכי בריא, אבל יש אנשים שפשוט לא יכולים לעכל סוכר, אז זה עוזר לנו המון.
דן קדרון: אבל אני חושב, היושב-ראש, יכול להיות שזה טוב באמת, כי זה יפתור בעיה כשזה יהיה מסומן.
אלי אלאלוף: אז אין לנו ברירה, אלא להגיע למשרד הבריאות.
אלי גורדון: יוסי שדה, אחראי על תחום תוספי מזון, הוא יתייחס לכל זה.
יוסי שדה: לגבי נושא של אספרטיים.
יוסי שדה: ראשית, הוא תוסף מזון מותר במדינת ישראל למגוון גדול מאוד של מוצרים, לאחר שנחקר 30 שנה.
יוסי שדה: זה תוסף המזון הממתיק שנחקר הכי הרבה שנים, ועבר את הכי הרבה המחקרים, ונמצא שאין שום סיבה לא לעשות בו שימוש ראוי כמו שהוא נעשה במדינת ישראל.
יוסי שדה: כלומר, לקצוב כמות זה לא מסכן אף אחד, למעט הקבוצה של חולה ה-PKU, שהיא קבוצה מיוחדת במינה, ולכן ההתייחסות שלנו היא פרטנית.
יוסי שדה: היא מודגשת אפילו במסגרת כדי לא לגרום חלילה נזק למי שלא אמור להיגרם לו נזק.
יוסי שדה: אין שום בעיה עם הצריכה של אספרטיים, זה קיים בכל ארצות העולם, באירופה, בארצות הברית, בקנדה, בניו-זילנד, באוסטרליה, בכל המדינות בעולם עושים שימוש בתוסף הזה.
יוסי שדה: אנחנו לא מאשרים אותו לשימוש במזונות לגילאים אפס עד שלוש, אף-על-פי שאם מישהו יצרוך את זה לא ייגרם לו איזשהו נזק.
יוסי שדה: אבל לטווח ארוך לא היו מספיק מחקרים כדי שיתייחסו לקבוצת הגיל הזאת ויגידו שזה מספיק בטוח.
יוסי שדה: ולכן אנחנו לא סומכים את ידינו על שימוש כזה לתינוקות ופעוטות, משמע – אפס עד שלוש.
יוסי שדה: יחד עם זאת, אין שום בעיה לצרוך את התוסף הזה, ולכן הוא קיים בכל המזונות.
אלי אלאלוף: ולכן מה ההמלצה שלכם?
יוסי שדה: בתקנות שקיימות היום – ההצעה שהובאה ביוזמת
יוסי שדה: כם מדברת על איזשהו שינוי נוסח שלמעשה מבחינתנו אין לנו איזושהי התנגדות לייצור של אספרטיים.
יוסי שדה: אנחנו חושבים שמאחר שאנחנו דוגלים בחקיקה בין-לאומית וביישור קו עם חקיקה בין-לאומית היינו מעוניינים שהנוסח יהיה באותו הנוסח הקיים בחקיקה האירופית, שגם מתייחס לאזכור המילה אספרטיים.
יוסי שדה: כי לא יעלה על הדעת שאם כבר אנחנו מדברים על אזכור המילה אספרטיים, שלא הייתה קיימת, אז כדאי להזכיר אותה באופן שבו היא קיימת בחקיקה הבין-לאומית, וזה בחקיקה האירופית.
יוסי שדה: אספרטיים לא מוזכרת בחקיקה בארצות הברית, היא לא מוזכרת בקנדה, היא לא מוזכרת בניו-זילנד.
יוסי שדה: באף חקיקה לא מוזכרת המילה אספרטיים באזהרות.
יוסי שדה: ולכן, אני אומר שאם אנחנו רוצים בכל זאת להזכיר אותה, ואין לנו שום התנגדות, אז להזכיר אותה בצורה שקיימת בחקיקה הבין-לאומית, משמע בחקיקה האירופית.
אלי אלאלוף: יש ליועצת המשפטית שלנו את הנוסח.
