GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נתי ביאליסטוק: מה לעשות, אני קרוב אצל עצמי, אנשים עם מוגבלות שאנחנו לא בודקים את הצרכים שלהם אנחנו דנים אותם לעוני משווע ומתמשך אותם את בניהם את בני בניהם וכנראה גם את - - - והדבר הזה יורד לשורשו של עניין משום שאם אנחנו נמשיך לא לתקן את הפרדיגמה, אנחנו נמשיך לטפל בבעיות הלא נכונות או רק בחלק מהבעיות ואנחנו לא נפתור את העוני לאורך זמן.
נתי ביאליסטוק: עוני לא נפתר ביום אחד, אני מבין את זה, אני לא תמים, אבל אני גם מוכרח להסב את תשומת הלב גם לדברים אחרים, כי אתה לא יכול לדבר על פתרון לעוני וכל הנושאים שעלו פה בלי לדבר על פתרונות נגישות כי אם החינוך לא נגיש, אז אתה לא פותר את העוני בתחום הזה, או אתה אולי גם מרחיב ומנציח אותו ואם הבריאות לא נגישה, כנ"ל.
נתי ביאליסטוק: אני אתן דוגמה כי זה קופץ לי.
נתי ביאליסטוק: הנושא של סימון מוצרים בבריאות, ישבתם פה שעות בוועדה הזאת אם אני לא טועה, ויכוחים עם משרד הבריאות, ויכוחים עם הספקים - - -
אלי אלאלוף: תישאר, יש עוד דיון.
אילן גילאון: נתי, נגישות זה הסוציאליזם החדש.
נתי ביאליסטוק: אילן, הנושא של הסימון לא עוסק בנגישות לאנשים עם מוגבלות, אין לזה שום התייחסות.
נתי ביאליסטוק: זאת אומרת שזה לא מעניין את משרד הבריאות או את היצרנים אם עיוור יוכל לדעת אם המוצר הזה בריא או לא בריא, או אם אדם עם מגבלה קוגניטיבית יבין שנתרן ואלקטרוליטים ואני לא יודע מה עוד - - -
אלי אלאלוף: יש כמה שמות שאני לא מכיר.
אילן גילאון: נתי נגישות זה לכולם - - - -
סעדה יקותיאלי: אבל זה נושא אחר.
נתי ביאליסטוק: סליחה גבירתי, זה לא נושא אחר ועד שלא תשנו את הדנ"א שלכם ותבינו שזה אותו נושא, אתם כנראה לא תפתרו את העוני במדינת ישראל.
אלי אלאלוף: אני מצטער סיימנו.
אלי אלאלוף: נתי יש לי הערה.
אלי אלאלוף: בואו לא נעשה מכל דיון דבר אחר.
נתי ביאליסטוק: אני לא עושה דבר אחר.
אלי אלאלוף: אל תפריע עכשיו.
אלי אלאלוף: אתה יודע שאני אוהב אותך אבל יש גבול.
אלי אלאלוף: אתה לא מפריע לי.
נתי ביאליסטוק: שמענו הרצאה כמה התזונה חשובה לבריאות וכמה האוכלוסיות העניות נפגעות מתזונה לא בריאה.
נתי ביאליסטוק: אז הנה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, אנחנו התכנסנו לקיים דיון על דו"ח העוני, ביצוע.
אלי אלאלוף: ולא על עקרונות של העוני.
אלי אלאלוף: אתה רוצה דיונים על זה, אני יכול לעשות לך עוד מאה שנה.
אלי אלאלוף: עכשיו אני מסכם.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל מי שנתן לנו דיווח ולכל מי שמזהה את הדברים שצריכים עוד לעשות.
אלי אלאלוף: אלה מעניינים אותנו.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, למרות כל מה שנעשה, למרות המיליארדים, אנחנו רק בהתחלת הדרך, וכל אחד מאתנו שיעביר את זה הלאה, כל אחד בסגנון שלו.
אלי אלאלוף: קיבלנו דו"ח של ביצוע וזה מאוד חשוב והגיע הזמן שבכנסת גם נחוקק חוק, נאשר דברים וגם נעקוב אחרי זה, וזה היה הדיון.
אלי אלאלוף: פה נעשו דברים.
אלי אלאלוף: לקחתי הרבה משימות לעשות, אנחנו משאירים את זה באחריות הוועדה, הוועדה תעשה מעקב, אבל לא רק מעקב.
אלי אלאלוף: הוועדה גם עומדת לרשות כל המשרדים כדי להזיז נקודות תקועות כאלה ואחרות, כדי שאנחנו נעזור גם לכם גם בהשפעות פוליטיות ואני אוהב להשתמש בהשפעות פוליטיות כדי לתקן עיוותים.
אלי אלאלוף: הדו"ח הזה נבחר כדו"ח מאוד מעשי, לא דו"ח של תיאוריות.
אלי אלאלוף: ידענו לכוון בכיוון הזה ואני שמח שכיוונו למעשים ולא לניתוח מצב של העוני כזה או אחר, בניתוח לפי אסכולה כזאת, לא לפי המצב של העניים בארץ, כדי שיצאו משם, כדי שהמדינה, הפטרנליזם היחיד שהייתי מבקש ממנה שתעשה הכל כדי שהעניים יצאו מהעוני.
