GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קורן: נועה, כולנו נסכים שיש כללים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כל היכול להיות הזה, אנחנו רוצים לדעת מה יכול להיות.
נורית קורן: אני חושבת שאם הייתה רשימת מכולת היה יותר טוב.
אלי אלאלוף: ננסה להתייחס לזה בסוף.
אלי אלאלוף: שרגא ברוש, בבקשה.
שרגא ברוש: רבותיי, אני חושב שחברי הכנסת צודקים.
שרגא ברוש: נביא לכאן את ההצעה עוד לפני שתאשרו את התקנות כדי שתביעו את דעתכם, ואם תרצו להוסיף על זה נוסיף על זה.
שרגא ברוש: אני חושב שאתם צודקים לחלוטין, חשוב לתת עזרה לכל עסק גם אם הוא עם עשרה עובדים.
שרגא ברוש: זה לא רלוונטי אם לשני עובדים או לעשרה עובדים.
נורית קורן: נכון, ולא אם הוא קרוב ל - - -
שרגא ברוש: ולא אם הוא קרוב למישהו.
שרגא ברוש: ולכן אני אומר שאנחנו נביא לכאן בכבוד ובכוונה טובה את הכללים ואתם תביעו את דעתכם, ונשנה בהתאם למה שתביעו את דעתכם.
ערן סיב: אנחנו מייצגים אך ורק עסקים קטנים.
ערן סיב: 99% מקבלני השיפוצים אלו אנשים שעובדים עם עובד אחד, שניים, עד שלושה עובדים.
ערן סיב: לנו יש גם בתקנון של העמותה – בן אדם שבא עם קשיים, עם צ'קים חוזרים, עם בעיות כלכליות, אנחנו פוטרים אותו מדמי טיפול ארגוני.
נורית קורן: חדלות פירעון.
ערן סיב: פוטרים אותו.
ערן סיב: אנחנו באים לעזור לאנשים, אנחנו לא באים להקשות על האנשים.
ערן סיב: אתם מעלים פה נקודה מאוד מאוד חשובה, שצריך לעשות את זה בתור מדיניות לכלל העסקים, אנחנו מסכימים.
ערן סיב: אבל לתת פטור גורף לכל העובדים שמתחת לשלושה עובדים, כל המעסיקים, זה פשוט מחסל את הגוף שלנו, כי אנחנו חיים - - -
אלי אלאלוף: אבל זאת בדיוק האופציה.
אלי אלאלוף: אני מזכיר לך שזאת האופציה, לפטור חלק מהחברים.
ערן סיב: אני יודע.
ערן סיב: רק בחצי שנה האחרונה הגוף שאני אמון עליו – יושב כאן חבר הכנסת פולקמן – אנחנו עושים חוק על אחריות, על עבודה, על שיפוצים, שאנחנו מעורבים איתו.
ערן סיב: השר גלנט חתם על תקנה חדשה שבכל עבודה מעל 44,000 שקל צריך להיות קבלן רשום ברשם הקבלנים.
ערן סיב: אנחנו אמונים להסדיר את הענף נגד החאפרים.
ערן סיב: ברגע שלא יהיו גופים כמונו, כשאנחנו עושים את זה בהתנדבות, לא יהיו אנשים שירוצו לבוא לפה ויעשו את הדברים האלה.
ערן סיב: זה יוסי אלקובי, זה רועי, זה אנחנו שמייצגים גופים קטנים.
אינגריד הר אבן: אנחנו כמובן תומכים בחלופה הזו, שהיא הרבה יותר טובה מהחלופה העיוורת, ואפשר להגיד שהיא בבחינת הימור של מס' העובדים.
אינגריד הר אבן: רוב בעלי המוסכים הם עסקים קטנים.
אינגריד הר אבן: אם נלך לפי מס' העובדים בעצם יצא שנהפוך להיות מייצגים של עסקים גדולים ולא של עסקים קטנים, כי מרבית בעלי המוסכים – שהם עסקים קטנים, הרבה פעמים פחות משלושה עובדים, ובסוגריים, יש גם את בעיית בן המשפחה שעוד נגיע אליה, שזה בעצם יוצא יותר משלושה עובדים – יוצא שבעצם הם לא יקבלו ייצוג.
אינגריד הר אבן: והרי נקודת המוצא של כל הדיון פה זה סעיף 33ז לחוק ההסכמים הקיבוציים, שארגוני המעסיקים או המעסיקים זקוקים לייצוג.
אינגריד הר אבן: אני גם רוצה להזכיר פה לחברי הכנסת שעסק חדש או עסק עד שלושה עובדים לא מקבל הנחה בארנונה או במס הכנסה או במיסים אחרים, אז בואו גם ניכנס לפרופורציות.
אלי אלאלוף: בארנונה, תלוי איפה.
אינגריד הר אבן: מדובר בכמה מאות שקלים לשנה, לא על זה יקום וייפול עסק.
אינגריד הר אבן: לכן להגיד מראש קטגורית עד שלושה עובדים או עד מס' עובדים מסוים לא משלמים זה לחטוא למטרה העיקרית.
נעה בן שבת: בסדר, אבל כרגע זאת החלופה שקראנו.
נעה בן שבת: אפשר בבקשה להמשיך?
אינגריד הר אבן: אז אני אומרת שאני תומכת בה ומסבירה מדוע.
אלי אלאלוף: התרשמנו ממה שנאמר פה לגבי הקטע הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים להתקדם, ברשותכם.
