GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי פלדר: אני מסכים שיש הסכם עד סוף 2006 בעניין הזה אין לי חילוקי דעות, נוצר פה מצב שהחברה נקלעה למשבר תזרימי חמור מאד.
אבי פלדר: המשבר היום הוא של 400 מיליון שקל.
אבי פלדר: לחברה היום אין כסף לשלם את המשכורות, אם היה לנו את הכסף לשלם את המשכורות, אני לא הייתי עוצר משכורת של אף אחד מהעובדים וודאי לא של הגימלאים.
אבי פלדר: אני חושב שאלה שפרשו מהחברה ונתנו את השנים הטובות ביותר לחברה, להם היה צריך לשלם ולהוציא אותם בכלל מהמשחק הזה.
רן כהן: כמה זה גמלאות וכמה זה שכר?
אבי פלדר: הגמלאות זה בסביבות 8 מיליון שקלים לחודש.
אבי פלדר: השכר הוא סכום שהוא פי 5 או פי 6 מזה.
אבי פלדר: אנחנו מדברים על 1200 גמלאות לעובדים.
אבי פלדר: כלומר, אנחנו 2800 עובדים מחזיקים על הגב שלנו 1200 גמלאים.
אבי פלדר: בכל שנה ב- 1.1, אנחנו שמים 20 מיליון דולר, דיברנו בדולרים, שמים 20 מיליון דולר לטובת העניין הזה.
אבי פלדר: אנחנו הצענו גם לאוצר, תעזבו אותנו מהנושא הזה, אני לא מכיר חברה אחת במשק שהבעלים לא לקחו את הגמלאים על עצמם.
אבי פלדר: הצענו, בואו תיקחו את הגמלאים, בואו נוציא אותם קודם כל מהמשחק , שהגמלאים לא יהיו, לא רוצה להגיד בצורה קיצונית בני ערובה אבל בפירוש אני חושב שהגמלאים לא צריכים להיות במשחק הזה.
אבי פלדר: יש חלק מהגמלאים שמקבלים באמת סכומים לא גדולים.
אבי פלדר: אני מוכרח להגיד לך שבחודש האחרון אנחנו בצורה מאד דיסקרטית הלכנו לכיוון של מספר גמלאים שפנו אלינו, נתנו להם איזה שהם אמצעים לעזור להם, באמת ברמה המינימלית כדי שהאנשים האלה לא יזרקו לרחובות וזה נעשה על בסיס פניות אישיות, לא פרסמנו את זה בשום מקום אבל כשהגיעה איזה שהיא בקשה של גמלאי, הוצאנו את השקל האחרון ושמנו אותו לטובת הגמלאי.
רן כהן: אז אם אני מבין נכון את מה שאומר אבי, אז היו גמלאים שהגיעו לפת לחם ואמרו לכם, תנו לנו משהו כדי לאכול לחם.
אבי פלדר: חיובי.
חיים כץ: תגיד לי, בהסדר הזה עם הממשלה כמה ילך לעובדים וכמה ילך למפעל?
חיים כץ: המפעל אני אומר זה השקעות עתידיות, פיתוח, יצירת מקומות עבודה, זה לא לבוא היום ולקחת מהאוצר ולשלוח את האנשים הביתה.
חיים כץ: אם אנחנו רוצים שלתע"ש תהיה תקומה הוא צריך להשקיע כספים בפיתוח, ביצירת מקומות עבודה עתידיים, בהתחדשות.
חיים כץ: כמה המדינה כבעלים הולכת ליצור ולהשקיע ליצירת מוקמות עבודה ?
אבי פלדר: מה שאתה אומר זה הטווח הרחוק מאד, אנחנו דיברנו כרגע על עצירת דימום.
אבי פלדר: אנחנו מדממים, עם 400 מיליון שקל חובות אלה חובות מעבר לתשלום.
אבי פלדר: אני אומר לך שיש ספקים שלא קבלו מאתנו כבר למעלה משנתיים את הכסף.
אבי פלדר: אחד הדברים הנפלאים בחברה הזאת שהספקים שלנו עוד מוכנים לתמוך בנו.
אבי פלדר: אני מוכרח להגיד כמו שאמרתי בדיון הקודם, זה נפלא, תופעה שהספקים האלה שהולכים אתנו המון שנים הם באים אלינו ואומרים, אנחנו עכשיו נהיה אתכם וזה דבר שאני לא מכיר בשום מקום.
אבי פלדר: אבל המצב הוא שהיום אנחנו בבעיה.
אבי פלדר: כשאתה מדבר אתי קודם מה שבנינו זה תוכנית של אחד עצירת הדימום, שניים, ייצוב החברה ואז להתחיל ללכת קדימה.
אבי פלדר: התוכנית שלנו דיברה על צמצומי עובדים ויש לנו מספר אפשרויות לעניין הזה.
אבי פלדר: בין 300 ל- 500 עובדים.
רן כהן: ברשות היושב ראש, אני רוצה לשאול אותך שתי שאלות כלכליות.
רן כהן: האחת, האם מתוך כל צבר ההזמנות שלכם של 1.2 או 1.3 מיליארד דולר יש לכם תעדוף לגבי מכירות שאתם יודעים שהן רווחיות במיוחד ויכניסו לחברה רוח טוב גם בטווח זמן סביר או שאין כאלה.