אלי אלאלוף: כל השאר, העניים יודעים לעשות את זה לבד והם יודעים לעשות.
אלי אלאלוף: לפעמים בעוני יש יותר עוצמות מאשר אצל המפונקים שאכלו את העולם עם כפית זהב, רק שתבינו את זה, כאחד שבא משם.
אלי אלאלוף: העוצמות שלי הן אחרות מאשר של בני דודיי שהיו מליאנים.
אלי אלאלוף: זה הדבר היחיד שמעניין, מעשים, לא תיאוריות.
אלי אלאלוף: מעשים עם האתגרים.
אלי אלאלוף: אני שמח לשמוע שיש גם תכלול כזה ואחר בעתיד, אבל קודם כל התכנסנו ותפקיד כת"ף זה לציין את העובדות, איפה הן נמצאות עכשיו אחרי שהתקבלו החלטות לפני שלוש שנים.
אלי אלאלוף: הישיבה לכולם בעוד שישה חודשים.
אילן גילאון: תודה גם לך שאתה הראשון ששמת את הנושא על סדר היום, במלחמה בעוני.
סעדה יקותיאלי: אני רוצה להודות למר אלאלוף שאני מכירה אותו כבר בשלוש השנים האחרונות שכל כולו הוא שם, הקדיש המון שעות של ועדות בכדי באמת באמת לעזור לעניים בארץ ואנחנו רואים באמת שיש התקדמות.
סעדה יקותיאלי: היישום אני מקווה שייושם, אבל יש עניים ויש קשיים במיוחד לעניים הזקנים שהם בערך כמעט בגיל שלי, אני כבר אזרחית ותיקה ובאמת שם צריך לתת את הדגש.
אלי אלאלוף: על סדר-היום: הצעת תקנות אומנה לילדים.
אלי אלאלוף: למה יש לנו שתי ישיבות על אותו נושא?
נעה בן שבת: אחת זה תקנות שנוגעות לגוף המפעיל והתנאים שנדרשים לגביו, והשנייה – נוגעות לבקשה לרשיון.
נעה בן שבת: אלה שתי תקנות עם מוזמנים שונים.
אלי אלאלוף: נתחיל בגוף המפעיל.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, בבקשה, אם אפשר הערות מקדימות.
קארין אלהרר: כמה הערות לגבי נושא האומנה באופן עקרוני.
קארין אלהרר: בדיון לפני האחרון, שנערך כבר לפני כמעט חצי שנה, משרד הרווחה ציין שבנובמבר 2017 ישבו עם חשב המשרד בנוגע לתקנות תשלום לאומן, והם יעדכנו את הוועדה מה קרה מאז.
קארין אלהרר: אני לא ראיתי עדכון, אז אם הוועדה קיבלה עדכון, אשמח לדעת.
קארין אלהרר: אני מקבלת עד היום פניות ציבור של משפחות אומנה שלא מקבלות בזמן את תשלום האומנה.
קארין אלהרר: אני יודעת, אדוני היושב-ראש, שגם אתה מקבל פניות בנושא הזה, וראיתי לדעת, האם נראה סוף לעניין הזה.
קארין אלהרר: הנושא השני שאשמח לקבל אליו התייחסות – ילדים שמקבלים קצבת שארים או גמלה מביטוח לאומי, שלא היו מוכרים כילדי אומנה.
קארין אלהרר: אמרתם בדיונים הקודמים שרק 60% מהילדים בגילאי 0 עד 6, הצלחתם להכיר בהם בגלל טעות שהיתה עם הנתונים של הביטוח הלאומי, ואמרתם שגילאי 9 עד 18 ייכנסו לתקציב 2018.
קארין אלהרר: אם זה קרה, אשמח לדעת.
קארין אלהרר: ועוד שנושא שבעיניי הוא מאוד כאוב – ילדים שמגיעים לגיל 18, ומשתחרר להם המון כסף.
קארין אלהרר: פנינו – הפסקתי לספור – אין ספור פעמים למשרד הרווחה, כדי שיהיה אדם שיוודא שהכסף הולך למקומות הנכונים, ולא יבוזבז למקומות מאוד שליליים.
קארין אלהרר: גם על זה קיבלתי לא מעט פניות ציבור.
קארין אלהרר: בדיון הקודם אמרתם שזה מאויש על-ידי סטודנט או יאויש – אשמח לדעת היכן זה עומד, ואם יש אדם, בכמה אחוזי משרה וכו'.
אלי אלאלוף: לא יועץ משפטי עונה לשאלות כאלה.
אלי אלאלוף: לשאלות חברת הכנסת עדיף שיענו אנשי המקצוע, ותקבלו גיבוי, עזרה, ייעוץ, מה שתרצו מהיועצים המשפטיים, כי החזר תשלומים למשפחות זה בעיניי לא עניין של תקנה אלא עניין מהותי מאוד.
רחל איגר: שמי רחל לוין-איגר, ואני מפקחת ארצית על האומנה.
רחל איגר: לעניין הנושא של קצבת שארים, עשינו עם ביטוח לאומי, האפוטרופוס הכללי והמשרד, ושינינו את התע"ס, להתאימו לתנאים של היום - גם את הנושא של סכום הכסף שהצעירים יקבלו וגם את התנאים שיקבלו.
רחל איגר: אנחנו בשלבים שאושר הנוסח החדש, ואנחנו בשלבים של חתימות לפני פרסום התיקון.