אלי אלאלוף: את לא יושבת, את לא יכולה לקום ומייד לקבל רשות דיבור.
אלי אלאלוף: תעבירי בבקשה פתק, תגידי את זה מפה.
נעמי הימיין-רייש: יש לי הערות לסעיף הזה.
אלי אלאלוף: אז תמצאי מקום, בבקשה.
אלי אלאלוף: יש הרבה ג'נטלמנים מסביב לשולחן.
נעמי הימיין-רייש: עמדת משרד הכלכלה, מבין שתי החלופות החלופה העדיפה היא החלופה הגורפת, לא החלופה על-פי עסקים בקשיים.
נעמי הימיין-רייש: לקחת קבוצה של עסקים זעירים, חמישה, שלושה, ולתת להם - - -
קריאה: למה דווקא שלושה?
קריאה: איך הגעת לשלושה?
קריאה: את מתואמת עם השר שלך, נעמי?
אלי אלאלוף: חבר'ה, אתם גם משתלטים על זה?
אלי אלאלוף: כל אחד יכול לבטא את דעותיו, אנחנו נשמע, נרשום בפרוטוקול, ונמשיך.
נעמי הימיין-רייש: לקחת קבוצה של עסקים זעירים שנגדיר אותם בין חמישה לשלושה עובדים ואו שיקבלו פטור או שיקבלו הנחה משמעותית וישלמו סכום סמלי של כ-50 שקלים על - - -
מיכל בירן: אבל מה הלוגיקה?
נעמי הימיין-רייש: הלוגיקה היא שעסקים קטנים ככלל כולם מתאפיינים בקשיים תזרימיים.
רועי כהן: אז תורידי להם ארנונה, ותורידי להם את הפטור הזה מאגרות.
קריאה: מי סיפר לך את זה?
קריאה: את רוצה לחסל את הארגון שלי, זה הכול.
מיכל בירן: השאלה היא, בדיוק מתוך זה איך תייצגו אותם - - -
קריאה: שאף אחד לא ייצג אותם.
קריאה: למה הם צריכים לשלם לכם בכלל?
קריאה: תנו להם שירות, הם ישלמו לכם.
אלי אלאלוף: אני מזהיר אותך, אדוני.
קריאה: תוציא אותו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי הוא בא אחריך.
אלי אלאלוף: חבר'ה, יאללה, נו, מספיק.
נעמי הימיין-רייש: אני רוצה לענות.
נעמי הימיין-רייש: כבר היום יש ארגונים שמייצגים עסקים זעירים בענפים שבהם נניח אין הסכם קיבוצי, או ארגונים אחרים שעושים שירות טוב לעסקים ומייצגים אותם לא רק במתן שירותים פרטניים של ייעוץ, אלא גם בשירותים רוחביים מול הכנסת, מול הממשלה.
נעמי הימיין-רייש: הדבר הזה קיים.
מיכל בירן: אז איך הוא ימשיך להיות קיים?
רועי פולקמן: הוא קיים בלי דמי חבר, וולונטרית.
נעמי הימיין-רייש: אני אומרת, המצב שבו יש בלי דמי טיפול, יש ארגונים שמתקיימים בלי דמי טיפול.
מיכל בירן: ארגונים שמתקיימים בלי דמי טיפול.
קריאה: ממה הם מתקיימים?
מיכל בירן: מי מממן אותם?
רועי פולקמן: דמי חבר וולונטריים.
רועי פולקמן: זה דבר שמקובל בהרבה - - -
נעמי הימיין-רייש: דמי חבר.
רועי כהן: הפראיירים, תגידי.
רועי פולקמן: לא, איגוד המסעדות, למשל, עושה עבודה יפיפייה.
רועי פולקמן: ויש עוד לא מעט ארגונים כאלה.
מיכל בירן: אולי גם מיסים, שאנשים ישלמו וולונטרית, מס הכנסה.
רועי פולקמן: אבל ארגון שמייצג אותם.
מיכל בירן: מי שחושב שהמדינה משרתת אותו שישלם, ומי שלא אז לא.
רועי פולקמן: לא, כי זאת מדינה.
רועי פולקמן: זה לא מדינה.
רועי כהן: רועי, אז למה להסתדרות כן?
רועי פולקמן: זו היסטוריה.
רועי כהן: אה, היסטוריה?
רועי כהן: היסטוריה.
אלי אלאלוף: רועי, חברים, לגבי ההתערבות בדיון, מה שמותר לחברי כנסת בינתיים לא מותר לכל אחד.
רועי פולקמן: דרך אגב, זה גם לא כל ארגון קטן משלם להסתדרות, רועי.
רועי כהן: כולם משלמים.
אלי אלאלוף: סיימת את התשובה לחברת הכנסת בירן?
נעמי הימיין-רייש: כן.
נעמי הימיין-רייש: לגבי הסעיף הזה סיימתי.
נעמי הימיין-רייש: יהיה לנו הערות בהמשך.
אלי אלאלוף: יש לי רק שאלה.
אלי אלאלוף: התקנות האלה הובאו על-ידי משרד העבודה, לא היה לכם זמן להתייחס לזה לפני הדיון?
אלי אלאלוף: איפה הייתם במשרד הכלכלה?
נעמי הימיין-רייש: מה זאת אומרת?
נעמי הימיין-רייש: להתייחס מתי?
אלי אלאלוף: העסק הזה פורסם.
נעמי הימיין-רייש: אנחנו מתייחסים לזה כל הזמן.