רן כהן: כל המוצרים שאתם מייצרים הם פחות או יותר על פני טווח ארוך ואם יהיה בכלל איזה שהיא הכנסה או רווח זה יהיה רק בעתיד בטווח הרחוק.
רן כהן: כי אז יכול להיות שאתה בתור מנכ"ל צריך לעשות תעדוף, להפעיל את פסי הייצור האלה, להגיע למצב שבו אתה מקבל את הכסף ויש לך איזה שהיא רווחה יותר גדולה מבחינה כלכלית.
רן כהן: שאלה שניה שלי אליך, מי עשה את תוכנית ההבראה הקודמת של 98' ?
רן כהן: 2002 סליחה.
רן כהן: ההנהלה של המפעל?
אבי פלדר: הנהלת החברה, אני מנכ"ל בחברה הזאת כחודשיים.
רן כהן: תראה לאן אני חותר, אותה תוכנית הבראה נעשתה עם האוצר ועם משרד הביטחון, היא לא נעשתה לבד.
חיים כץ: מה זה תוכנית הבראה?
חיים כץ: פיטורים?
חיים כץ: הבראה זה להוציא אנשים הביתה או השקעה גם במפעל ולבנות לו עתיד?
חיים כץ: אם זה רק פיטורים אז בואו נגיד, האוצר בא והיום כבעלים מוכן לממן פרישת עובדים הביתה.
חיים כץ: הוא מעדיף לשלוח אנשים הביתה מליצור מקומות עבודה.
חיים כץ: אם זה מוגדר תוכנית הבראה אז בואו נגיד שזו תוכנית הבראה.
חיים כץ: אם נעשתה תוכנית רצינית ולא של פיטורי עובדים עם כיסוי, זה מה שאני רוצה לדעת.
חיים כץ: אם התוכנית של עכשיו היא גם רק כדי לשולח אנשים הביתה.
רן כהן: היושב ראש הוציא לי את הערמונים מהאש, זה בדיוק מה שהתכוונתי לומר.
רן כהן: הרי בעצם מה קרה?
רן כהן: תוכנית ההבראה ההיא היתה תוכנית פיטורים, מי שבא עכשיו בעצם גם בא עם תוכנית פיטורים, זה בעצם מה שקורה.
אבי פלדר: זה לא מה שקורה.
רן כהן: אז תגיד למה התוכנית הנוכחית יותר טובה מהקודמת.
אבי פלדר: קודם כל אנחנו לא עשינו עכשיו תוכנית צמצומים ופיטורים.
אבי פלדר: אנחנו עשינו תוכנית שלקחה בחשבון את הבעיות התפעוליות של החברה זה דבר אחד.
אבי פלדר: דבר שני, כל תוכנית המו"פ של החברה, דרך אגב, גם כשהחזרנו את התוכנית האסטרטגית של החברה בחודש האחרון, נעשתה תוכנית מאד מסודרת עם עבודה של ימים ולילות.
אבי פלדר: התוכנית האסטרטגית של החברה שוחזרה בחודשיים האחרונים.
אבי פלדר: אנחנו בנינו תוכנית מו"פ שבתוכנית המו"פ הזאת עברנו על הדברים הקיימים, אתה שאלת את השאלה הנכונה, מה יכול למחזר את הכסף הכי מהר?
אבי פלדר: זה בעצם היה הכלל שקבע איפה שמים את המו"פ שיביא הכי מהר תשואה לכסף והדבר השלישי זה נושא השיווק.
רן כהן: את זה הצגתם בפני האוצר ומשרד הביטחון?
אבי פלדר: את זה הצגנו קודם כל בפני הדירקטוריון ובפני האוצר התקיימו בעניין הזה רק שיחות ראשוניות.
אבי פלדר: והדבר האחרון, עשינו תוכנית שיווק.
אבי פלדר: על בסיס התוכנית האסטרטגית ותוכנית המו"פ אז כמובן שיש תוכנית שיווק.
אבי פלדר: אנחנו מתכננים השנה כניסת הזמנות לחברה של 1.9 מיליארד שקל.
אבי פלדר: עד לרגע זה נכנסו לחברה 1.1 מיליארד שקל השנה.
אבי פלדר: אני אומר שוב, יש לנו לקוחות היום בעולם שמגיע להם באמת כל הכבוד שהם עדיין עובדים עם החברה כשכל היום מתפרסמים בעיתונים כתבות לא מחמיאות ועדיין הם באים אלינו.
אבי פלדר: כל העובדים שנמצאים פה אני מוכרח להגיד, הם אלה שבסוף עושים את העבודה הזאת.
אבי פלדר: והעבודה הזאת קבלנו מחמאות לא מזמן מגוף מרכזי בחו"ל, אני לא יכול להזכיר אותו, שאומר שאנחנו המסייעים לפעילות שלו בצורה הכי משמעותית שיכולה להיות.
אבי פלדר: זה צבא מערבי מאד גדול.
אבי פלדר: ובעניין הזה המילים והמעשים מוכיחים ופחות הדיבורים.
איציק יהודה: אני יושב ראש ארגון עובדי התעשייה הצבאית.
איציק יהודה: היו"ר חיים כץ, אני מברך אותך על תפקידך שקבלת, חבר הכנסת רן כהן וחברים נכבדים.
איציק יהודה: אנחנו שמענו פה מספר נתונים גם מנציגי האוצר וגם ממנכ"ל החברה, ממלא מקום המנכ"ל, מנהל בפועל.