רחל איגר: ראינו שהיה מקום לתקן גם למה הצעירים יוכלו להשתמש בכספים, ומה כבר לא רלוונטי למה שהיה בעבר.
רחל איגר: זה נמצא בשלב של טיוטה אחרונה לחתימה על אישור ופרסום.
קארין אלהרר: אבל יש מנגנון שעובד?
רחל איגר: יש כבר עכשיו מנגנון שעובד.
רחל איגר: יש סטודנטית במשרה מלאה של סטודנט שעובדת על הנושא הזה.
רחל איגר: גם חשבנו שנכון להוסיף את הילדים ממינהל מוגבלויות, שעד היום לא היו בפנים.
רחל איגר: הנערים והנערות של חסות הנוער בפנים.
רחל איגר: אנחנו מתחילים לעשות פנייה למשרד החינוך, אבל זה ממש בהתחלה, לגבי יתומים שנמצאים במסגרות של משרד החינוך, שנתחיל לחשוב אתם על לחסוך את קצבת השארים.
רחל איגר: עד היום זה היה בפנימיות של משרד הרווחה או אומנה של משרד הרווחה.
רחל איגר: יש עוד קבוצת ילדים שנמצאים במסגרות חוץ ביתיות, פנימיות, שבפיקוח של משרד החינוך, ואנחנו מתחילים אתם שיח.
קארין אלהרר: רחל, השאלה אם יש נער שמגיע היום לגיל 18, ורוצה לפדות את הכסף.
קארין אלהרר: האם יש מישהו שבודק אתו, לפני שמגיע אליו השקל הראשון, לאן הכסף הזה הולך?
רחל איגר: כן.
רחל איגר: הם צריכים להמציא תוכנית שאתה הם הולכים.
רחל איגר: עשינו עבודה יחד עם ארגוני האומנה ויחד עם הפנימיות להתאים את המכתבים.
רחל איגר: בתוכנית שלנו רצינו כבר עכשיו בקיץ הזה לכנס את כל הגורמים המטפלים גם בפנימיות וגם באומנה, כדי שהצוותים יכירו טוב יותר את התע"ס החדש, כדי לתת הסברה טובה יותר לילדים.
רחל איגר: בכל מקרה, מבחינתנו, משפחות האומנה מקבלות מכתב לגבי ילדים יתומים, היתום אמור לקבל מכתב מי האומנה ומסבירים לו את זה.
רחל איגר: גם אנחנו רוצים להגיע למצב שלא בסנכרון הנתונים של ביטוח לאומי – מי מקבל קצבת שארים ומי שאצלנו מסומן שנמצא בסיכון חוץ ביתי, שהסנכרון יהיה יותר מדויק.
קארין אלהרר: לפי איזה קריטריונים זה עם התע"ס?
רחל איגר: נכון לעכשיו אנחנו במסגרת ועדת היגוי – התע"ס הוא כן בפעימות רק לא היה לנו כוח אדם לבצע את זה.
קארין אלהרר: את אומרת שהקריטריונים לאיך יוצא הכסף בימים אלה נסגר בצד, אז בעצם אין קריטריונים קיימים?
רחל איגר: לא.
רחל איגר: עדינו עדכון.
רחל איגר: חלק ממה שהיה בתע"ש, הרי הטענה היתה שלא ביצענו אותו.
רחל איגר: עכשיו אנחנו מבצעים אותו כלשונו.
רחל איגר: עוד יותר עדכנו אותו שזה יתאים למה שקורה היום כמו נסיעות לחו"ל, לנסות לא רק בארץ – התע"ש הקודם היה, למשל, לא מתאים.
רחל איגר: אבל זה דיוקים של הניצול של הכספים.
רחל איגר: אז היתה טענה נגדנו, שכל הכסף עבר אליהם כי לא היה כוח אדם, וזה כבר לא שם.
רחל איגר: גם האפוטרופוס הכללי הקצה כוח אדם וגם אצלנו יש סטודנטית שמטפלת בזה.
רחל איגר: לעניין התשלומים למשפחות, יש לנו קשר קבוע באמצעות הצוות שלך לגבי כל פנייה של משפחה.
קארין אלהרר: אבל זה לא הגיוני שהם צריכים לעבור דרך הצוות שלי.
רחל איגר: לא, זה ממש לא תקין.
רחל איגר: פנינו באמצעות הפיקוח שלנו לכל הארגונים שיושבים פה כדי לראות איפה התקלות, ובמקביל אנחנו עובדים עם הרשויות המקומיות כדי שההשמה תהיה במידיי.
רחל איגר: בכל מקרה, גם כשמתברר לנו, שמשפחה לא קיבלה כסף – ברגע שהדבר מוסדר, אנחנו לא מחכים עוד חודש כדי לשלם; באמצעות מקדמה אנחנו נותנים להם.
קארין אלהרר: אבל איך אפשר למנוע מצב שהם לא יקבלו את הכסף?
רחל איגר: עכשיו עלתה הצעה חדשה במשרד לעשות שינוי כדי שקודם המשפחות יקבלו כסף, אבל יש לנו בעיה, כי מי שמשלם – הרשויות צריכות לשלם.
אלי אלאלוף: למה הסרבול הזה?