רועי פולקמן: כבר שנתיים מדברים על זה.
אלי אלאלוף: ו-?
נעמי הימיין-רייש: אנחנו מתייחסים לתקנות האלה כל הזמן.
אלי אלאלוף: אמרתם את עמדתכם?
נעמי הימיין-רייש: ודאי.
נעמי הימיין-רייש: העמדה שלנו ידועה לאורך כל הדרך.
אלי אלאלוף: רשמנו את עמדתכם.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה לקיים דיון בעמדה האחרת.
דרור שטרום: רק הערת הצהרה משפטית, אדוני, זה לא דיון.
דרור שטרום: אני לא מבקש לקיים דיון, רק להעיר הערה קצרה, אם אפשר.
דרור שטרום: על חלופה (ו), על החלופה הזאת.
אלי אלאלוף: על זאת שרובם מסכימים?
דרור שטרום: אדוני, אני לא עוסק ברובם, זאת הערה משפטית.
דרור שטרום: ירצו יקבלו, לא ירצו לא יקבלו.
דרור שטרום: ההערה שלי לחלופה (ו) היא שבכל הכבוד להסכמה שיש כאן בין הארגונים שיקבעו את התקנות, החלופה הזאת היא בלתי חוקית מסיבה פשוטה.
דרור שטרום: הסמכות לקבוע את התקנות, את הפטורים, השיעורים, נמצאת בידי המדינה ובידי שר העבודה.
דרור שטרום: ההאצלה האסורה של הסמכות הזאת לארגון, שהוא גם האינטרסנט בגבייה מקסימלית, היא בלתי חוקית לפי פסיקה של בית המשפט העליון.
דרור שטרום: לא אני המצאתי אותה.
שרגא ברוש: לכן התנדבנו להביא את זה לפה, ואתם תחליטו.
דרור שטרום: זאת הערה משפטית, אל תפריע לי, בבקשה.
שרגא ברוש: לא מפריע לך.
דרור שטרום: אני כבר מסיים.
דרור שטרום: זאת הערה משפטית.
שרגא ברוש: אתה מדבר שטויות.
שרגא ברוש: אבל הוא מדבר שטויות, מה לעשות.
אלי אלאלוף: אף אחד לא התייחס אליך.
אלי אלאלוף: אדון שטרום, בבקשה.
דרור שטרום: אדוני, אני בוודאי לא מתייחס להערות מהסוג הזה.
דרור שטרום: זאת הערה משפטית, אני מבקש לבדוק את זה.
דרור שטרום: אם אני צודק, ונדמה לי שאני צודק לפי פסיקה שאני יכול לצטט אותה, אז התקנות האלה לא צריכות להיות, אלא של השר.
דרור שטרום: אדוני, גם מה הטעם לתת למישהו שרוצה לגבות כמה שיותר לקבוע את הקריטריונים?
נעה בן שבת: אבל אנחנו מדברים על לגבות כמה שפחות.
נעה בן שבת: אנחנו מדברים פה על הקלה, על אפשרויות של הקלה, שהארגון יוכל להקל.
נעה בן שבת: כי את הסמכות, את הגבייה קובעים בתקנות.
נעה בן שבת: את חובת התשלום קובעים בתקנות.
נעה בן שבת: אם הארגון ירצה, הארגון יכול להפחית, ואנחנו משאירים בידו את האפשרות להפחית.
רועי פולקמן: זאת טענה שזה לא חוקי.
נעה בן שבת: אומרים פה חברי הכנסת שהם מבקשים לראות את הקריטריונים, על-פי מה יפחיתו, והבנתי שיושב-ראש הוועדה אמר, ואכן יביאו את הקריטריונים ויראו על-פי מה יפחיתו.
אלי אלאלוף: הארגונים יביאו את זה לדיון הבא.
דרור שטרום: בסדר, אין בעיה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אתם רוצים להתייחס?
אלי אלאלוף: הייעוץ המשפטי של משרד העבודה?
דבי ספיר אליעזר: אני רק חייבת לומר שהנוסח הובא למשרד המשפטים לאישור, ובחנו כמה חלופות בכדי לעמוד בתנאי הסמכות שבסעיף 33ז, וזאת חלופה.
דבי ספיר אליעזר: הנוסח נמצא מתאים, ונמצא שהוא תחת הסמכות של סעיף 33ז, והשאלה נבחנה ביחד עם משרד המשפטים.
דבי ספיר אליעזר: כלומר, בסופו של דבר אנחנו קובעים בתוך התקנות מה שיעור דמי הטיפול.
דבי ספיר אליעזר: כל מה שאנחנו אומרים זה שארגון המעסיקים יכול גם היום לתת הקלות בסופו של דבר, כי הוא הארגון הגובה.
דבי ספיר אליעזר: הן ייקבעו באמות מידה שוויוניות, וגם אנחנו אומרים מתי.
דבי ספיר אליעזר: כלומר, השר קובע מתי.
דבי ספיר אליעזר: הוא קובע בשתי נסיבות, נסיבה אחת היא קשיים כלכליים משמעותיים; ונסיבה אחרת אלו נסיבות אישיות חריגות שבגינן צריך באמת להתחשב באותו מעסיק שנמצא בפני הארגון.
דבי ספיר אליעזר: כלומר, הכללים נקבעים בתקנות, ואנחנו סוברים שהתקנות נכתבו בסמכות.
