GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה פרסטון: כו, לא טובים, מפני שהם מוכנים לוותר להרבה נכים בכלל על דמי עמלה רק שיתנו להם את הרשיון להביא עובד זר.
פנינה פרסטון: הביאו לי עובד זר לא טוב, אני לא יכולה להחזיק אותו.
פנינה פרסטון: אז אני אומרת לחברה, קחו אותו בחזרה, הם אומרים, טוב, בואי נביא לך עובד חדש.
פנינה פרסטון: זאת אומרת, האינטרס הברור והמובנה שלהם הוא להביא כמה שיותר עובדים, ואז מסתובבים עובדים במדינת ישראל ואין להם כאן מה לעשות וברובם גם לא מתאימים.
פנינה פרסטון: הביאו עובד אחד אמרו לו, תהיה נהג בארץ.
פנינה פרסטון: אז הוא הלך ללמוד נהיגה בהודו והגיע הנה, אז מה עושים איתו?
פנינה פרסטון: אז הוא הולך לשטוף כלים, תופסים אותו, והוא יושב בבית סוהר ושולחים אותו הביתה אחרי שהוא שילם 6000 $.
פנינה פרסטון: כל הדרך הזאת היא פסולה כי אני כבולה אל העובד ואני צריכה לשלוח אותו.
פנינה פרסטון: אז גם אם עובד גנב לי אני לא אגלה את זה מפני שאני רוצה שיעבור למעביד אחר.
פנינה פרסטון: לפי דעתי צריך להתחיל את הכל מהתחלה.
פנינה פרסטון: שהעובדים יגיעו ארצה באשרת תייר לא לאדם מסוים, ושיהיה מאגר, יש לשכות עבודה, שבלשכות תהיה רשימה ואני אלך ללשכת העבודה ואמצא את העובדת הזרה, ואם היא לא מתאימה לי אני אחזיר אותה ללשכה.
פנינה פרסטון: להוריד את הגיבנת הזאת כי בסופו של דבר מבחינת הנכים המחירים עולים ועולים כי אנשים את החיים שלהם מישכנו.
פנינה פרסטון: היה כאן איזה עובד סיני כשסילקו אותו הרגו אותו.
פנינה פרסטון: אני מכירה אותו כי הוא ניסה לעבוד אצלי בסיעוד.
פנינה פרסטון: אז אני חושבת שהדבר הטוב, קודם כל אני לא יודעת איך זה בחקלאות ובבניין וזה לא ענייני, מה שמעניין אותי זה בסיעוד.
פנינה פרסטון: בסיעוד מוכרחים להוריד את הקשר הגורדי הזה.
פנינה פרסטון: מה שקורה הוא שהחברות מרוויחות ואנחנו הנכים אחראים לזה, זה לא יכול להיות, זה מצב שלא יכול להיות.
פנינה פרסטון: לי יש כעת מטפלת זרה מהפיליפינים.
פנינה פרסטון: אני צריכה כעת עובדת נוספת, יש לי אישור לשני עובדים, הדרך הנכונה היא שאני אפנה אליה, תשמעי, את אחראית, את מביאה לי מישהי, אם היא לא טובה את אחראית שהיא יוצאת מהארץ.
פנינה פרסטון: למצוא את האחראים כאן, מי שמביא את העובד הוא האחראי לו.
פנינה פרסטון: לא ייתכן שיטילו את האחריות על גורמים אחרים, אחר כך יעשו משטרת הגירה ובבושת פנים לכולנו יתנהגו כמו שאנחנו התנהגנו, כמו שאמר לי חבר הולנדי, ככה עשו לנו במלחמת העולם, אבל שם לא אזקו אותנו באזיקים אז אנחנו כאן עוד יותר גרועים ממה שעשו לנו.
פנינה פרסטון: לכן אני מבקשת להתחיל את כל העניין הזה ולעשות חושבים מההתחלה.
פנינה פרסטון: אני רואה שאנשים רבים פה מסכימים איתי, ראיתי את ההנהונים בזמן שדיברתי.
חיים כץ: אני רוצה לשאול שאלה, הועלתה פה שאלה או טיעון של קו לעובד.
חיים כץ: למה באמת לקחת את הכסף מהעובד ולא מהמעסיק?
אלי פז: המצב היום כפי שאורית אמרה, קשה מאוד בשוק העבודה בקטעים האלה.
אלי פז: זה קורה אגב גם במדינות אחרות ולכן אנחנו פה מנסים לעשות איזשהו מהלך שצריך להדגיש שהוא בפרק זמן נתון, אנחנו מראש קבענו את זה - - -
חיים כץ: אתה לא עונה לשאלה שלי.
אלי פז: אני רוצה לענות, הסוגיה הזאת של האפשרות לגבות סכום מסוים מוגבל מאוד לעובד, נידונה בתיקון החוק בוועדה וסוכמה.
אלי פז: המצב היום הוא שעיקר הנטל שגובים אותו בפועל, הוא מהעובדים, לא מהמעבידים.
אלי פז: תנאי השוק יצרו את זה.
אלי פז: יש מצב כמו שאומרים, קול המון כקול שדי.
אלי פז: אנחנו נכנסנו פה למצב שבו כל השוק מתנהל בשיטה עקומה וקשה למחיקה.
אלי פז: הרעיון פה הוא רעיון שאומר, בואו נחבור לטובים מבין הלשכות שמוכנות להסתפק במסגרת מוגבלת.