אלי אלאלוף: למה צריך לעבור דרך מערכת שבלאו הכי מסורבלת, שזה רשויות מקומיות, ולא התפקיד שלנו לייעל אותם עכשיו, ולא לדאוג למשפחות?
אלי אלאלוף: למה זה לא יכול להיות ישירות בין המשפחות לארגונים?
אלי אלאלוף: למה התחנה המיותרת הזאת, המעכבת?
אלי אלאלוף: כאילו על כולם.
אלי אלאלוף: אתם צריכים למצוא נוסחה, למה – כי ה-25% גם באים פה, המאצ'ינג של הרשויות המקומיות?
אלי אלאלוף: אז תמצאו דרך.
אלי אלאלוף: התחנה של הרשויות המקומיות היא תחנה מיותרת, מסורבלת ומעכבת.
אלי אלאלוף: זה גם מכביד.
אלי אלאלוף: תארו לכם שרשות מקומית צריכה להתעסק עם 100 ילדים שלה.
אלי אלאלוף: למה שלא תחשבו להעביר את זה ישירות בדרך הגופים שהם כל היום בקשר עם הילדים והמשפחות שמטפלות?
אלי אלאלוף: זו היתה הבקשה שלנו – תורידו את התחנה הכבדה, המיותרת הזו של רשויות מקומיות.
אלי אלאלוף: אין לי טענות לרשויות המקומיות, אבל תארו לכם שכל אחד – טיפול שיניים – 800 שקל, תבוא, תלך.
אלי אלאלוף: זה סרבול.
נעה בן שבת: במילא 75% משלמת המדינה.
אלי אלאלוף: תתחשבנו ברשויות אחר כך.
אלי אלאלוף: אבל המלצה שלי – אתם רוצים שנעשה את זה בצורת תקנה, לא יודע מה – תורידו את התחנה של הרשויות המקומיות.
אלי אלאלוף: היא המעכבת.
אלי אלאלוף: זה גם לא הרשויות החזקות, אתם יודעים את זה.
אלי אלאלוף: יש רשויות שלא מסוגלות להוציא צ'ק של 100 שקל, אז משפחה שהקדימה את ההוצאה כדי לשלוח לטיפול שיניים – זה לא שחסר כסף.
אלי אלאלוף: כסף קיים.
אלי אלאלוף: אני דואג לכם.
אלי אלאלוף: הכסף קיים.
אלי אלאלוף: רק הפרוצדורה היא כבדה.
אלי אלאלוף: ומי שמשלם זה המשפחות שבלאו הכי לא מקבלות את כל מה שהיו צריכים לקבל.
אלי אלאלוף: אז גם לעשות מימוני ביניים למדינה המטורפת הזאת שנקראת מדינת ישראל?
אלי אלאלוף: למה הם צריכים לעשות מימון ביניים?
רחל איגר: ההשמה היא באמצעות הרשויות.
רחל איגר: מה שכבר אמרנו בפעם הקודמת, שיש האבחנות האלקטרוניות.
רחל איגר: זה הולך מהר מאוד באמצעות המחשב – כבר לא בניירות.
רחל איגר: זה אמור לקצר לגמרי.
אלי אלאלוף: תתקנו את המערכת הזאת לפני שיגיעו – זה אני זוכר מתפקידי הקודם, כמה טענות.
אלי אלאלוף: אני הייתי מוכן להקים קרן, רק תממנו להורים.
אלי אלאלוף: למה שימתינו?
אלי אלאלוף: תחשבו על זה, כי זה לא מחסור בכסף.
אלי אלאלוף: זו החלטה מינהלית, שאמורה להקל על סרבול בירוקרטי.
אלי אלאלוף: אשמח לשמוע שהצלחתם, שפתרתם.
אלי אלאלוף: אני לא חושב, לאור מספר התלונות שמקבלים – אתם מתלבשים על אנשים שלא הכי חזקים במשק.
אלי אלאלוף: לעשות מימון ביניים של אלף שקל למשפחה – אתם טוב ממני יודעים שזה לפעמים כבד מאוד.
נעה בן שבת: היתה שאלה לגבי הילדים בגילאי 9 עד 18.
רחל איגר: בתחילת השנה הזו שלחנו לכל הרשויות עוד רשימה של 500 ילדים מהרשימות של מקבלי קצבת שארים וקצבת ילד נטוש, והגענו לגיל – עד גיל 14 אנחנו בבחינת כל התוכניות של הילדים שגרו בקרב קרובי משפחה.
קארין אלהרר: יש פער של עוד 4 שנים.
רחל איגר: חלק מהילדים שהיו ברשימות 14-18 כבר נכנסו לתוך הקליטה.
רחל איגר: מבחינתנו בכל הרשויות יודעים שברגע שיודעים על ילד שלא גר עם הוריו, צריך כבר לטפל בבניית התוכנית המתאימה – או הביתה או להכיר בהם כאומנה.
רחל איגר: בכל מקרה, נכון לרגע זה, לפי התקציב שאושר, שלחנו עוד 500 שמות וזה עד גיל 14.
קארין אלהרר: בדיון הקודם אמרתם שהיתה טעות בביטוח הלאומי לגבי המספרים.
קארין אלהרר: איך הגעתם להכרה שיש טעות, אם אתם לא יודעים איפה הילדים?