אלי אלאלוף: אני מזכיר לכם, כל מי שבשורה השנייה לא יוכל לקבל רשות דיבור אם הוא לא ליד השולחן.
אלי אלאלוף: חברים, חבל על הפינג-פונג הזה.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת ברושי.
איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, נושא ההקלות הוא נושא רגיש, והוא לא יכול להיות מנוהל בידי הארגון שגובה.
איתן ברושי: הארגון שגובה לא מוסמך ולא יכול לקבוע את הכללים להפחתה.
איתן ברושי: כמי שהיה ראש רשות, מועצה אזורית גדולה, כל אחד יודע שבשלטון המקומי יש ועדת הנחות שמתייחסת לארגונה גם לתעשייה, היא לא תלויה ואין בה נציגות של העירייה או של הרשות, והיא גוף מעל הנושאים האלו.
איתן ברושי: ולכן צריך להוסיף לתקנות, חבריי ממשרד העבודה, את הסעיף הזה שיוקם הגוף הזה, הוא זה שיקבע והוא זה שיפסוק את הכללים שיאשרו פה.
איתן ברושי: אי-אפשר לתת למישהו גם לגבות וגם לקבוע את ההנחות, אלו שתי רשויות נפרדות תחת הגדרת - - -
שרגא ברוש: אנחנו מסכימים גם לזה.
קריאה: שמשרד העבודה יחליט.
אלי אלאלוף: נגיע לזה בסיכום.
דוד קסטל: אדוני, שמעתי פה כל מיני סיפורים מארגונים קיקיוניים.
דוד קסטל: אז קודם כול, לשכת המסחר והתעשייה חיפה והצפון גובה דמי חבר, תפקיד - - -
נעה בן שבת: אנחנו מדברים כרגע על הסעיף הזה או שאנחנו מדברים על סיפור - - -
דוד קסטל: אנחנו לא ארגון קיקיוני.
דוד קסטל: אל תפריעי לי.
קריאה: רבותיי, הוא לא קיקיוני.
אלי אלאלוף: לא, לא, אתה לא מפריע לה.
אלי אלאלוף: אדון קסטל היקר, אתה חורג מכללי המשחק שקבענו.
אלי אלאלוף: או שתתייחס לסעיפים שקראנו או שאני לוקח את רשות הדיבור בחזרה.
אלי אלאלוף: בלי להתחשבן פה.
דוד קסטל: תודה לך, אדוני היושב-ראש.
דוד קסטל: אני אחזור ואתייחס במדויק למה שנקרא.
דוד קסטל: קודם כול יש מכתב אליך, אדוני היושב-ראש, ממשרד הכלכלה מ-22 בינואר 2018.
דוד קסטל: המכתב הזה אומר בצורה ברורה: ראוי כי החברות בארגוני מעסיקים תהיה וולונטרית, וארגונים יתחרו בעסקים באמצעות מתן שירותים אלטרנטיביים.
דוד קסטל: זה ממשרד הכלכלה.
דוד קסטל: זה מסתיים בסעיף 2 שאומר: עסק שמעסיק פחות מעשרה עובדים יהיה פטור מתשלום דמי טיפול ארגוני.
דוד קסטל: את זה כתב משרד הכלכלה.
אלי אלאלוף: אז אתה מייצג עכשיו את משרד הכלכלה?
אלי אלאלוף: היא הייתה פה.
דוד קסטל: לא, אני חוזר לטענה, לעניין.
נעה בן שבת: יש לנו תקנות חדשות.
אלי אלאלוף: אני גם מזכיר לך שמי שהגיש את התקנות זה משרד העבודה, זה כבר לא משרד הכלכלה, אז אל תחפש אותנו בפינות הלא נעימות.
דוד קסטל: תודה על התיקון.
דוד קסטל: אז אני חוזר למה שהגישו משרד העבודה, למה שאמר עורך דין יצחקי שיושב פה לימיני.
דוד קסטל: הוא אמר דברים ברורים כבר בישיבה הראשונה, ואני חושב שאנחנו צריכים לשמוע את הדברים האלה.
דוד קסטל: כי חברי הכנסת פה התחלפו, חלק היו, חלק לא היו.
אלי אלאלוף: לא במקרה אלה שיושבים פה לא התחלפו.
דוד קסטל: אתה היית.
אלי אלאלוף: גם האחרים.
דוד קסטל: נורית הייתה רק בחלק, אבל הייתה בישיבה הראשונה.
דוד קסטל: אמר עורך דין יצחקי בצורה נורא ברורה: אדוני היושב-ראש, אנחנו מקבלים אלפי אם לא עשרות אלפי תלונות מהציבור, רואים את הכתבות בטלוויזיה ובתקשורת.
דוד קסטל: והיושב-ראש שואל אותו: ממי מגיעות התלונות?
דוד קסטל: ועורך דין יצחקי אומר: מעסקים קטנים, להוריד מהם את החובה לשלם דמי טיפול ארגוני.
דוד קסטל: זה אתה, אני מקריא מהפרוטוקול של הישיבה.
שלמה יצחקי: אני לא נמצא – אל תתייחס אליי.
דוד קסטל: לא להתייחס אליך?
דוד קסטל: זה הפרוטוקול.
דוד קסטל: את זה משרד העבודה אמר.
קריאה: תתייחס לסעיף.
אלי אלאלוף: מה המטרה של הדברים שלך?
נורית קורן: מה המטרה?
דוד קסטל: המטרה של קשיים של עסקים קטנים.