איציק יהודה: רציתי לפרוס בקצרה כמה דברים בסיסיים.
איציק יהודה: קודם כל לגבי תוכניות הבראה, השאלה היא מצוינת.
איציק יהודה: התשובות הן עצובות.
איציק יהודה: אנחנו בתהליך של תוכניות הבראה באופן מתמיד.
איציק יהודה: אני בחברה 36 שנה.
איציק יהודה: אני אומר לכם שמשנת 1990, כשעשינו את הטעות הגדולה ועברנו ליחידת סמך לחברה ממשלתית והחברה לקחה על עצמה את ההון של ה- 20 מיליון דולר, זאת היתה טעות ראשונה.
איציק יהודה: אם רק תחשבו, כבוד היושב ראש, אם רק תיקח 5 שנים את ה- 20 מיליון דולר האלה אז תע"ש לא צריך שקל מאף אחד.
איציק יהודה: במהלך 5 שנים, במקום שהמדינה תשלם לגמלאים שהם היו עובדי מדינה אז התע"ש משלמת להם.
איציק יהודה: זאת שגיאה גם של הועד, חד משמעית.
איציק יהודה: אבל בא אברהם (בייגה) שוחט, ניסה והצליח באותה תקופה, זה מה שקרה.
איציק יהודה: הוא לא האמין שהוא הצליח.
איציק יהודה: זה הדבר הראשון.
איציק יהודה: הדבר השני, מצבת כוח אדם שלנו היתה באותה תקופה 12 אלף עובדים, היום אנחנו 2800 עובדים וכל המיליארדים של השקלים שהאוצר השקיע בתע"ש, הלכו אך ורק להוצאת עובדים, וזה נתון בדוק .
איציק יהודה: זה פשוט.
איציק יהודה: בכל תוכנית הבראה כולל האחרונה שהיתה, הסכם 2002 – 2006, חבר הכנסת רן כהן, התחייבנו למכור 4 מפעלים או לסגור, התחייבנו להוציא 500 עובדים הביתה, לשלוח אותם ממעגל עבודה בכל גיל הביתה, התחייבנו לקצץ בשכר שלנו 11 אחוז, אף אחד לא הזכיר את זה פה, שרוצים עכשיו עוד התייעלות כספית מאתנו.
איציק יהודה: את זה אנחנו עושים חודש בחודשו, עד סוף 2006 .
איציק יהודה: זו לא תוכנית של המשק לעידוד הצמיחה, אנחנו ממשיכים ברצף כל שנה, שמים בחרה מכיסנו 80 מיליון כל שנה, 80 מיליון שקל מכיסנו לחברה.
איציק יהודה: עכשיו בא האוצר / ההנהלה, ואומרים: 'בואו נעשה עוד תוכנית הבראה'.
איציק יהודה: אבל שוב, מה זה תוכנית הבראה?
איציק יהודה: להוציא 220 ממעגל העבודה עובדים ובנוסף לכך להתחייב כבר בלי החלטה לענייני שרים לענייני הפרטה, להתחיל למכור 4 מפעלים, אף אחד לא הזכיר את זה פה.
איציק יהודה: אתה עמדת לקלוט עובדים כבוד היושב ראש?
איציק יהודה: איזה לקלוט עובדים?
איציק יהודה: לפלוט עובדים.
איציק יהודה: שוב תוכנית הבראה להוציא עובדים ממעגל העבודה.
איציק יהודה: המילה הנכונה היא מישהו החליט לקחת את החוליה החלשה של התעשיות הבטחוניות ולהתחיל איתה.
איציק יהודה: כמו שהתחילו בזמנו עם יחידת הסמך , עכשיו התחילו עם זה.
איציק יהודה: רוצים לפורר, לפרק את החברה, זה נקרא פירוק החברה.
איציק יהודה: יש פה שתי אפשרויות, הבראה אמיתי אחת ולתמיד.
איציק יהודה: קל מאד לעשות את זה, אף אחד לא רוצה לשמוע אותנו, יש לנו תוכנית מסודרת.
איציק יהודה: אף אחד לא רוצה לשמוע אותנו.
איציק יהודה: הדבר הראשון שמדינת ישראל תתעשת ותיקח על עצמה 20 מיליון שקל, יש לך 100 מיליון שקל בחברה עכשיו.
איציק יהודה: עוד 100 מיליון שקל ההנהלה והעובדים יתייעלו ביחד אז יש לך כבר 200 מיליון שקל, מי צריך את ה- 200 מיליון שקל הלוואת מהם?
איציק יהודה: הם אומרים סיוע, זה הלוואות שהפעם נותנים להנהלת התע"ש.
איציק יהודה: הנהלת התע"ש צריכה להחזיר את זה מהתגמולים של הטנק התורכי וכו'.
איציק יהודה: זה הלוואות.
איציק יהודה: זה נקרא להחזיק אותם עוד פעם ככה.
איציק יהודה: כבוד היושב ראש.
איציק יהודה: ומה העתיד?
איציק יהודה: אני אגיד לך מה העתיד.
איציק יהודה: אם עכשיו ההנהלה היתה חותמת על הדבר הזה ובעוד חודשיים שלושה חצי שנה, עוד 3 מפעלים וככה תע"ש מתפרקת וזאת התעשייה הצבאית ש- 72 שנה התעשייה הצבאית הותיקה ביותר בארץ.
איציק יהודה: כבוד היושב ראש, יותר מהתעשייה האווירית.