אלי פז: כתמורה לזה שאנחנו מוכנים לאפשר להם לגבות סכום מוגבל של עמלה, אנחנו משיתים עליהם בדיוק את התופעה, למניעת התופעה שהגברת הזכירה, כי אם העובד הזר לא מועסק רצוף במשך שנה הלשכה חייבת - - -
חיים כץ: אתה לא עונה למה שאני שואל.
אלי פז: אני עניתי.
חיים כץ: אתה לא ענית למה שאני שואל.
חיים כץ: אני שאלתי למה לא דורשים את הסכום מהמעסיק?
אלי פז: היקף העובדים הזר הרב ביותר שמגיע לארץ היום הם עובדים לצערנו בסיעוד.
אלי פז: תסתכל על המשפחות שאתה מכיר אותן, אולי אפילו משפחתך, אין כמעט אדם שלא רואה לידו משפחה שיש בה עובד זר סיעודי שתומך או באב או לפעמים בחולה וסיבות אחרות.
אלי פז: מה שבעצם אדוני שאל זה למה לא מעלים את המחיר.
אלי פז: הרי החברה שמביאה היא לא חברה קבלנית, היא מתווכת.
אלי פז: עכשיו יש שאלה, האם את הכסף היא תגבה מהמשפחה הסיעודית או שהיא תגבה מעובד או היא תגבה בתמהיל מסוים, סכום מסוים מוגבל מהעובד וסכום מסוים שהוא מוגבל מעצם טיבו, מהמשפחה.
חיים כץ: הכי קל אתה אומר, לקחת מהעובד.
אלי פז: לא, אני אומר דבר פשוט.
אלי פז: אני אומר שהתמהיל הסביר שבו אתה תיקח סכום מסוים מהמשפחה של המטופל הסיעודי, 500$ או סכום קרוב לזה, ותיקח סכום כסף גם מהעובד שהוא אגב בפועל יכול להגיע כמו שאמרה הגברת מקו לעובד, לחמישית ממה שהיום גובים מהרבה בחינות.
אלי פז: היום גובים 8000 $, יש מקומות שגובים 10,000$ יש מקומות שגובים 5000 $.
אלי פז: אנחנו מדברים פה על סכום מאוד מוגבל עם תנאי תפעול מאוד חזקים.
חיים כץ: איך הגעתם לסכום הזה?
חיים כץ: מאיפה שלפתם את הסכום?
אלי פז: הסכום הזה הוא הערכה של עלות הטיפול במיון, כולל בחו"ל, מיון העובדים, אבחון שלהם, איתור שלהם, בדיקה רפואית.
חיים כץ: למה זה נוגע לשכר הממוצע במשק?
חיים כץ: לשכר מינימום?
אלי פז: היינו צריכים לקבוע איזשהו מודל שלא יתמרנו אותנו, שיהיה חודש עבודה אחד.
אלי פז: לכן קבענו.
אלי פז: הכסף הזה זה הכסף הכולל, גם החלק שגובים בחו"ל וגם הכסף שגובים אותו בארץ.
אלי פז: זאת אומרת בפועל, בהנחה שחצי מהכסף ילך ללשכה הזרה בחו"ל, חצי ללשכה שמטפלת בכל הנושא הזה בארץ, אנחנו מדברים על סכומים שהם סבירים של 400 ומשהו דולר, כ-440 $, 420 $, תלוי במדדים והמסגרת היא מסגרת יחסית סבירה מבחינת הסכום.
אלי פז: אני רוצה לומר משהו שאולי חבריי לא יאהבו.
אלי פז: אני לא חותם לך שהמהלך הזה שאנחנו פה מציעים שהוא נובע מצרה נוראית שקיימת במשק, שהוא יהיה מהלך אפקטיבי.
פנינה פרסטון: אני חותמת שהוא לא אפקטיבי.
אלי פז: אני חושב שהניסיון הזה, אחרי שהמערכות כשלו בכל הצעדים שניסו אותם, כולל משטרת ההגירה, ואנחנו פה שותפים, קיימנו דיונים אין סופיים עם משרד המשפטים, עם משטרת ההגירה, עם יחידת הסמך, עם משרדי ממשלה אחרים, עם משרד החוץ.
אלי פז: המשמעות של מה שאנחנו קובעים פה יכול מאוד להיות שתהיה שלא יוכלו להביא עובדים יותר עובדים זרים מסין כי סין היא אלופת ההתחכמויות בעושק העובדים היוצאים ממנה.
אלי פז: אנחנו פשוט נודיע לכל המדינות שמביאים מהם עובדים זרים, יש לימיט, קבענו גובה מסוים, מדינה שיביאו ממנה עובדים שחורגים מכך, תימחק מרשימת המדינות שמביאים מהם.
אלי פז: אנחנו עושים את זה על דעת משרד החוץ והיו לנו דיונים לא פשוטים, יש לזה משמעויות מדיניות, חייבים להפסיק את הנגע המטורף והמנוול הזה שעושקים את העובדים הזרים.
חיים כץ: מה חושב משרד האוצר?
שאול מרידור: אמרתי לך קודם, יש מחלוקת בין משרד האוצר ומשרד התמ"ת והיות ואנחנו לפחות בשלב הזה נמצאים ב - - -
חיים כץ: בפיצול אישיות אני מבין עכשיו.