דוד קסטל: כל הדברים האלה, ואני אומר לך מניסיוני, גם אמרו פה שהנושא הזה של דמי טיפול ארגוני אין לו אח ורע בכל מדינה בעולם.
דוד קסטל: אין.
דוד קסטל: אני בדקתי, אדוני היושב-ראש, הזמנתי כרטיסי טיסה, נסעתי לחמש לשכות מסחר בגרמניה, כי אמרו לי שבגרמניה זה חובה.
דוד קסטל: אז אני אומר לך, אין חובה בארצות הברית, אין חובה בסקנדינביה, אין חובה ברוב מדינות העולם.
דוד קסטל: אין קשר בין קביעה של דמי טיפול ארגוני לנושא של הסכמים קיבוציים.
דוד קסטל: אין באף מקום בעולם.
קריאה: יש חובה לחברות, לא לדמי טיפול.
דוד קסטל: מה קורה בגרמניה כשדיברנו על קשיים?
דוד קסטל: אני מדבר איתך על קשיים.
דוד קסטל: בגרמניה יש 70 לשכות מסחר ותעשייה שמתחרות, 50% מהחברים לא משלמים כלום.
אלי אלאלוף: אני רוצה להמשיך בדיון.
יוסף נעים: שלום לכולם.
נורית קורן: אבל הוא לא נתן לך רשות דיבור.
אלי אלאלוף: מה, אין לכם זירות אחרות לריב ביניכם?
אלי אלאלוף: רק פה בוועדה הזאת?
קריאה: אבל שהקול שלנו יישמע.
אלי אלאלוף: יישמע, אז תחפשו פורומים אחרים.
אלי אלאלוף: יישמע לפי הסדר.
קריאה: אבל זה נוגע לנו.
אלי אלאלוף: אדוני, אל תפריע לי.
אלי אלאלוף: אתה כן מפריע.
אלי אלאלוף: אני מבקש להמשיך בקריאת התקנות.
נעה בן שבת: אדוני, אולי משרד הרווחה יוכל להסביר את מנגנון הגובה של דמי הטיפול.
דבי ספיר אליעזר: נכון להיום התקנות קובעות שדמי הטיפול הם מחצית האחוז משכר העבודה של המעסיק לדווח לביטוח לאומי, והתקנות קובעות גם שדמי הטיפול לא יפחתו מ-100 שקלים כפי שהיו ב-1981.
דבי ספיר אליעזר: עכשיו עם המדד הסכום הזה עלה.
דבי ספיר אליעזר: בכל מקרה, אף פעם לא יעלו ממחצית מדמי החבר.
דבי ספיר אליעזר: כשוועדת יצחקי התחילה לבחון מה זה מחצית האחוז, ואם בסופו של דבר זה מה שמשולם על-ידי המעסיקים לארגוני המעבידים, הגענו למסקנה שהרבה ארגוני מעסיקים בכלל לא מתייחסים למחצית האחוז.
דבי ספיר אליעזר: ולמה?
דבי ספיר אליעזר: מכיוון שיש להם לפי ארגון ולפי ענף, שיטות אחרות בכלל לחישוב דמי החבר.
דבי ספיר אליעזר: התייחסות למחצית מדמי החבר שיהיו דמי הטיפול, אבל לא התייחסות בעצם למחצית האחוז.
דבי ספיר אליעזר: חשבנו שצריך לשנות את העניין הזה.
דבי ספיר אליעזר: בנוסף לכך, בתקנות הקודמות לא קבוע עד כמה ישלמו דמי הטיפול למעסיק.
דבי ספיר אליעזר: אם דמי הטיפול היו עולים על 90,000 שקלים, אם זה היה מחצית מדמי החבר, אז המעסיק היה מחויב לשלם מעל 90,000 שקל.
דבי ספיר אליעזר: כבר כשהבאנו את התקנות לוועדה לראשונה, בהיותו שר העבודה יושב-ראש הוועדה, הוא ביקש שנקבע מקסימום שממנו לא ניתן לגבות דמי טיפול.
דבי ספיר אליעזר: לכן נקבע 90,000 השקל או מחצית מדמי החבר, הנמוך מביניהם.
דבי ספיר אליעזר: זה המקסימום שאפשר לגבות, לא המינימום כפי שהוצג קודם.
דבי ספיר אליעזר: בנוסף לכך, בהתחשב במשאים ומתנים ובפשרות נקבע שהסכום שישולם על-ידי המעסיק יהיה שווה ל-216 שקלים.
אלי אלאלוף: לעובד לשנה.
קריאה: כמה זה הסכום המוצמד?
אלי אלאלוף: בבקשה, מי שרוצה הבהרה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אדון שטרום.
דרור שטרום: אדוני היושב-ראש, אם אפשר.
אלי אלאלוף: אם תשב.
דרור שטרום: אבל, אדוני, הוזמנתי לוועדה.
אלי אלאלוף: אדוני, אל תתווכח פעם שנייה.
אלי אלאלוף: פעם הבאה out.
אלי אלאלוף: תחפש לך מקום, אני לא סדרן שלך.
דרור שטרום: שלוש הערות קצרות לחלופה הזאת.
דרור שטרום: א', אני חושב שכדאי שחברי הכנסת ידעו שב-2016, כשהוגשה הטיוטה הקודמת, הסכום שהיה נקוב כאן היה 100 שקלים.
דרור שטרום: השאלה המעניינת היא: אחד, איך הסכום הזה יותר מאשר קופץ פי שניים בתוך תקופה לא גדולה?