רחל איגר: הטעות היתה שקיבלנו מביטוח לאומי את רשימת הילדים שקיבלו קצבת ילד נטוש, מה שקוראים גמלה מיוחדת לילד, והיו עוד 1,600 ילדים שמי שטיפל בהם קיבל קצבת שארים ליתומים.
קארין אלהרר: אי-אפשר פשוט למצוא את הילדים האלה בלי הצורך לפנות לרשויות?
רחל איגר: הרשויות צריכות לבנות את התוכנית.
קארין אלהרר: בסדר, אבל תעבירו את השמות לרשויות.
רחל איגר: עברו 1,000 שמות, ויש גם היום הנחיה מאוד ברורה, שכל ילד שלא גרם עם הוריו ויודעים עליו, כן צריך לטפל בזה.
קארין אלהרר: אבל לפי מה שאת אומרת, חסרים עדיין ילדים בגילאי 14 ל-18.
קארין אלהרר: איך תמצאו אותם?
נועם פליק: נועם פליק, לשכה משפטית, משרד העבודה.
נועם פליק: אנחנו יודעים את כל הילדים שנמצאים – גם הרשימות.
נועם פליק: הרי גילינו את ה-1,600 ילדים, ידענו את הרשימות האלה.
קארין אלהרר: אבל אמרתם שמ-9 עד 18 הכול נכנס לשנת התקציב 18'.
קארין אלהרר: נכנסנו לשנת התקציב 18'.
רחל איגר: אני ידעתי על עוד 500.
רחל איגר: לא על כולם.
קארין אלהרר: זה מה שאמרתם.
קארין אלהרר: קראתי שוב את הפרוטוקול כדי להיזכר.
נעה בן שבת: אמרתם שגיליתם שיש יותר ילדים ולכן אתם מטפלים בהם בקבוצות - קודם כל הקבוצה של הצעירים יותר.
רחל איגר: נכון.
רחל איגר: עכשיו הוספנו את 9 עד 14.
קארין אלהרר: אבל אתם מבינים שאתם אחראיים עד 18?
רחל איגר: ודאי.
קארין אלהרר: אז מתי ייכנסו 14 עד 18?
קארין אלהרר: אני לא המצאתי את העובדות.
קארין אלהרר: אתם אמרתם אותן לפרוטוקול.
קארין אלהרר: גם הזיכרון שלי לא כזה טוב – חזרתי לפרוטוקול.
קארין אלהרר: אמרתם – שנת התקציב 18' - נטפל תקציבית בילדים שהם נשארו.
קארין אלהרר: מה שנשארו לפי החישוב שלי זה 9 עד 18.
קארין אלהרר: עכשיו אתם אומרים שיש 9 עד 14.
קארין אלהרר: מתי ייכנסו 14 עד 18?
רחל איגר: ב-2019.
רחל איגר: קודם כל, ברגע שאנחנו יודעים על ילד, אנחנו יודעים איפה הוא נמצא, והרשויות יודעות לחפש גם את הילדים עד גיל 18 – נבנית להם תוכנית.
נעה בן שבת: תוכנית טיפול אתם מכינים גם לילדים עד גיל 18?
רחל איגר: ברגע שמגיעים להם.
נעה בן שבת: איזה חלק עוד לא מטופל?
רחל איגר: אנחנו העברנו רשימה מסודרת – ב-2017 500 ילדים, וב-2018 עוד 500.
אלי אלאלוף: ממי למי העברתם?
רחל איגר: מהמשרד את רשימת השמות שקיבלנו לביטוח לאומי לכל הרשויות באמצעות המחוזות.
נעה בן שבת: זה אומר שהילדים מגיל 14 עד גיל 18 רובם לא מטופלים לא בתוכנית טיפול ולא בתשלום עבור משפחות האומנה.
רחל איגר: אל"ף, בכל הרשויות התבקשו לחפש את כל הילדים עד גיל 18.
רחל איגר: מבחינת העלויות, אנחנו מתחילים איפה שיותר צעירים.
רחל איגר: איפה שמוצאים ילד ובונים תוכנית טיפול, הוא נכנס.
רחל איגר: לא מעכבים את זה.
קארין אלהרר: אבל אני לא מבינה איפה הקושי.
קארין אלהרר: את אומרת שהקושי הוא לא באיתור הילדים.
קארין אלהרר: אתם אמרתם שהתקציב ב-2018 יכסה את כל היתר הילדים.
קארין אלהרר: עכשיו הבעיה היא תקציבית?
קארין אלהרר: אני לא מבינה איפה הבעיה במתן מענה לכל הילדים.
אלי אלאלוף: ואם מתגלים עכשיו ילדים?
רחל איגר: הם מטופלים ונכנסים.
אלי אלאלוף: הם נכנסים אוטומטית?
קארין אלהרר: אבל דור א' – אנחנו לא יודעים את כולם.
רחל איגר: לי יש השמות של כולם.
קארין אלהרר: אז מה הבעיה שהם יקבלו מענה?
רחל איגר: 500 ועוד 500, בגלל הנושא התקציבי.
רחל איגר: אני זוכרת שדובר על 17', 18', 19', אבל אלך הביתה לעשות שיעורי בית.
רחל איגר: אבדוק את זה.
אלי אלאלוף: מה התקציב הדרוש פר ילד, ממוצע?
אלי אלאלוף: כמה חסר?
אלי אלאלוף: חסרים ברשימות המטופלות 500 ילדים.