איציק יהודה: 72 שנה תרמנו והכנסנו למדינה מייצוא בטחוני רק בעשור האחרון, למעלה מ- 3 מיליארד דולר לייצוא בטחוני.
איציק יהודה: זאת תעשייה צבאית שיש מוצרים שאי אפשר לקנות מהאמריקאים, זאת תעשייה צבאית שמבקשים לעשות מיגון לגגות לעוקף עזה אז לא מחפשים כמה זה יעלה אלא מפתחים ומוציאים ויש פטנט רשום מיידי.
איציק יהודה: זאת התעשייה הצבאית שהשקיעה כל הזמן מדמה, מדמה תרתי משמע.
איציק יהודה: שני עובדים נפטרו לנו השבוע, מבעיות לב.
איציק יהודה: ולגבי עובדים, אנחנו נמצאים 4 חודשים במאבק, מה זה במאבק, אנחנו מחזיקים את העובדים בצורה כזאת כי להכנסות החודש הזה, החודש הגרוע שעשינו עיצומים 106 מיליון שקל העובדים הכניסו לתע"ש.
איציק יהודה: 106 מיליון שקל החודש הזה עם כל העיצומים שהיו לנו.
איציק יהודה: וכל חודש אחר.
איציק יהודה: זה ממכירות של 106 מיליון שקל עם העיצומים האלה.
איציק יהודה: וכל חודש מה עושים לנו במשך 4 חודשים?
איציק יהודה: גמלאים לא מקבלים כסף מ- 1 לחודש ועד היום.
איציק יהודה: ושוב, כשאומרים גמלאים זה לא 9000 שקל גמלה, זה אנשים עם 2500 שקל גמלה וציבור העובדים ממשיך לא לקבל את זה.
איציק יהודה: שכחנו פתאום מניכויי עובדים.
איציק יהודה: לא מקבלים כבר 3 חודשים.
איציק יהודה: אתה יודע מה זה?
איציק יהודה: זה לקחת מהנטו של העובד ובמקום להעביר את זה לעובד לוקחים ושמים במקום אחר.
איציק יהודה: חשוב אבל לוקחים מהנטו של העובד ולא מעבירים לו.
איציק יהודה: 3 חודשים כבר.
איציק יהודה: ואנחנו ממשיכים וממשיכים כאשר ממשלת ישראל יש לה מטרה, יש לה מטרה, משרד האוצר יש לו מטרה והמטרה היא לחסל את התע"ש.
איציק יהודה: רק מתחילים לקרוא לזה הבראה ועוד הבראה.
איציק יהודה: היום עוד שני מפעלים, מחר עוד 3 מפעלים.
רן כהן: אנשים רוצים לעבוד, רוצים להתפרנס וזה גם חשוב לכלכלה הישראלית.
איציק יהודה: התעשייה הצבאית לא יכולה להתפרק כפי שיש תוכנית כרגע שמתגבשת על ידי בכר ועמוס ירון.
איציק יהודה: לעמוס יש את התוכנית הזאת כבר שנה וחצי במגירה.
איציק יהודה: אני יכול להראות לך מלפני שנה וחצי.
איציק יהודה: הוא שלף את זה ותוך שבוע ימים ועדת ההיגוי תקבל החלטה ובשבוע הבא תראה את זה בועדת השרים לענייני הפרטה.
איציק יהודה: זה מה שהולך לקרות, בדקתי את מה שאני אומר.
איציק יהודה: כל ועדת ההיגוי הגדולה והמכובדת שהקומה שאני לא מזלזל בה, יש שר אוצר חדש, תלינו בו תקוות ואני מקווה שיש לו רווח אחר, אבל לגרום לזה ש- 6,000 משפחות מתפרנסות מהתע"ש, זה המספר המדויק, קבלני משנה בנוסף ל- 2800 עובדים.
איציק יהודה: עשרת אלפים משפחות, המיסים וכל מה שהיושב ראש אמר זה נכון מאד אבל קח את האנשים האלה, תוציא אותם בגילם החוצה, דמי אבטלה האנשים האלה הממשלה משלמת עליהם כסף בנוסף אז מה לעשות?
איציק יהודה: יש לנו את ההצעות אבל אף אחד לא רוצה לשבת אתנו, כל פעם מחליטים ככה וככה.
איציק יהודה: יש לנו מפעלים עם טכנולוגיה מאד מפותחת.
איציק יהודה: אנחנו לא אותו תעשייה שהיינו נקראים פעם.
איציק יהודה: יש לנו יחידות מאד טובות אבל המדינה שומעת את המילה למזג היא מקבלת חררה.
איציק יהודה: מה קרה?
איציק יהודה: רוצים להפריט, להרוס את התעשיות הבטחוניות, לתת את הכל שיהיה בידי בעלי ההון במדינה הזאת?
איציק יהודה: וזה מה שקורה.
איציק יהודה: אני אתן לכם דוגמה למכירת מפעלים שהיתה.
איציק יהודה: מפעל מגן נמכר, באיזה מחיר הוא נמכר?
איציק יהודה: מפעל הנשק הקל, עם זכויות העובדים 2.6 מיליון דולר כאשר יש לו הזמנות 3 מיליון דולר כל שנה.
איציק יהודה: הוא איש עסקים מצוין.
איציק יהודה: אבל זאת תעשייה צבאית.
איציק יהודה: אז איפה המדינה הזאת?