דרור שטרום: אני לא מכיר הרבה אנשים שהמשכורת שלהם הוכפלה וההוצאות שלהם הוכפלו.
דרור שטרום: זאת שאלה מעניינת שאני חושב שמן הראוי שחברתי ממשרד העבודה - - -
דרור שטרום: נקודה שנייה, השאלה החשובה היא, מעבר לסכום כזה או אחר, אדוני, עבור מה נקבע הסכום הזה?
דרור שטרום: לפי החוק ולפי הסמכות של השר הסכום הזה נקבע על-ידי זה שאומדים את ההוצאות שיש לארגון שעשה הסכם קיבוצי וקיבל צו הרחבה, כמה כסף הוא הוציא על זה.
דרור שטרום: ולכן המנגנון ההגון ביותר – ואדוני, אני מתחבר להערה של אדוני מהישיבה הקודמת ששאל למה אין פיקוח של משרד העבודה על כל המנגנונים האלה, כי בעצם החוק הוא או בית הדין לעבודה או התקנות, ופה בדיוק הנקודה.
דרור שטרום: הנקודה היא שבעצם לא הסכם קיבוצי אחד דומה להסכם קיבוצי אחר.
דרור שטרום: כל הסכם קיבוצי והאופרציה שלו, וההוצאות בגינו.
דרור שטרום: מן הראוי היה לשמוע ולקבל איזשהו נייר כלכלי שמסביר לנו כמה הארגונים הוציאו על הסכמים קיבוציים, אפילו באופן ממוצע.
דרור שטרום: כל הסכם לגופו, כי זאת באמת עבודה גדולה, באופן ממוצע, ושהסכום הזה יתקרב לסכום הזה.
דרור שטרום: הרי לא יכול להיות - - -
אלי אלאלוף: תתכוננו לתת תשובה, בבקשה.
אלי אלאלוף: עוד הערה או שתיים בכיוון ותיתנו תשובה.
יגאל דנינו: אני רוצה לחדד את מה שעורך דין שטרום אמר.
יגאל דנינו: בתקנות האלה המדינה בעצם נותנת רשות לארגון פרטי, לא לרשות מדינה, לארגון פרטי לגבות מגופים פרטיים אחרים מעין מס.
יגאל דנינו: ומה שחסר פה בתקנות האלה זה המידתיות.
יגאל דנינו: אין שום פרופורציה בין הסכום שאותו גוף יכול לגבות לבין ההוצאות שהיו לו, אם היו לו.
יגאל דנינו: אחת לשבע שנים אותו ארגון זכאי וצריך לחתום על הסכם קיבוצי שפורסם בצו הרחבה, ואלה ההוצאות שיש לו, ובזכות זה הוא יכול לגבות עשרות מיליונים בלי שום פרופורציה להוצאות שהיו לו בפועל.
יגאל דנינו: משרד העבודה בתקנות האלה לא מכניס שום מנגנון פיקוח ובקרה על ההכנסות וההוצאות של אותו ארגון זכאי.
אלי אלאלוף: תרשמו גם את ההערה המאוד חשובה שנאמרה פה.
אלי אלאלוף: בבקשה, שרגא ברוש.
שרגא ברוש: תודה, אדוני.
שרגא ברוש: דבר ראשון, אני רוצה להתייחס לנקודה של ה-216 שקלים לשנה לעובד.
שרגא ברוש: המשמעות פחות מ-20 שקלים לחודש.
שרגא ברוש: עם כל הכבוד, אני רוצה לעזור לעסקים קטנים לא פחות מכולם.
שרגא ברוש: כולנו רוצים לעזור להם, כי מהם - - -
שרגא ברוש: כי מהם, רבותיי, מתחילים לפרוש.
שרגא ברוש: אם אתם לא יודעים, גם לסטף ורטהיימר היה בית מלאכה.
שרגא ברוש: ולכן, אני אומר לכם בהכנעה, אין עסק שלא יכול לשלם 20 שקל לחודש.
שרגא ברוש: ואם הוא לא יכול - - -
קריאה: אבל על מה?
שרגא ברוש: אל תצעקו, תקשיבו.
שרגא ברוש: אני עוד מעט אגיד לכם על מה.
שרגא ברוש: ואם הוא לא יכול לשלם 20 שקל לחודש, עצתי אליו, בוא תעצור לפני שאתה מסתבך.
שרגא ברוש: זה אחד.
שרגא ברוש: שתיים, רבותיי, הארגונים הכלכליים משקיעים עשרות – מה עשרות?
שרגא ברוש: מיליונים, מיליונים כדי לטפל במערכת יחסי העבודה במשק ובדברים האחרים.
שרגא ברוש: יושב פה במקרה יושב-ראש המוסכים.
שרגא ברוש: אם הוא יספר לכם כמה עלה לו להשיג הסדר למוסכים בחברות הביטוח שמעדיפים מוסכים מסוימים על מוסכים אחרים – רבותיי, ההוצאות הן מיליונים.
שרגא ברוש: עכשיו, אף עסק, אף עסק - - -
רועי כהן: תראה אותם.
אלי אלאלוף: אדון קסטל.
שרגא ברוש: רבותיי, שנייה, אני אראה לכם הכול.
שרגא ברוש: אני אראה לכם מה שאתם רוצים, רק תמתינו.