אלי גורדון: אדוני היושב-ראש, ברשותך.
אלי גורדון: באופן עקרוני חקיקה אירופית, שדובר עליה יותר מפעם אחת במהלך המפגשים כאן סביב הסוגיה הזאת, היא כן מוכרת גם לנו, היא מאפשרת את הגמישות ליצרן או ל-business food, business operator, מה שנקרא, לסמן את השם המלא של התוסף ברשימת הרכיבים.
אלי גורדון: ואם היא לא מופיעה ברשימת הרכיבים בשם מלא אלא במס' אז לכתוב אזהרה אחרת.
אלי גורדון: השיקולים שעמדו כנגד עינינו כשכתבנו ויצאנו עם המסר שלנו מתבססים על יצירת איזשהו מכנה משותף רחב ביותר מבחינת האזהרה.
אלי גורדון: כמו שאמרנו וכמו שציינת, אנחנו כן רוצים להגן על כלל אוכלוסיית מדינת ישראל, לרבות חולי PKU.
אלי גורדון: ולכן, כבר מאז 1984, ועוד לפני, התוסף מאז שהוא נמצא בשימוש מלווה באזהרה כזו או אחרת שהשתנתה עם השנים, עם טכנולוגיות וכו'.
אלי גורדון: לסיכומו של דבר, אני מבין שאין באופן עקרוני התנגדות לאף אחד למסר ולאזהרה כפי שהוצגו על-ידי היועצת המשפטית של הוועדה.
אלי גורדון: לכן, שוב, אנחנו אומרים כמו שיוסי אמר, גם האופציה הראשונה שהצענו לטעמנו היא טובה, גם האופציה הזאת, ולכן, להחלטתכם.
אלי גורדון: אם אין לאף אחד התנגדות חבל על הדיון.
אלי אלאלוף: אז נלך על האופציה השנייה.
שמרית גיטלין-שקד: לנוסח שמונח כאן בפנינו.
אלי אלאלוף: אז זה הנוסח שלנו?
שמרית גיטלין-שקד: אין התנגדות, זה בדיוק הנוסח הזה.
אלי גורדון: גם בנוסח הזה, גם בנוסח הקודם, אנחנו - - - המטרה, לכן אין לנו התנגדות.
אלי אלאלוף: תקראי אותו, בבקשה.
אלי אלאלוף: בואו נאפשר ליועצת המשפטית לקרוא.
שמרית גיטלין-שקד: אני אקריא.
שמרית גיטלין-שקד: בעצם יהיה כתוב: מכיל אספרטיים, בסוגריים, מקור של פנילאלנין.
שמרית גיטלין-שקד: שזאת בעצם האזהרה שדורשים באיחוד האירופי כשאין רישום של שם המוצר ברכיבים.
שמרית גיטלין-שקד: אנחנו בעצם נדרוש אותו תמיד.
שמרית גיטלין-שקד: כשהמוצר מכיל אספרטיים תהיה חובה בכל מקרה לכתוב את המילים: "מכיל אספרטיים (מקור של פנילאלנין).
שמרית גיטלין-שקד: " זאת המשמעות.
אלי אלאלוף: ג'מעה, מקובל?
ג'מעה אזברגה: כן, מקובל.
אלי אלאלוף: אם זה ככה, אנחנו שמחים להיפגש תמיד.
אפרת גפן: אפשר להוסיף משהו?
אפרת גפן: אולי לא הבנתי נכון, אבל לפי מה שהם אמרו זה או שיהיה ציון של זה או שיהיה במספרים או באותיות כמו שזה מופיע – E951.
אפרת גפן: זה גם וגם?
אפרת גפן: כי יש אנשים שלא ידעו מה זה, לצורך העניין.
אפרת גפן: אם תגידי לי E - - -
אלי גורדון: זאת הסיבה שכרגע מציעים משהו שיהיה גורף, גם אם ברשימת הרכיבים מופיע שם מלא.
אלי גורדון: זה מה שקורה היום למעשה ברוב המקרים - - -