איציק יהודה: איפה?
איציק יהודה: 2800 עובדים, פרישה טבעית פורשים 200 עד 300 בקרוב, מדינת ישראל הגדולה רוצה להישאר בזמן חירום כאשר יש שיקולים גלובליים לאמריקאיים בכל מצב חירום שיהיה פה, ניתנת לסחיטה בידי הגורמים האלה?
איציק יהודה: זה מה שמדינת ישראל רוצה?
איציק יהודה: מדינת ישראל צריכה לקחת כמות מסוימת של עובדים, לשעת חירות ולהשאיר אותם, לא מה שיש באווירית אלא מה שיש בתע"ש.
איציק יהודה: או למזג, אין לנו בעיה.
איציק יהודה: זרקתי את זה על השולחן פה, כבוד היושב ראש, יש לנו תוכניות מסודרות אבל הם מקבלים רק הם שומעים כזה מושג מיזוג אז הם נבהלים.
איציק יהודה: למה?
איציק יהודה: הם רוצים למכור את זה לפרטי ועכשיו אני מגע לקרקעות.
איציק יהודה: אז הקרקעות מזוהמות.
איציק יהודה: משרד האוצר יודע לעשות חשבון מצוין אבל העיניים מופנות ל- 8 מיליארד דולר של קרקעות תעשייה צבאית.
איציק יהודה: 6 מיליארד דולר רק ברמת השרון.
איציק יהודה: נכון שזה עתידי, נכון שצריך כסף לנקות את הקרקע אבל מי שקונה את הקרקע הזאת לא מסתובב בתעשייה הצבאית כדי לראות את הטנק, הוא לא מסתובב, הוא מסתובב בשביל לראות את השטח כל הזמן.
איציק יהודה: אז מדינת ישראל הון תועפות יכולה לעשות מזה.
איציק יהודה: הון תועפות.
איציק יהודה: אגב, מכרו כבר שטח אחד ב- 90 מיליון דולר.
איציק יהודה: כבוד היושב ראש, יש עוד אפשרות שאף אחד לא רוצה לשמוע אותה.
איציק יהודה: תעשייה צבאית לא צריכה סיוע מהאוצר, שיתנו אפשרות לשעבד את הקרקעות לבנק ויש בנקים שמוכנים, אנחנו יכולים לקבל סכום כסף ולחיות לבד בלי הלוואת עם ההזמנות שיש לנו.
איציק יהודה: ואם יהיו הזמנות עכשיו אז יהיו עתידיות.
איציק יהודה: אם אנחנו ממשיכים ככה עוד חודש, אני לא מגזים ואני לא מנכ"ל החברה, עוד חודש אנחנו מתחילים לעשות נזקים בלתי הפיכים לתעשייה הצבאית.
איציק יהודה: לא יהיה לנו שנה הבאה, מכירות לשנה הבאה.
איציק יהודה: הנזקים האלה הם בלתי הפיכים.
איציק יהודה: כי עם כל השמחה והסימפטיה שיש, כמו שאמר המנכ"ל, לספקים, זה הגיע להם עד לפה בדיוק כמו שלעובדים.
איציק יהודה: אי אפשר למשוך 8 או 9 חודשים ספק אוכל.
איציק יהודה: מישהו פה יודע מחברי השולחן הזה, אנחנו לא אוכלים כבר חודשיים.
איציק יהודה: לא אוכלים כי אין חדר אוכל.
איציק יהודה: אין עדו הרבה דברים אבל קטן עלינו, מה שנקרא.
חיים כץ: יש לקוחות שאתם לא עומדים איתם בלוח זמנים?
איציק יהודה: בודאי.
אבי פלדר: העובדים החליטו על עיצומים, אני הסברתי בעניין הזה שאסור היה להגיע לשם.
אבי פלדר: ומה שקרה זה שפגענו בלוקחות שלנו שהם בסוף אלה שגם נתנו לנו את הזכות לחיות ואני חושב שזה דבר שלא ייעשה.
אבי פלדר: בואו נשים את זה פה על השולחן בחדר בצורה הכי ברורה.
חיים כץ: אמרת בעקבות עיצומי עובדים אנחנו לא מספקים ללקוחות והלקוח הוא הדבר הכי חשוב לחברה.
חיים כץ: הוא תמיד צודק, הוא צריך לקבל תמיד בזמן את המוצר, גם בזמן וגם באיכויות.
חיים כץ: עכשיו, יש שני גורמים בקטע הזה.
חיים כץ: גורם אחד זה הבעלים.
חיים כץ: הגורם השני זה העובדים.
חיים כץ: גם אני בא ממפעל, ואני לא זוכר מתי באתי ואמרתי איפה אני משבית היום ולמה אני לא עובד היום.
חיים כץ: אני בטוח שהעובדים באים עם הרבה נשמה, עם הרבה הקרבה ורוצים לתת טיפה יותר, אז העובדים לא אשמים.
חיים כץ: אין אחריות, לא יודעים לנהל זה סיסמא יפה אבל גם לא יודעים למכור.
חיים כץ: קראתי היום בעיתון שהתעשייה האווירית הפסידה 170 מיליון, אני הייתי שם.
חיים כץ: המדינה אנסה באותה סיטואציה של תע"ש אנסה לתת את זה ב- 30 מיליון דולר אז בא ארגון העובדים ואמר, יש לנו קופות גמל עצומות, אנחנו יכולים לקנות את זה.