חיים כץ: ששר התמ"ת לא מסכים עם שר האוצר, לא מסכימים ביניהם.
שאול מרידור: אני חושב שהדבר הנכון יהיה לדחות את הנושא בשבוע ובמהלך השבוע הזה אנחנו נתדיין וננסה להגיע להסכמות כי כרגע אין בינינו הסכמה.
חיים כץ: אז למה הבאתם את זה לאישור?
אורית שרפי: סליחה, זה תקנות של משרד התמ"ת, של שר התמ"ת.
חיים כץ: הוא לא במקרה שר האוצר?
אלי פז: שר האוצר הנחה, לפי מיטב ידיעתנו, הנחה את האוצר לתמוך בדעתו.
חיים כץ: אבל אתה שומע את האוצר.
חיים כץ: אז מילא אתם משחיתים את זמנכם אבל למה אתם משחיתים את זמננו?
אורית שרפי: זה לא תקנות שצריכות להיות בהתייעצות עם משרד האוצר.
חיים כץ: אתה שאול, יכול לדבר עם שר האוצר שידבר עם שר התמ"ת?
חיים כץ: אבל שיעשה את זה כשיהיה טלפון בסביבה שלא יחשבו שהוא מדבר לעצמו.
שאול מרידור: היות ונכנסתי לישיבה וכמו שראיתם, יצאתי וחזרתי, ויצאתי שוב, הייתי בטלפון עם הממונה על התקציבים שהיה בטלפון השני עם מנכ"ל משרד התמ"ת, ובסופו של דבר העברתי לך אדוני היושב ראש את הפתק, שבעצם אני מבקש לדחות את הדיון בשבוע, על דעת מנכ"ל משרד התמ"ת.
חיים כץ: לדחות את הדיון, אתה לא מגדיר את הזמנים.
שאול מרידור: ביקשתי שבוע.
חיים כץ: בסדר, אבל אתה יודע שזה לא יהיה שבוע.
שאול מרידור: אנחנו במהלך השבוע הזה ננסה להגיע להסכמה היות ואנחנו חלוקים הן בעיקרון והן בתמחיר, אנחנו לא חושבים אותו דבר, אני חושב שלא ראוי שנקיים דיון פה בין שני משרדים שהשר שלהם הוא אותו שר שחולקים דעות שונות.
חיים כץ: מאחר ואני מקבל את מה שאתם אומרים, אז בשבוע הראשון של חודש דצמבר אנחנו נקיים דיון, תודה רבה הישיבה נעולה.
פנינה פרסטון: סליחה, יש לי עוד בקשה.
פנינה פרסטון: מאחר שכמו שאמר הנציג של התמ"ת, המדובר בעיקר בעובדים זרים לסיעוד.
פנינה פרסטון: אנחנו פגועים בגופינו, רובנו לא פגועים בראשנו, אני מבקשת שכל דבר כזה ואם מתחיל כעת שינוי, שלא ייעשה בלעדינו.
פנינה פרסטון: אנחנו המומחים לזה.
חיים כץ: את הוזמנת היום לישיבה?
חיים כץ: תוזמני גם לישיבה הבאה.
פנינה פרסטון: אני מדברת על עיקרון, כל העניין הזה של עובדים זרים לסיעוד מוכרח לעבור רה אורגניזציה.
פנינה פרסטון: כאן מה שיעשו זה כמו סרטן ששמים עליו עוד וזלין ועוד וזלין.
פנינה פרסטון: אני רוצה טיפול שורש כי מי שסובל מזה זה אנחנו.
חיים כץ: נעלתי את הישיבה, בשבוע הראשון של חודש דצמבר תתקיים ישיבה נוספת אני מקווה שעד אז שר התמ"ת ייפגש עם שר האוצר, יסכמו את הדברים יבואו בדעה מגובשת ולא יסבלו מפיצול אישיות.
חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא תקנות אגרות הבריאות (תיקון), התשס"ג-2004.
שלמה זוסמן: אנחנו חוזרים בפעם השלישית עם הבקשה שלנו, שהוועדה תאשר את גביית אגרות הרישוי למרפאות שיניים של תאגידים.
חיים כץ: כמה ביקשתם?
שלמה זוסמן: ביקשנו 3000
שלמה זוסמן: שקלים חדשים לרשיון, בתוספת 460 שקלים חדשים לכל עמדת טיפול נוספת על הראשונה.
חיים כץ: ביקשתם שזה יהיה צמוד ל...? איך יהיה עדכון הסכומים?
שלמה זוסמן: פעמיים בשנה צמוד למדד, אם אני זוכר נכון.
גיל שבתאי: אתם מבקשים את הסכום שביקשתם ב-2004?
גיל שבתאי: אתם לא מבקשים לעדכן אותו במדד שעבר מאז הדיון האחרון?
ברק: אפשר לעשות גם את זה, מדד למדד.
ברק: אם מעדכנים מדד, זה בסדר.
חיים כץ: אנחנו נדבר על זה אחר כך.
חיים כץ: מאחר והיה נראה שהייתם צריכים לבוא 3 פעמים, העברנו את זה ליחידת המחקר שלנו.
חיים כץ: אם אתם רוצים להציג את הדוח שעשיתם אחרי 4 חודשים וטרחתם ועמלתם, בואו נעשה את זה בקצרה, כדי שנוכל להבין למה הם באו 3 פעמים.