שרגא ברוש: אף עסק, אף ארגון, כולל הארגון שמייצג עורך דין שטרום, לא גומר בזכות, לא גובה כסף סתם, לא מבזבז כספים, זה כסף שאנחנו נותנים דין וחשבון לחברים.
שרגא ברוש: ומה לעשות שבהתאחדות התעשיינים, אני אגיד לכם, יש גם תעשיינים שמשלמים 200,000 שקל לשנה דמי חבר, הם לא פראיירים.
שרגא ברוש: כשהם משלמים 200,000 הם רוצים לראות על מה מבוזבז הכסף או על מה הוצא הכסף.
שרגא ברוש: רגע, תמתין.
שרגא ברוש: גם אם זה לא מוצא חן בעיניך, תמתין.
שרגא ברוש: ולכן, אנחנו נותנים דין וחשבון על כל אגורה שאנחנו מוציאים.
שרגא ברוש: רבותיי, מצד שני, אלה שבחרו לא להיות חברים ממילא נהנים מההישגים בדיוק כמו שמי שמשלם 60,000, 70,000, 80,000 או 200,000 שקל.
שרגא ברוש: ראוי שישלמו חצי מדמי החבר, ולעובד 216 שקל, ולא יותר מ-90,000 שקל בהתאחדות התעשיינים.
שרגא ברוש: אני אומר לכם, מפני שזה ארגון שגובה הרבה כסף מחבריו, ואין פרישה של חברים שלא מרוצים.
שרגא ברוש: לכן, בואו לאט לאט, אנחנו לא צריכים כל דבר טוב לקלקל, לא חייבים.
יגאל דנינו: זה דבר טוב?
שרגא ברוש: כן, מצוין.
יגאל דנינו: זה דבר טוב לכם, למה אם לא, זה כסף.
יגאל דנינו: זה הכול כסף - - -
שרגא ברוש: מאה אחוז, זה כסף - - -
אלי אלאלוף: חבר, חבר יקר.
שרגא ברוש: רק אוסיף עוד דבר אחד.
שרגא ברוש: אם נסגור, החבר לא יוכל לבוא לפה ולצעוק כי פשוט הוא לא יהיה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבין את דבריך, שרגא, ברשותך.
שרגא ברוש: כן, בבקשה.
אלי אלאלוף: זה אומר שהיום ארגון שמשלם 200,000 שקל, אחרי אישור התקנות האלה הוא ישלם לא יותר מ-90,000.
שרגא ברוש: אני מדבר על דמי חבר.
שרגא ברוש: אני מפריד בין דמי חבר לדמי טיפול ארגוני.
שרגא ברוש: בהתאחדות התעשיינים יש חברים שמשלמים 200,000, ויש כאלה ש-100,000, ו-120,000, ו-150,000, ו-60,000, סכומים גבוהים מאוד.
שרגא ברוש: מי שבחר שלא להיות חבר, ומצד שני נהנה מכל מה שהתאחדות התעשיינים משיגה עבורו, ישלם חצי מדמי החבר ולא יותר מ-90,000.
אלי אלאלוף: אני לא יודע איך להתקדם, כל אחד מצהיר.
אלי אלאלוף: משהו בקיצור?
דוד קסטל: בקשר לדבר הזה.
דוד קסטל: רבותיי, מדברים פה על סכומים גבוהים מאוד.
דוד קסטל: אני יכול להגיד לכם שרק השבוע חברים שלנו בלשכת המסחר והתעשייה, חברים ותיקים קיבלו תביעה מהתאחדות התעשיינים.
דוד קסטל: לפני שבוע 370,000 שקל, אדוני, אצלי.
שרגא ברוש: וכמה שנים הם לא משלמים?
דוד קסטל: למה שהוא ישלם לך?
דוד קסטל: למה שהוא ישלם?
שרגא ברוש: זה נכון, זה בדיוק הנושא בוועדה, למה שהוא ישלם.
אלי אלאלוף: תודה, אדון קסטל.
אלי אלאלוף: נשיא התאחדות המלאכה והתעשייה, בבקשה.
יוסף אלקובי: אדוני היושב-ראש, שתבין, מאות השקלים שאנחנו גובים בשנה, לא בחודש, 700 או 680 שקלים לשלושה עובדים, כשאנחנו גובים אנחנו נותנים שירותים.
יוסף אלקובי: צאו וראו כמה דברים אנחנו עושים למען העסקים הקטנים.
יוסף אלקובי: אתן דוגמה, הספרים המסכנים.
יוסף אלקובי: כשספר בא עם חברה של אקו"ם ופדרציה שרוצים לגבות אלפי שקלים על השמעת מוזיקה עם הפן, אנחנו שם.
יוסף אלקובי: לגבי הנושא של הארנונה שמשלמים כקמעונאים, הספרים, אנחנו שם.
מיכל בירן: תקשיבו.
מיכל בירן: אי-אפשר לשמוע.
מיכל בירן: פעם ב-.
אלי אלאלוף: לכן הופתעתי.
יוסף אלקובי: אנחנו עושים בשביל מאות השקלים, אנחנו גומרים, אדוני, את מה שאנחנו גובים אנחנו מחזירים לחברים.
יוסף אלקובי: אנחנו נותנים סל שירותים.
יוסף אלקובי: מי שצריך את העזרה הם העסקים הקטנים המתחילים של אחד, שניים, שלושה עובדים.
יוסף אלקובי: יש עסק של שני עובדים שמגלגל 100 מיליון שקל, הוא משלם גם 700 שקלים.