אלי אלאלוף: כמה כסף זה?
אלי אלאלוף: כי אם אין תקציב, זה אומר שהמשפחה לא מקבלת מה שמגיע לה.
אלי אלאלוף: ואז היא במירכאות, יש לה זכות להזניח את הילד.
אלי אלאלוף: בסוף זה הילד.
אלי אלאלוף: אתם גיליתם לנו במקרה, באחד הדברים שאותי הכי זעזע, שפתאום יש 1,600 ילדים שהיו צריכים להיות באומנה, ולא הגיעו לאומנה במערכת האומנה.
אלי אלאלוף: בכל העולם היו עושים מזה כותרות.
אלי אלאלוף: אז לא עשינו כותרות.
אלי אלאלוף: לא רוצים לעשות כותרות.
אלי אלאלוף: רוצים טיפול בילדים.
אלי אלאלוף: אז כשאתם דוחים התחלת טיפול, דחיתם התחלת מענקים שמגיעים למשפחה לצורכי טיפול בילד.
אלי אלאלוף: זה לא כדי להתעשר.
אלי אלאלוף: לא ביקשנו רטרואקטיבית.
אלי אלאלוף: ביקשנו שתתחילו לטפל.
אלי אלאלוף: אם יש פה בעיה תקציבית, אני רוצה לדעת כמה היא.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, זה מעבר לזה.
קארין אלהרר: זה בהתאם לתוכנית.
אלי אלאלוף: יש לי כל הרשימה, אבל לא יכול להעביר כי אין תקציב.
אלי אלאלוף: התקציב הוא הבולט – זה מה שנאמר.
אלי אלאלוף: אז אני מבקש, תגידו לנו גם בלי ישיבה, גם במכתב, מה הבעיה התקציבית?
אלי אלאלוף: אנחנו מוכנים להיות עוזרים למשרד הרווחה לטפל בנושא הזה אצל האוצר, אבל כמה?
אלי אלאלוף: תבינו - זה ילדים שהוזנחו על-ידי המערכת.
אלי אלאלוף: הלוואי שתתקן אותי.
נועם פליק: אתקן, כי לפני חוק האומנה השמה אצל קרובים לא היתה נחשבת כאומנה.
נועם פליק: החידוש בחוק האומנה, שגם השמה אצל קרובים תיחשב כאומנת קרובים.
קארין אלהרר: אבל היה רציונל לדבר הזה.
קארין אלהרר: אתם ביקשתם את זה, כמשרד.
נועם פליק: האחריות על ילדים שמוצאים מבית הוריהם היא אחריות המדינה – בין אם הוא באומנה ובין ובין באומנת קרובים.
קארין אלהרר: אבל ברגע שיש הוראת חוק, שקובעת שצריך לשפר את מצבם, אתה מסכים אתי שכל עוד לא מיישמים את הוראת החוק, המדינה לא עומדת בהתחייבות שלה?
נועם פליק: אני לא חולק על העמדה הזאת.
נועם פליק: אני רק אומר שלא היתה הזנחה לפני שזה לא היה.
נועם פליק: הרציונל היה אחר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים יש בעיה אחרת – זה לא הנקודה, אבל צריך לקחת גם אותה בחשבון – שיש ילדים שמוציאים אותם ממשפחות האומנה, וזה לפעמים דרך בית משפט או מודיעים להם שזה דרך בית משפט, הם לא מקבלים את ההחלטות, ולא רק זה - לא מודיעים להם, הם לא צריכים להגן על עצמם – כלום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקרה ששאלתי שאילתא – כבוד היושב-ראש, שלחתי לך את זה עכשיו בווטסאפ, תראה את זה יותר מאוחר – שיש אנשים שלוקחים להם את הילד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ילד או ילדה שמחה בבית, יושבת שם ארבע שנים, מוציאים אותה בלי לשאול, פתאום מזמינים אותם לישיבה, לוקחים את הילדה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: סוללת עורכי דין.
נועם פליק: משפחות האומנה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, העמותה שמעבירה למשפחת האומנה אומרת: יש לנו פסק דין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תראו לנו אותו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא זומנו?
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הסיבות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מעקב של עובדת סוציאלית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקרה מפורט.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק שלא מקבלים, אלא מי שנכנס ושמח במקום מסוים, לא יודע למה – פתאום מוציאים אותו.
נועם פליק: גם חוק האומנה קובע שהמקום הראשון שעל הילד לגדול זה בבית הוריו.
נועם פליק: ככל שהילד מוצא, גם המטרה בחוק האומנה זה להבטיח את החזרה שלו הביתה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני משבר על מקרה שלא חזרה למשפחה הביולוגית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: .
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על מקרה שהמשפחה היתה פוגשת פעם בשבוע-שבועיים.
אלי אלאלוף: יש לי שאלה כללית.
אלי אלאלוף: זה לא הדאיג אתכם, שמצב כזה יכול לקרות וקרה מספר שנים, עד שבא החוק ותיקן את זה?
אלי אלאלוף: זה לא עניין אתכם, לעשות בדיקה, היכן היו הטעויות כדי לתקן את זה?
אלי אלאלוף: 1,600 ילדים.
אלי אלאלוף: תארו לכם איזה מספר עצום של ילדים שזקוקים לאומנה.