דן להב: זה לא לקח לנו 4 חודשים, עשינו את זה בטווח מהיר אבל היו כמה גרסאות.
דן להב: בסופו של דבר, התחשיב נגזר מהיקף הפעילות שנעשית.
דן להב: המחירים לשעת עבודה, פחות או יותר יש הסכמה עליהם אבל הבעיה היא כמה שעות לוקח לעשות את כל הפעילות ועל העניין הזה היו כמה וכמה גרסאות.
דן להב: קיבלנו נתונים ממשרד הבריאות, שהתחשיבים שלהם יצאו פחות ממה שמשרד הבריאות רצה לקבל.
דן להב: הוא לא היה שבע רצון והוא ביקש להעביר לנו נתונים מתוקנים.
דן להב: המספרים שיצאו היו גבוהים במידה משמעותית מהנתונים שקיימים היום וגם הנתונים שמשרד הבריאות ביקש.
דן להב: כמובן שהסתייגנו מהעניין וזה עבר גם למכון התקנים שגם התייחס לעניין וגם יצאה לו תוצאה יותר נמוכה משלנו.
דן להב: ואז, לפני חודשיים פחות או יותר, נפגשנו בפעם השלישית עם נתונים מעודכנים של משרד הבריאות לגבי היקף הפעילות ויצאה תוצאה שהיא הרבה יותר גבוהה ממה שמשרד הבריאות מבקש כרגע.
דן להב: הפער הזה, ממה שהבנו, נובע לטענתם מכך שיש היום פעילויות שהם רוצים לבצע והם לא יכולים לבצע כי אין להם מספיק תקציב.
דן להב: כי שאלנו: איך אתם רוצים יותר ממה שיש לכם היום, כי אתם עושים 100% מהפעילות.
דן להב: הם אמרו שהם עושים רק חלק, יש פעילות שהם לא עושים כי אין להם תקציב וכך נולדו המספרים שמוצגים במסמך, שלפי כל אחת מהגרסאות יש כמה חלופות של מספרים.
דן להב: לגבי ההצעה של ה-3000 שקלים, היא עלתה במסגרת הדיון שלנו ואנחנו אמרנו מראש שאנחנו לא הפורום לקבל החלטה לגבי הסכום להתדיין לגביו.
חיים כץ: אבל זה נראה סביר.
דן להב: זה נראה סביר בין הסכום הראשוני לסכום היותר גדול.
חגי סלוצקי: אני נציג ש.ל.ה, שירותי בריאות כללית, התאגיד הגדול במשק.
חגי סלוצקי: הסכומים האלה משלשים את הסכום, אם אנחנו מתייחסים לסכום שהיה עד - -
חיים כץ: אנחנו לא מתייחסים לכלום.
חיים כץ: הסכום הזה סביר?
חגי סלוצקי: הסכום הוא מאות אלפי שקלים עבורנו.
חגי סלוצקי: לדעתנו הוא לא סביר.
חגי סלוצקי: הוא משלש את הסכום שהיה נכון עד לאוגוסט 2000 בתחשיב שלי, שהוא די פשוט.
חגי סלוצקי: בסופו של דבר, אם נתחשב במה שקורה היום במשק, עם העלייה ביורו ובדולר ובתשומות של החומרים, זה יגולגל על המטופלים ויביא לעליית מחירים וצריך לקחת את זה בחשבון כשהועדה מאשרת, שכל הסכומים האלה יגולגלו על המטופלים.
חגי סלוצקי: הוועדה הזאת גם יושבת על נושא התאגידים באופן יותר כולל ונרחב.
חגי סלוצקי: אולי יש מקום להכניס את זה לתוך כל הנושא של כל התאגידים.
חיים כץ: גם שם זה יסתיים מהר מאוד.
חגי סלוצקי: אדרבה.
חגי סלוצקי: אני חושב שיש מקום לשקול אם לא כדאי לאחד את הכל לנושא אחד.
חגי סלוצקי: אנחנו חשבנו שיש מקום להצמיד את הכל למדד, כפי שהיה בשנת 2000 ולא להעלות את התעריפים בצורה שאין לה שום קשר למדד או לשום דבר אחר במשק.
שלמה זוסמן: אני סקרן לשמוע אם בעקבות זה שכמה שנים אנחנו לא גובים אגרה, המרפאות הורידו את המחירים בהתאם.
שלמה זוסמן: לבוא ולהגיד שזה יגולגל על המטופלים, אני חושב שזה לא מתאים.
חיים כץ: גם לי יש פה איזו בעיה.
חיים כץ: זה נכון שהמחירים לא עלו הרבה מאוד זמן אבל יחד עם זה, הגורמים המקצועיים שעומדים לרשותנו, אנחנו לא שולפים ואני לא מתמקח אתו ואומר לו: במקום 3000 תעשה 2800.
חיים כץ: הוועדה היא מקצועית.
חיים כץ: יחידת המחקר עשתה עבודה טובה ולטענתם המחירים סבירים מול ההשקעה.
חיים כץ: מה שמפריע לי זה עקרון ההצמדה.
חיים כץ: אני לא חושב שזה צריך להיות צמוד למדד אלא זה צריך להיות צמוד לתוספת היוקר.
חיים כץ: שזה יעודכן ביום תשלום תוספת היוקר.