חיים כץ: אמרו, אתם פסולים.
חיים כץ: אתם פסולים.
חיים כץ: אנסו אותנו לתת את זה מתנה אם לא, לא נקבל כסף למשכורות.
חיים כץ: אני הייתי שם, אנחנו היינו פסולים.
חיים כץ: אז אליך כמנכ"ל, העובדים לא עושים עיצומים מי שעושה עיצומים זה אולי הממשלה, הבעלים, הילד לא ילך לגן בגלל שהוא לא רוצה, הילד לא נוסע לטיול בגלל שהוא לא רוצה, הילד לא נוסע בגלל שאבא שלו לא שילם את הכסף.
חיים כץ: ובקטע הזה הקטע של הגמלאים זה בכלל צועק לשמים.
חיים כץ: אני חושב שזו היתה שגיאה שלקחו משכנתא על העובדים בהסכם אבל היא נעשתה.
חיים כץ: יש לנו פה נורמות שהשתרשו במדינה הזאת לצערי בשנים האחרונות, של אי תשלום משכורות שהתרגלנו לזה.
חיים כץ: התרגלנו שברשויות המקומיות לא משלמים משכורות 15 חודש או 12 חודש.
חיים כץ: במועצות הדתיות לא משלמים משכורות 15, 17, התרגלנו.
חיים כץ: מה זאת נורמה שבן אדם בא לעבודה ולא מקבל משכורת שהבעלים או הממשלה, איך אמר יו"ר ועד העובדים, יהודה, עשינו שגיאה פטאלית, הסכמנו לעבור מיחידת סמך לחברה ממשלתית.
חיים כץ: זו הנקודה, בדיוק.
חיים כץ: אם היינו יחידת סמך אז היינו סמוכים על שולחן, לא היתה לנו בעיה.
חיים כץ: אולי עברנו בזול, ראה איך עברו רפא"ל.
חיים כץ: עלות של 4.7 מיליארד, הסכם פתיחה – סגירה, כולם בפנסיה, חצי מחיר במחיר שעה.
חיים כץ: האוצר או אתם מסבסדים אותם שיבחרו בכם.
חיים כץ: ואני חושב, נשמע אותך באוצר עדו פעם, אני לא תולה בך כלום.
חיים כץ: אני אתן לנציג הגמלאים לדבר.
גדעון בן ישראל: אני יושב ראש ארגון גמלאי תע"ש.
גדעון בן ישראל: סגני כספית והנציג הקבוע שלנו בועדות, חבר הכנסת לשעבר יעקב גיל.
גדעון בן ישראל: אני רוצה להביא הנה את זעקתם של הגמלאים וזה לא קשור עם כל הסכסוך הזה.
גדעון בן ישראל: יש פה שערורייה שאני לא מכיר רבות כמוה בישראל.
גדעון בן ישראל: מה אשמים אנשים שהקריבו את מיטב שנותיהם לתע"ש בגלל איוולת שנעשתה בשעתו שההנהלה לקחה עליה שהיא תשלם את הפנסיה במקום להעביר את הכספים למבטחים ולהבטיח שלפנסיונרים, כמו לכל האחרים , תהיה פנסיה.
גדעון בן ישראל: בכל חודש אם יש קושי מסוים להנהלה מיד את מי מכים?
גדעון בן ישראל: את הגימלאים והעובדים.
גדעון בן ישראל: העובדים, ליבי עליהם אבל הם עוד מסוגלים איכשהו להתקיים במשברים האלה, עם כל הקושי.
גדעון בן ישראל: אני רוצה להבהיר כאן מה ההבדל בין גמלאי לעובד מבחינת יכולת הקיום, אני לא מדבר על הזכויות.
גדעון בן ישראל: גמלאי לא מסוגל להתקיים יום אחד, אין לו מקורות אחרים ואין לו אשראי ואין לו דברים אחרים, זה מה שיש לו, יש לו רק את הגמלה וזו כוונתי.
גדעון בן ישראל: ופה אני מלא חרדה מפני שאם ישחקו כי הרי המטרה הסופית היא הפרטה, אנחנו מכירים מה קורה במדינה הזו, בסוף ימכרו את זה בפרוטות לעוד איזה שהם עופרים או מישהו ומה אז יהיה עם הגמלאים האלה?
גדעון בן ישראל: המדינה היא הבעלים ולכן אני חושב שצריכה להיות פה החלטה , לגבי כלל העובדים זה דבר אחד, אבל נפרדת לגבי הגמלאים, צריך להוציא אותם מתוך כל משחקי הכוח האלה.
גדעון בן ישראל: צריך קודם כל להבטיח להם את הפנסיה וזה אומר שהמדינה חייבת לשלם למבטחים ולא לאף אחד, את הסכום הדרוש כדי להבטיח שלעובדים האלה תהיה פנסיה וזה לא קשור עם כל נושא אחר.
חיים כץ: עד מתי החוב לגמלאים?
גדעון בן ישראל: עד 2015, הולך ויורד.
חיים כץ: הקטע של השנתיים, 65 – 67, מסודר בהסכם הפרישה האחרון שהיה.
חיים כץ: אבל זה על חשבון תע"ש או על חשבון המדינה.
חיים כץ: כי כל אלה של הארכת גיל בין 65 ל- 67 המדינה לקחה את זה על עצמה.
חיים כץ: שלא ישחילו גם את זה לחשבון.