אלי אלאלוף: אני בטוח שחבריי חברי הכנסת וכל היושבים פה חושבים שזו מסגרת טובה לילדים מסוימים.
אלי אלאלוף: לא היו בכלל בפוקוס של המערכת, מתחת לרדאר של המערכת של האומנה?
אלי אלאלוף: זה לא הדאיג אתכם?
אלי אלאלוף: זה לא מחייב אתכם לעשות בדיקה, ולראות בצורה יסודית, איך מתלבשים מהר על הפשלה הזאת שנעלמו לנו 1,600 ילדים?
אלי אלאלוף: אני זוכר את המספרים הקודמים – לא, אבל יש לנו, וזה בזכותכם ובזכות מי שהיה לפניכם – אמרתי, גילינו שיש פה 1,600 ילדים שלא ידענו שאמורים להיות באומנה.
אלי אלאלוף: אותי, זה היה מצלצל לי אזעקה.
אלי אלאלוף: תלכו תחפשו, למה זה קרה?
אלי אלאלוף: ולפטור אותם.
אלי אלאלוף: איך אפשר לפטור אותם בשלבים?
אלי אלאלוף: זה בעיה שהיה צריך לפתור מיידית, כולם, באותו יום, באותה שעה כמעט, הייתי אומר.
אלי אלאלוף: גם אם אשמע פופוליסט.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה בשלבים, כבוד היושב-ראש?
עבד אל חכים חאג' יחיא: הגרלה?
אלי אלאלוף: לא הגרלה.
אלי אלאלוף: לפי גילאים, כדי שזה יהיה הכי הגיוני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: האם חסר במשפחות שרוצות להיות משפחות אומנות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מחסור?
רחל איגר: הם נמצאים אצל קרובי משפחה.
רחל איגר: גם הילדים עם הגמלה המיוחדת לילד וגם מקבלי קצבת השארים – יש להם משפחה שמטפלת בהם.
רחל איגר: ב-90% מהמקרים כשהלכו לבנות תוכנית טיפול, הילדים נשארו בבית שבו היו.
רחל איגר: השינוי המהותי היה – אל"ף, שזה הוסדר, וגם קילבו תוכנית טיפול רחבה ומקיפה יותר – גם המשפחות שקיבלו גמלה מיוחדת לילד היו מוכרים בשירותי הרווחה, והיתה התערבות טיפולית – רק שלכן תוקן החוק - רצינו לתת הרבה יותר.
רחל איגר: לגבי קצבת השארים, לא מצאנו ילדים שהוזנחו בקרב בני משפחתם.
רחל איגר: המעטפת של חוק האומנה נותנת מעטפת טיפולית הרבה יותר רחבה, וההכרה במשפחה מאפשרת לנו לחסוך להם את קצבת השארים, שזה עושה להם הבטחה כפולה ועתיד נוסף, שדיברנו קודם על החיסכון של קצבת השארים.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, ונסכם ברשותכם את הנקודה הזו – תנו לנו דוח בכתב על המצב של האומנה הזאת במשפחה ישירות בין ביטוח לאומי ללא תיווך שלכם, או תיווך ללא הניהול, המקצועיות שלכם.
אלי אלאלוף: אשמח לקבל דוח כזה; ושתיים, מה שביקשנו לפני כן, את העלות התקציבית הנדרשת כדי להפעיל את זה בצורה מקסימלית במועד הכי קרוב שאפשר.
אלי אלאלוף: בבקשה, נעבור על התקנות.
אלי אלאלוף: מי מסביר אותן?
אלי אלאלוף: תפקיד הגוף המפעיל.
אלי אלאלוף: איזה ארגונים יש פה?
רונן כהן: אדנ"מ.
רונן כהן: אנחנו פועלים בצפון ומרכז.
עמליה ברחד: אנחנו פועלים כבר שלוש שנים.
אלי אלאלוף: זה ראשי תיבות?
עמר בר-לב: אני המנהלת של אדנ"מ, וזה ארבעת ילדיי.
אלי אלאלוף: יש פה גם מכון סאמיט ומטב אומנה, אור שלום, שחר שירותי אומנה.
זכי חרוב: אנחנו עוסקים באומנה טיפולית במחוזות מרכז וצפון ואומנה רגילה במחוז ירושלים.
אלי אלאלוף: זה חמישה ארגונים.
אלי אלאלוף: פעם היו פחות.
אלי אלאלוף: שיהיה לכם בהצלחה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אור שלום – המקרה שדיברתי עליו הוא אצלכם.
אלי אלאלוף: בבקשה, תציגו את התקנות.
נועם פליק: תקנות אומנה לילדים, גוף מפעיל, אלה תקנות שמדברות גם על כוח האדם, שעומד לרשות הגוף המפעיל, שהגוף המפעיל צריך להעמיד לצורך החוק, גם אופן שמירת המידע בגופים המפעילים וגם אופן שמירת התיק האישי של הילד.
נועם פליק: מדובר פה בשלושה סעיפים שאיחדנו לסט אחד לש תקנות – זה סעיף 49א4, שזה כוח האדם, 49ה, שזה אבטחת מידע בגופים, ו-58ב, שזה שמירת התיק האישי של הילדים בתוך האומנה.
נועם פליק: אפשר לקרוא את התקנות.
אלי אלאלוף: מה אתם אומרים על התקנות, הגופים?