חיים כץ: והיה ולא ישלמו תוספת יוקר במשק - זה לא יעודכן.
ברק: זה חידוש גדול בעקרונות.
חיים כץ: ומאחר ואני יו"ר ועדת העבודה ואני רוצה להתוות לכיוון מסוים, עד כמה שאני מבין תוספת היוקר קשורה למדד והיא נגזרת מהמדד באחוזים מסוימים.
חיים כץ: בעקבות עלית המדד המשק מפוצה או לא מפוצה בתוספת יוקר והגמלאים מפוצים או לא מפוצים מתוספת יוקר ואני יודע, שמה שאני אומר פה זה מהפכה.
חיים כץ: אני יודע זאת ואני לא אומר את זה סתם.
ברק: אני חושב שאם זו היתה אגרה שמוטלת על הציבור, זה היה מאוד הגיוני ומתבקש.
ברק: במקרה הזה, בגלל שזה מוטל על תאגידים והתשומות שלהם והתפוקות שלהם מתנהגות ככה - -
חיים כץ: שזה יגולגל על הציבור.
ברק: הטענה הזאת לא מוצאת חן בעיניי בכלל.
ברק: הוא מביע את מה שהארגון שלו רוצה.
חיים כץ: הוא מביע את דעת הארגון שלו וגם אתה מביע את עמדתו של הממונה שלך, שמנחה אותך.
חיים כץ: אתה לא מביע את דעתך האישית פה.
ברק: אני נמצא בדברים אחרים במצוקה ואני לא מצליח לסגור אותם בגלל שיש לי חור בכיס מהצד של זוסמן.
ברק: אני תקציבים במשרד הבריאות, אני לא בריאות השן ובשבילי הוא חור בכיס.
ברק: אני צריך לממן את בריאות כללית עם המיליארדים שלה?
חיים כץ: אני פונה לנציגי משרד הבריאות ואני מבקש לקבוע בתקנות האלה שההצמדה של הסכומים תהיה לגובה תשלום תוספת היוקר ותבוצע במועד תשלום תוספת היוקר.
שלמה זוסמן: אני לא יכול לענות על זה.
יובל פרידמן: הצמדה לתוספת יוקר לא מוכרת גם לי.
יובל פרידמן: נדמה לי שזה לא יהיה נכון ולו רק בגלל העובדה שזה מאוד תלוי בתשומות שמרכיבות את הגובה של התשלום הזה.
חיים כץ: מה קשר התשומות לעליית המדד?
חיים כץ: לכל המשק הישראלי יש צו הרחבה.
יובל פרידמן: נכון, אבל לתוספת עבור עבודה, אם יש פה מרכיבים מינהליים מאוד גדולים, אז למה תוספת יוקר ובכלל, אני לא מכיר תקדים כזה של תוספת יוקר.
יובל פרידמן: לא נראה לי נכון שבדיון הזה נקבע את זה כתקדים.
יובל פרידמן: יכול להיות שנכון יהיה לפתוח דיון נפרד לגבי הצמדות.
יובל פרידמן: ..
חיים כץ: אני מציע לנציגי משרד הבריאות להצמיד את התשלומים של ה-3000 וה-460 שקל לתוספת היוקר.
חיים כץ: אם אתם יכולים לתת לי תשובה עכשיו - אני אשמח.
חיים כץ: אם לא, אני אקבל החלטות כשתוכלו לתת לי תשובה.
יובל פרידמן: לגבי הסכומים: המסמך הזה הוא חדש לגמרי ולא קיבלנו תשובה מספיק יסודית ממשרד הבריאות לגבי הצמדות משמעותיות שהיו בין שני המסמכים.
יובל פרידמן: אני מבין שחלו שינויים בתשומת העבודה.
יובל פרידמן: אני מציע שיינתן לנו זמן לתאם את זה גם מבחינת גובה האגרה.
יובל פרידמן: אני חושב שגם הקופות יתקשו לסרב להחלטה משותפת.
חיים כץ: ההבדל בין תוספת היוקר והמדד הוא הבדל שולי במספרים האלה.
חיים כץ: זה שקלים בודדים.
ברק: אני חושב שנסכים ונבקש קיום של דיון עקרוני בשאלה הזאת.
ברק: אנחנו מסכימים להחלטה הזאת, כמו שהיא עכשיו.
חיים כץ: אם אתם מאשרים את זה, אני מאשר את התקנות.
יורם לוטן: זה לא יהיה חלק בתוך התקנה?
חיים כץ: זה יהיה חלק בתוך התקנה ואחר כך, נעשה דיון עקרוני.
חיים כץ: אנחנו מאשרים עכשיו את התקנות.
ברק: אנחנו מקבלים.
דן להב: חשוב להבהיר לגבי התחשיב שלנו שהוא מגלם הפנמה מלאה של עלות היחידה, כל הפעילות של היחידה כמה היא עולה מחולקת בסך הכל ונותנת סכום מסוים, אבל לא בהכרח התקנות חייבות לשקף את מלוא העלות.
דן להב: למשל, אגרת בית משפט לא משקפת את מלא עלות ההליך המשפטי וצריך לקחת את זה בחשבון.
דן להב: אנחנו נותנים כיסוי מלא לפעילות.
חיים כץ: המטרה שלנו שהם יוכלו לעבוד ושהם לא יצאו ניזוקים.