יוסף אלקובי: אני חושב שאנחנו פה מבזבזים את הזמן של הוועדה הזאת לריק כאשר אנחנו מתעסקים בטפל ולא בעיקר.
אלי אלאלוף: בבקשה תשים נקודה.
אלי אלאלוף: האדון, בבקשה.
משה און: אני רוצה להצטרף לחברי שטרום.
אלי אלאלוף: חזרנו לזה?
אלי אלאלוף: יש לי הרגשה שאלו תמיד דיונים חוזרים, כי אלו אותם אנשים, אותן הערות.
אלי אלאלוף: יש לי בעיה, יש לי זיכרון כמו הגוף שלי, של פיל, ואני זוכר.
אלי אלאלוף: אז כל מה שאמרתם פעם אל תבואו ותגידו עוד פעם.
אלי אלאלוף: מספיק, תנו לנו להתקדם.
משה און: עדיין, אדוני, אני רוצה רק לחדד את הנקודה שדמי הטיפול קפצו תוך כדי מהלך אישור התקנות במעל 100%, וזה משהו שחייב להציג.
רועי כהן: אגב, זה לא נכון.
רועי כהן: נקבע תשלום של אפס חצי מהשכר הכולל, ומינימום של 100 שקלים, אז אל תטעו, אנחנו עורכי דין.
רועי כהן: אם אתם רוצים להתחיל להיכנס, זה מה שהיה כתוב.
רועי כהן: זה מה שהיה כתוב.
רועי כהן: לא נכון.
רועי כהן: היה רשום אפס חצי מהשכר.
רועי כהן: אתה יודע את זה שזה הרבה יותר.
אלי אלאלוף: חבל, זה רק מאריך את הזמן שלו, ופחות התקדמות בדיון.
משה און: אז כמו שאמרתי, הדבר הזה קפץ פי שניים, וצריך לבדוק ולהציג.
אלי אלאלוף: ניתן תשובה דרך משרד העבודה.
משה און: תודה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני, נציג הקבלנים.
אליאב בן שמעון: אדוני, אני רוצה לתת לך דוגמה מנושא שקרוב ללבך ואתה מוביל אותו יום-יום, לשמחתנו, וזה נושא הבטיחות בעבודה.
אלי אלאלוף: הוא אשם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אשם.
אליאב בן שמעון: ביחד, אתה וחאג' יחיא, וחבר הכנסת איל בן ראובן, ותבואו על הברכה.
אליאב בן שמעון: אבל אני רוצה לתת לך דוגמה בנושא שקרוב ללבך, אדוני, שאתה מכיר.
אליאב בן שמעון: אם אנחנו מממנים הכשרות בגובה או קסדה או נעליים או כל דבר שקשור לתחום הבטיחות לאותם עסקים קטנים ובינוניים, "דניה סיבוס" - - -
אליאב בן שמעון: תפסיק, אתה סתם מטעה את כולם פה.
קריאה: לא להטעות את הוועדה.
אלי אלאלוף: אני מבקש, אדוני המפריע הקבוע, פעם אחרונה שאני מזהיר אותך.
אליאב בן שמעון: ונושא ניידת בטיחות שעוברת באתרים קטנים, כל הדברים האלה, אדוני, עולים מיליוני שקלים, ואם מעסיק קטן נדרש לשלם 20 שקלים בחודש, כמו שאמר פה נשיא לשכת התיאום, אז מאיפה זה בא?
אליאב בן שמעון: זה לא בא מאותם 20 שקלים.
אליאב בן שמעון: זה לא בא.
אליאב בן שמעון: "דניה סיבוס" ו"סולל בונה" לא צריכים אותנו בשביל זה.
אליאב בן שמעון: אנחנו עובדים בשביל הקטנים, וזה סכום סמלי לחלוטין.
ערן סיב: רק מילה אחת.
אלי אלאלוף: מילה אחת.
ערן סיב: כבוד היושב-ראש, אם מישהו יכול להראות לי קבלן שיפוצים אחד במדינת ישראל שהייתה לו בעיה עם ה-20 או עם ה-25 שקלים בחודש – אחד, לא ביקשתי 1,000 תלונות, ולא 2,000 – תלונה אחת על 20 השקלים שהוא שילם על דמי הטיפול הארגוני, אני מבקש לראות אותה.
ערן סיב: תלונה אחת.
ערן סיב: תודה רבה.
משה נחום: אדוני היושב-ראש, נתת לי את רשות הדיבור, אני יכול?
משה נחום: אני רוצה להתייחס למה שאמר מר ברוש בעניין הסכם קיבוצי שעולה מיליונים.
אלי אלאלוף: כל אחד יגיד מה שהוא רוצה, תגיד מה שאתה רוצה.
משה נחום: אז אני רוצה להגיד ככה, תכליתם של דמי טיפול ארגוני זה לתת פיצוי הולם לארגוני מעסיקים שכרתו הסכם קיבוצי מיטיב.
משה נחום: זאת התכלית של דמי הטיפול הארגוני על-פי דין.
משה נחום: חתמנו הסכם קיבוצי, הארגון שלנו, לשכת הקבלנים בישראל, מול ההסתדרות הלאומית בערך לפני שבועיים.
משה נחום: האמן לי, לא עלה לנו עשרה גרוש.
משה נחום: ואם אני אחמיר וניקח את עורכי הדין הכי מצוינים - - -
אלי אלאלוף: יפה, זה לא עלה על חשבוננו?