זכי חרוב: זכי חרוב, מנכ"ל שחר שירותי אומנה.
זכי חרוב: לגבי העברת החומר למשרד הרווחה אחרי שהילד סיים את השהות שלו באומנה שלוש שנים, בעצם הילד יכול לתבוע את הגוף המלווה בעיקר בפגיעות מיניות כל החיים.
זכי חרוב: החומר גם חייב להישאר אצלנו, כדי שנוכל לתת מענה במקרה שיש תביעה של ילדים או משפחות של ילדים.
זכי חרוב: אז המגבלה הזאת להעביר את כל החומר ולא להשאיר את התיק אצלנו, לא מאפשרת לנו לתת מענה.
אלי אלאלוף: להעביר למשרד?
זכי חרוב: כן, בלי שיש העתק אצלנו.
זכי חרוב: ברגע שיש תביעה, אני חייב את התיק, אז הייתי מבקש לתקן את זה.
טלי חלף: טלי חלף, אור שלום.
טלי חלף: היבט נוסף לשמירה על החומרים הוא היבט טיפולי.
טלי חלף: הרבה פעמים ילדים צעירים חוזרים אלינו בבקשה ללמוד על סיפור החיים שלהם, רוצים לדעת עוד מידע.
טלי חלף: נכון שזה יהיה נגיש לנו כדי שנוכל ללוות אותם.
אלי אלאלוף: מתי מותר להם לפתוח?
טלי חלף: אחרי 18.
אלי אלאלוף: למה זה לא לפני 18?
אלי אלאלוף: האומנה לא מאפשרת לילד לדעת?
טלי חלף: הוא עדיין באומנה.
טלי חלף: אני מדברת על השלב שצעיר סיים, ויצא לחיים עצמאיים, ורוצה לחזור ו- - -
אלי אלאלוף: מותר לו לדעת מה קורה, אבל גם בתקופת האומנה אין לכם התיק.
נעה בן שבת: בתקופת האומנה התיק נמצא אצלם.
נעה בן שבת: אין בעיה.
נעה בן שבת: רק אומרים להם שאחרי תקופת האומנה, אחרי כמה שנים, הם צריכים להעביר את התיק למשרד הרווחה, להמשך שמירת התיק.
נעה בן שבת: הם אומרים: אנחנו רוצים שהילד יבוא אלינו לעמותה שלנו ואצלנו ירצה לעיין בתיק.
נועם פליק: מתוך הגנה על פרטיות התיקים והמידע שיש בהם.
קארין אלהרר: אבל מה שאמר הנציג של שחר אומנה – יש פה היגיון.
קארין אלהרר: הרי אם הוא נתבע, זה הגיוני שהוא יהיה כי יש לו אחריות לגבי המקרה.
קארין אלהרר: איך הוא אמור?
נועם פליק: אנחנו נתבעים לרוב יחד עם הגופים- - - וברגע שהמידע נמצא אצלנו, והתיק נמצא אצלנו- - -
קארין אלהרר: אבל אתם מייצגים את עצמכם – לא אותו.
נועם פליק: אבל אנחנו יכולים להעביר אליהם את התיק שעבר אלינו מהם, להעביר להם העתק ממנו.
קארין אלהרר: ואז הוא נתון לחסדים שלכם?
נעה בן שבת: מצד שני, התיק נשאר בידי גורם פרטי.
קארין אלהרר: אני מבינה את הבעייתיות.
זכי חרוב: אנחנו מחויבים לאבטחת מידע בדיוק כמו המשרד.
זכי חרוב: אין בעיה עם זה.
זכי חרוב: אנחנו מחויבים בהסכם.
נעה בן שבת: אותה בעיה של התגוננות תהיה גם למשרד.
נעה בן שבת: המשרד ירצה לבוא ולעיין בתיק כדי לראות מה היה.
אלי אלאלוף: יש עוד הערות לנציגים?
אלי אלאלוף: אז נעבור לקריאה, וכשנגיע לסעיפים הספציפיים.
אלי אלאלוף: איש האוצר רוצה לעזוב אותנו?
נתנאל אשרי: נתנאל אשרי, רפרנט רווחה באגף תקציבים באוצר.
נתנאל אשרי: התקנות האלה מקבעות נוהל קיים, כלומר תקציב תוספתי לא יידרש, מעבר לכמיליון וחצי שקלים שנדרשים כאן באופן תוספתי עבור תוספת של אבחון של רופא, שייתנו מהתקציב השוטף.
קארין אלהרר: ומאגרי המידע, הכול מוקם מבחינתכם?
נועם פליק: מבחינת המשרד?
נועם פליק: זה לא קשור לתקנות האלה.
נועם פליק: זה סעיף 22 לחוק.
נעה בן שבת: אני חושבת שנציג האוצר צריך להישאר כאן בדיון ולהתייחס, ככל שיהיו שינויים.
נעה בן שבת: הוועדה יודעת מה היא מביאה.
נעה בן שבת: היא לא יודעת מה היא מחליטה בסוף.
קארין אלהרר: אני גם רוצה להוסיף – אם אני מבינה נכון, לפי התקנות, המשרד אמור להקים מאגרי מידע של מידע, מידע שחוזר אליו.
קארין אלהרר: מי מביא את התקציב למידע הזה?
קארין אלהרר: הרי בסוף הם צריכים להחזיר לכם את התיקים.