גדעון בן ישראל: לכן בקשתי, יושב ראש הועדה, ואנחנו מברכים אותם ויודעים שיש לך את כל הרקע והיסוד, של הידע והרגישות לנושאי העובדים והגמלאים, אנחנו בעניין זה תובעים שהועדה תחליט החלטה נפרדת לגבי הגמלאים.
גדעון בן ישראל: היא תאמר שחייבים מיד לפנות אל השרים, מיד, לדאוג למימון למבטחים כדי להוציא אחת ולמיד את הגמלאים מהעניין.
גדעון בן ישראל: מה יקרה בעוד חודש?
גדעון בן ישראל: חודשיים?
גדעון בן ישראל: שלושה?
גדעון בן ישראל: בסוף הם יישארו כמו הגמלאים של ביקור חולים.
גדעון בן ישראל: שם זה עוד איכשהו קצת בסוף הסתדר בגלל שהיו כל מיני קשרים לועדת הכספים בנושא הזה.
גדעון בן ישראל: מי יהיה כאן?
גדעון בן ישראל: ואני לא מבין איך זה נסחב עד היום בצורה כזו.
גדעון בן ישראל: מדוע הגמלאים נסחבים לתוך המשחק הזה?
גדעון בן ישראל: איפה כאן החברה?
גדעון בן ישראל: איפה כאן אלו שמדברים עליהם?
גדעון בן ישראל: אני שומע את האוצר, מילה לא הזכיר את הגמלאים, מילה לא.
גדעון בן ישראל: שני הדוברים שדיברו כאן, מילה לא.
גדעון בן ישראל: אני תובע מאנשי האוצר קצת ידע.
רן כהן: גדעון, אל תבקש חמלה, תעשה לי טובה.
רן כהן: אתה מבקש צדק.
גדעון בן ישראל: לא, אני מדבר על אנשי האוצר, התייחסתי לדיבורים של ראש הממשלה.
גדעון בן ישראל: אני אומר, אנחנו תובעים והועדה צריכה להחליט.
גדעון בן ישראל: אנחנו מבקשים, מציעים, אני אומר שתהיה החלטה נפרדת התובעת מיד מהממשלה, מהבעלים להפריד את נושא הגמלאים מכל הויכוח הזה, ומיד לתת למבטחים את האמצעים הדרושים כדי לוודא שהגמלאים יקבלו את הפנסיה שלהם מדי חודש בחודשו ללא קשר עם כל יתר הבעיות של תע"ש.
גדעון בן ישראל: וכמובן שאנחנו סולידאריים עם העובדים, אנחנו מאחלים הצלחה לעובדים אבל פה חייבת להיות הפרדה, אין ברירה אחרת.
דרור רצון: אחרי שגדעון דיבר, אני כבר אקצר את זה ואומר רק כמה משפטים.
דרור רצון: אני חושב שאנחנו מרגישים שאנחנו הפכנו להיות בני ערובה של כל המערכת בכלל.
דרור רצון: ואני רוצה לתת משהו מאתמול , בשעה עשר וחצי בלילה התקשרה אלי אלמנה ואני אולי החזיקה אותי בטלפון כמעט 50 דקות והיא אומרת לי ככה, שמע דרורי, הפסקיו לי את האשראי והחזירו לי צ'קים ואני לא מקבלת כסף, אין לי מה להתקיים והיא דבירה אתי על התאבדות.
דרור רצון: יש לי את השם שלה וכל הדברים האלה ואני רוצה שתדעו שהיא לא היחידה, מדובר בעשרות עשרות של אנשים שחיים על פת לחם, ממש על פת לחם.
דרור רצון: אני חושב שהפתרון היחידי ואנחנו מדברים על זה כבר 4 שנים, הפתרון היחידי מה שהציע גדעון זה שמבטחים ייקח לעצמו, לא לתת להנהלה כסף אלא להעביר את זה ישירות למבטחים שמבטחים תשלם לגמלאים את הגמלה שלהם, אין אפשרות אחרת.
דרור רצון: מה שקורה היום העובדים, אני מאחל להם להצליח, אני עובד 43 שנה ואני מרגיש מצוין, אני עוקב אחרי זה ואני מוכן לסייע והכל אבל אני אומר לכם, הגמלאים במצב קטסטרופה וצריכים לקחת דקה אחת לפני השעה שתיים עשרה שצריכים לעזוב ושלא יקרה אסון.
דרור רצון: אחר כך יגידו, לא ידענו, לא אמרנו.
צחי טבקמן: מנכ"ל האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות.
צחי טבקמן: אני לא רוצה להיכנס להיסטוריה ולטעויות היסטוריות אחרות, נשאיר את זה להיסטוריונים.
צחי טבקמן: אבל אנחנו היום במצב מאד בעייתי.
צחי טבקמן: משום מה הציגו את המתווה הזה של הפרטה שמציע האוצר עמום פה בוועדה ואני הייתי מבקש, לאחר שאסיים לדבר מנציגי האוצר קצת יותר להרחיב.
צחי טבקמן: כי מה קורה?
צחי טבקמן: הם מבקשים, מעבר ל- 50 מיליון שקל נוספים בקיצוץ אחד שמהעובדים הנותרים ובנוסף ל- 50 מיליון עוד 250 איש שילכו הביתה.
צחי טבקמן: מעבר לזה מבקשים למכור או לסגור 4 מפעלים, 1 לסגור ו- 3 למכור.