חיים כץ: אני מבין גם מהתגובות ששמעתי משם, שמ-3000 שקל הוא ידע לחיות וגם עם 460 שקל.
חגי סלוצקי: לא קיבלנו את הנתונים של מרכז המחקר, לא שאני חושד בהם, אבל היינו שמחים לקבל אותם מראש ולהגיב עליהם.
חגי סלוצקי: דבר שני, יש עליה רטרואקטיבית מ-2003 - -
חיים כץ: אנחנו לא מדברים על זה רטרואקטיבי.
חיים כץ: אנחנו נפעיל את זה החל מ-?
גיל שבתאי: מהמועד שזה יתפרסם.
יורם לוטן: יש לי שאלה: האם זה כולל מבחינה משפטית, מרגע שזה מתפרסם, יש כאלה שבתוך רשיון שקיבלו מהחודשים האחרונים ל-3 שנים, האם זה יחול עליהם למרות שבפועל קיבלו את הרשיון אבל הם קיבלו הערת אזהרה.
יורם לוטן: כל רשיון, ברגע שתתקבל התקנה, התשלום יחול עליהם.
יורם לוטן: זה לא רטרואקטיבי.
יורם לוטן: הרשיון בתוקף.
חיים כץ: אז יצטרכו לשלם כמו כולם.
ברק: הוא אומר שאם הוא נתן רשיון למישהו אתמול, עכשיו יש לו 3 שנים גרטיס.
חיים כץ: לא, הוא ישלם.
חיים כץ: הם יבקשו שינוי נוסף ואנחנו נאשר את זה כמו שזה, כי אחרת הם לא יוכלו לעבוד בכלל ויצא שכרם בהפסדם.
גיל שבתאי: לעניין שינוי תוספת היוקר, אנחנו צריכים לתקן תקנה נוספת, את תקנה 2 לתקנות אגרות בריאות ולהוסיף שם התייחסות ספציפית לפרט 19, ההצמדה המיוחדת שאתם מסכימים לה.
יובל פרידמן: אני מבקש להעיר שהמסמך הזה נבנה על נתונים שנתקבלו ממשרד הבריאות.
יובל פרידמן: מרכז המידע כתב במפורש במסמך והם גם אמרו את זה פה, שאין להם שום דרך לבחון ולהבין האם הנתונים האלה סבירים או לא.
יובל פרידמן: הם לא נכנסו לתוך התמחיר.
יובל פרידמן: אני לא בטוח שיהיה נכון לקבוע אגרה שמתבססת על נתונים של משרד הבריאות.
יורם לוטן: זה לא מדויק.
יובל פרידמן: למיטב הבנתי, המסמך הזה הונח על שולחננו לא לפני הרבה מאוד זמן.
יובל פרידמן: אני אשמח לשמוע אם אני טועה.
ברק: אפשר להשמיע לו שהוא טועה?
חיים כץ: גיל, תקריא את המסמך.
גיל שבתאי: בתקנה 2 לתקנות אגרות בריאות אנחנו נוסיף סעיף קטן (ה) שיתייחס לפרט 19 בתוספת השניה, כשההתייחסות תהיה של הצמדה לתוספת יוקר, כפי שהיא מתפרסמת פעמיים בשנה ותתבצע רק אם תשולם תוספת היוקר.
גיל שבתאי: בהמשך, אנחנו קוראים את התיקון פרט 19: "תקנות אגרות בריאות (תיקון), התשס"ד-2004.
גיל שבתאי: בתוקף סמכותי לפי סעיף 3א לפקודת רופאי השיניים [נוסח חדש], התשל"ט-1979, באישור שר האוצר לפי סעיף 39ב לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, ובאישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: תיקון התוספת השניה 1.
גיל שבתאי: במקום פרט 19 בתוספת השניה לתקנות אגרות בריאות, התשמ"ט-1985 יבוא: 19.
גיל שבתאי: בתקנות רופאי השיניים (מרפאות של תאגידים), התשנ"ג-1993 לענין תקנה 22, תשולם בעד קבלת רשיון למרפאה או בעד חידושו אגרה בסך 3000 שקלים חדשים בתוספת 460 שקלים חדשים לכל עמדת טיפול נוספת על הראשונה;"
חיים כץ: החל מ..?
גיל שבתאי: הכניסה ממועד הפרסום, אלא אם כן אתם רוצים מועד מאוחר יותר?
חיים כץ: בעד – רוב נגד – אין
חיים כץ: ההצעה נתקבלה.
חיים כץ: מלת המפתח לתחלואי המשק הישראלי היא הפרטה.
חיים כץ: לצערי, נדמה לגורמים השלטוניים שעל-ידי הפרטה יפתרו את כל הבעיות.
חיים כץ: לדעתי, אסור לנציגי העובדים כאן לכפות על המדינה להישאר מעסיק.
חיים כץ: יש הרבה סיבות שהמדינה רוצה להפריט חברות.
חיים כץ: ראשית, היא טוענת שאינה יודעת לנהל ולא צריכה לנהל.
חיים כץ: כנראה, היא גם לא יודעת למכור, ובשנים האחרונות הפרטות של חברות ממשלתיות כמעט כולן ניתנו במתנה.
חיים כץ: יכול להיות שהמדינה רוצה לתת נכסיה במתנה.
חיים כץ: זכותה, אבל היא לא יכולה לתת את העובדים במפעל, ויש לעגן זכויותיהם.
חיים כץ: כשמגיע מעסיק חדש שרכש את הגוף ואומר: אי לא רוצה להעסיק את אלה, לדעתי, יש לתת זכות לעובד לומר: גם אני לא רוצה לעבוד אצל אותו מעסיק.
חיים כץ: היתה הפרטה מאוד מוצלחת במשק הישראלי, ואני מדבר על מספנות ישראל.
חיים כץ: כמו שנתנו למעסיק אפשרות לפטר, נתנו לעובדים במספנות ישראל תנאים מוגדרים, ואפשרות לעזוב במהלך חמש שנים מיום ההפרטה בתנאים מוגדרים.
חיים כץ: אנשים שם נשארו לעבוד, ונתנו לעובדים לעגן זכויותיהם.
חיים כץ: היתה פנייה אליי של עובדי בל"ל בנושא עיגון הזכויות כפי שחתמו וכפי שסיכמו עם הממונה לשעבר, ניר גלעד.
חיים כץ: הישיבה הזאת נקבעה כדי לקדם את נושא עיגון הזכויות של עובדי בל"ל, לא למנוע את הפרטת הבנק.
חיים כץ: אי-אפשר לכפות על הבעלים להיות ממונה על גוף שהוא לא רוצה אותו.
חיים כץ: לשמחתי, אמש צלצלו אליי, ושמעתי את נציג העובדים.
חיים כץ: יושב-ראש הוועד, לואי רוט, אמר לי שהתקדמו יפה, ונשמח לשמוע את הדברים.
חיים כץ: בסוף נחליט מה נעשה.
לואי רוט: אני מודה ליושב-ראש הוועדה ולוועדה.
לואי רוט: אנו נעזרנו רבות בוועדה ובך, חיים.
לואי רוט: העננה שעמדה על ראש הנהלת הבנק ופקידי האוצר שצריכים היום להופיע פה עזרה לנו אמש.
לואי רוט: אנו לא נגד הפרטה, בפרט שלגבי הבנקאות, יש חוק, ואין לנו בעיה עם ההפרטה מבחינה רעיונית.
לואי רוט: יש לי דעה אישית בנושא, שמדינה זו ניתנה לכמה משפחות, ולאן שאתה לא מגיע, אחד קשור לשני.
לואי רוט: לצערי, בהפרטות פקידי האוצר מתעלמים לחלוטין מזכויות העובדים, והם גם מנסים להכריח.
לואי רוט: אך אתמול חלה התקדמות משמעותית מאוד, אנו רוצים לבוא עם זכויותינו.
לואי רוט: יש לנו בעיה שונה מאשר לשאר המפעלים; יש לנו מסמך שחתום על-ידי ניר גלעד לגבי קבלת אופציות, יש התעלמות כמעט לחלוטין ממר זליכה שהחליף אותו, אך חלה התקדמות גדולה.
לואי רוט: אני מקווה שפרשייה זו תגיע לסיומה.
לואי רוט: אשמח כשזה יסתיים, ואני אודה לוועדה על כך.
ירון זליכה: אני רוצה לשבח את לואי רוט ואת חבריו לוועד הארצי ולמועצת העובדים על האחריות שגילו בדרך-כלל.
ירון זליכה: הבוקר הם חזרו לעבודה.
ירון זליכה: לדעתי, זה מסמל את התרומה של העובדים לשמירה על יחסי עבדה תקינים במשך 15 או 16 שנים.
ירון זליכה: קשה לי לשבח אותם על ההתקפות האישיות הלעתים ברוטליות שתקפו אותי, זה דוגמה שלילית מאוד לתרבות הדיון בישראל, שתוקפים עובד ציבור על מילוי קפדני של עבודתו והאחריות שמוטלת עליו, אך אני מעדיף שיתקפו אותי מאשר שיפגעו בבנק ובלקוחותיו.
ירון זליכה: בין לתקוף אותי לבין לפגוע בנכס הציבורי ובלקוחות הבנק, ספגתי זאת בסבלנות ובדרך-כלל גם בחיוך.
ירון זליכה: אנו באוצר מחויבים לשמור על זכויות העובדים.
ירון זליכה: אנו מחויבים, כך נהגנו בעבר וכך גם ננהג, לשמור על סטטוס קוו בתחום יחסי העבודה והתמורות בעבודה.
ירון זליכה: יחד עם זאת חובתנו לוודא שוועדים בכלל וועד שהוא מהגדולים והחזקים במדינה, ששכרם הממוצע הוא כפליים ומעלה מהממוצע במשק, חובתנו לוודא שהוועד לא ינסה לנצל את המצב שהממשלה בשם הציבור מוכרת את הנכס שהיא השקיעה את מיטב כספו של משלם המסים ולחלץ את הבנק ממצוקותיו לפני כעשרים שנה.
ירון זליכה: בזמן זה שמשלם המסים מנסה להחזיר חלק מההשקעה שהשקיע, כידוע לכם, המדינה הפסידו עשרות-מיליארדי שקלים בפרשה הזאת של משבר הבנקים, חובתנו לוודא שבזמן שהציבור מנסה להחזיר חלק מכספו, ועד העובדים לא ינסה לקחת חלק מהתמורות אליו במידה ששוברת את מה שמקובל.
ירון זליכה: זו חובתנו ואחריותנו.
ירון זליכה: אני מודה לך, חיים, ולוועדה על תרומתכם לאורך שנים.