צחי טבקמן: נניח ונסכים לבצע את המכירה הזאת היינו במצב כזה, רוב העובדים בתע"ש היו נשארים עובדי תע"ש, שלשות המפעלים הרווחיים היו יוצאים מתע"ש ו- 1200 גמלאים היו נשארים על 200 עובדים בערך שבמפעלים הפחות רווחיים היום, זה כלכלית נשמע נורא.
צחי טבקמן: לא חישבתי את הפיטורים אבל אם הם פוטרו אז חלקי 1500 עובדים שנותרים בתע"ש, במפעלים הפחות רווחיים שלה, עליהם 1200 גמלאים שמשלמים להם כל חודש והמפעלים הרווחיים של תע"ש היום כבר לא בתע"ש.
צחי טבקמן: זה כלכלה שאני לא מצליח להבין, מצטער.
צחי טבקמן: זה המצב ואני לא מצליח להבין את זה.
צחי טבקמן: איך אפשר לבוא ולהציע תוכנית הבראה על מסה קריטית של העובדים בתע"ש במפעלים הפחות רווחיים שלה כולל הגמלאים ולהצליח, הרי זה בלתי אפשרי ולא מסתדר.
צחי טבקמן: חוץ מזה, הם לא נכנסו לפרטים, הם לא אמרו פה שזו הכוונה וזו המטרה.
צחי טבקמן: הם גם משום מה לא הציגו שביום שני הקרוב אמורה להתקיים ועדת שרים להפרטה ומה הולך להיות נדון שם.
צחי טבקמן: אני לא רוצה להיכנס לפרטים של איך הם רוצים שאנשים יפרשו שזה גם עוד ההישג היחיד שהיה לארגון ולהסתדרות העובדים בהסכם של 2002 , וזה שעובד ובעקבות הרפורמה העובד לא יהיה מוקפא אלא יתנו את זכויותיו במבטחים כשירצה.
צחי טבקמן: אז עכשיו זה לא מקובל עלי, הם רוצים שאדוני היושב ראש יבין מיד, הם רוצים שמי שיפרוש עכשיו יהיה עמית מוקפא.
חיים כץ: מה שהיה שאדם שפרש לפנסיה קיבל פנסיה כאילו עבד עד גיל הפרישה, עד גיל 65 .
חיים כץ: היום באים לאוצר ואומרים, אתה תצא לפנסיה בזכויות שצברת עד היום, עבדת 20 שנה אז מגיע לך 40 אחוז, אני לא נכנס לתוכנית זה לא זה.
חיים כץ: בוא אגיד לך יותר, בא המפעל ואומר, אני אמכור את האדמות וארוויח ואז אוכל לשלם אז בא האוצר ואומר, אם אתה היום מפריש 13 אחוז בגין העובד, נגיד שהעובד יפריש את חלקו, 6 אחוז היום מקובל, העובד יפריש מעל 6 אחוז לחודש והמעסיק יפריש בגינו 13 אחוז בא האוצר ואומר, זה כבר לא 13 אחוז אלא אתה תשלם בשבילו 26 אחוז.
צחי טבקמן: צריך לקרוא לילד בשמו.
צחי טבקמן: זו ירידה של 30 אחוז בשכר הפנסיה בגיל 63 .
צחי טבקמן: לא רציתי להיכנס לזה אבל אמרתי את זה כדי שיהיה ברור.
צחי טבקמן: זה קצת מגוחך, לטענתם עלות השכר בתע"ש הממוצעת, ואני מדגיש לא ברוטו אלא עלות, זה 17 אלף שקל, הם פרסמו את זה בעיתון, לא אמרתי שזה נכון או לא נכון.
צחי טבקמן: אם תעשו חשבון של 50 מיליון שקל חלקי 2800 , תגיעו למשכורת, אתם מבקשים שכל עובד יוותר על משכורת כל שנה כל החיים.
צחי טבקמן: זה כדי שאחר כך ימכרו את המפעלים הרווחיים שלו ויהיה עם אקדח על הרקה, בערך כ- 1500 עובדים במפעלים שמפסידים.
צחי טבקמן: זה מתווה רע ואמרנו את זה.
צחי טבקמן: בתקשורת יוצא כל הזמן כאילו אנחנו מתנגדים למשא ומתן או כל מיני דברים כאלה.
צחי טבקמן: אז קודם כל התנהל משא ומתן עם ההנהלה כיוון שהאוצר לא היה מוכן לשבת אתם בכלל.
צחי טבקמן: ההנהלה הציגה את המתווה הזה, פחות או יותר כמו שאני מציג עכשיו והתשובה שלנו היתה פשוטה מאד, למתווה הזה לא.
צחי טבקמן: לא שהם לא מוכנים לנהל משא ומתן.
צחי טבקמן: לא זה גם תשובה למשא ומתן.
צחי טבקמן: לא מוכנים שימכרו פה מפעלים וזה גם מצב מגוחך, למי דואגים?
צחי טבקמן: לאותו בעל בית פרטי שיקנה את זה.
צחי טבקמן: הרי מה הוא יקנה את זה, זה יהיה עם ההסכמים הקיימים אז מה אתם מורידים לו שכר?
צחי טבקמן: אם רוצה למכור אז למה להוריד שכר כי אתה דואג לבעל בית פרטי, שיעלה לו יותר זול?
צחי טבקמן: אז יש גבול.