ירון זליכה: לדעתי, מעורבות פרלמנטרית בהפרטה היא חשובה מאוד בתחום יחסי עבודה, כי תפקידכם הוא כפול; מחד גיסא, לוודא שהממשלה לא פוגעת בזכויות העובדים, ומאידך גיסא, לוודא שהעובדים לא מנסים לקבל הטבות לא ראויות על חשבון הציבור.
חיים כץ: הטבות עודפות.
ירון זליכה: בעיניי, זה לא ראוי.
ירון זליכה: באיזון הזה אני מקווה שנצליח להגיע היום לסיכום.
ירון זליכה: ב-11:00 נמשיך את המגעים, אני מקווה לסיימם היום.
ירון זליכה: אנו חושבים שמכובד ללכת יד ביד בהפרטה זו.
ירון זליכה: אני מציין לשבח גם את ציון שמע וחבריו שתרמו לתהליכים אלה בקור רוח שלהם, וגם הפעם, אני מקווה שיתרמו גם בעתיד.
שלמה יפרח: אני שמח, חיים, שאדם שצמח מהעובדים יושב היום בראש הוועדה.
שלמה יפרח: ההפרטה היתה סיסמה במדינת ישראל.
שלמה יפרח: אי שמח היום שמבקר המדינה מבקר פרשיות, מה שקורה במכרזים שונים, אני מדבר על מכירת מפעלים רווחים במדינה כמו השק"ם, שנמכר ב-169 מיליון, למחרת קיבלו רק על חטיבת המזון 269 מיליון.
שלמה יפרח: מדינת ישראל יכולה היתה לעשות אותו דבר, כי זה רכוש המדינה.
שלמה יפרח: אך אנו יודעים איך זה עובד בוועדת הכספים, ויש אינטרסים שונים, שלצערי, מוכרים את נכסי המדינה בזול.
שלמה יפרח: כשאדם מוכר אופניים, עושה פעמיים מכרז, אך כשמוכר בנק, יש מכרז אחד ורוצים למכור אותו למרות שהוא רווחי ומביא 2 מיליארד למדינת ישראל, והדיבידנד שמקבל את המדינה הוא מעל כל דבר.
שלמה יפרח: לדעתי, באותם סכומים שמקבלים דבידנד, יכולים היו להוריד את העוני במדינת ישראל.
שלמה יפרח: אפשר למכור מפעל כושל, וראינו בוועדת הכספים, כשליוויתי את עשות אשקלון, מפעל שמוכרים בחצי מחיר לפי נתונים שאיוב קרא וחבריו הביאו לשולחן הדיונים.
שלמה יפרח: לכן אני חושב שלעובדים, ברגע שמוכרים נכס כזה יקר והביאו למוניטין כזה, מגיע חלקם, במיוחד שמוכרים לנו את הנכסים היקרים שלנו ומורידים לנו את המוצרים, מה שאפשר למכור במדינת ישראל.
שלמה יפרח: בארצות הברית מאחדים חברות גדולות כדי שהעמלה תהיה יותר זולה.
שלמה יפרח: פה אומרים: ריכוזיות.
שלמה יפרח: ריכוזיות בבנק לאומי עם 10,000 עובדים זה ריכוזיות.
שלמה יפרח: חברת ביטוח זה לא ריכוזיות, יש להם 200 עובדים.
שלמה יפרח: לדעתי, מדינת ישראל לא יכולה לנהוג כמו בארצות הברית.
שלמה יפרח: ביבי למד כלכלה בארצות הברית.
שלמה יפרח: במדינת ישראל האויב מספר 1 זה אבטלה.
שלמה יפרח: קל לזרוק עובדים.
שלמה יפרח: השק"ם פיטר 2,000 עובדים, למחרת לקח בחברות כוח אדם, אותן חברות שלוקחות שליש על חשבון העובדים.
שלמה יפרח: אותו עובד הלך הביתה.
שלמה יפרח: אתה אומר: חמש שנים, אדם יכול לעבור למקום אחר.
שלמה יפרח: אדם שעובר בגיל 40 הוא כבר זקן.
שלמה יפרח: אף אחד לא מקבל אותו.
שלמה יפרח: בגיל 45 לא מוכנים לקבל אדם עם שני תארים.
שלמה יפרח: לכן הפרטה צריכה להיות מאוזנת.
שלמה יפרח: אתם מייצגים את הבנק, לא רק בנק ומדיניות.
שלמה יפרח: אם 10,000 עובדים ייזרקו אחרי חמש שנים, לא יהיה מי שיקלוט אותם, ואז יהיה נטל על המדינה ויתחילו לבכות, איפה הפנסיה שלהם.
שלמה יפרח: לכן כל עובד צריך להיות מוגן.
שלמה יפרח: יש חברות כוח אדם שאנשים ייזרקו.
שלמה יפרח: למה חברות כוח אדם?
שלמה יפרח: כדי להוזיל את העלויות?
שלמה יפרח: איפה הפרנסה?
שלמה יפרח: אמרו: יהודי אחד מקופח במדינת ישראל - אין ציונות.
שלמה יפרח: אני זוכר פה, כשהופעתי עם ועדים גדולים בעבר, אצל רבין ז"ל, כשאמרנו לרבין, שבגיל 45 זה זקן, הוא אמר: אני קשיש?
שלמה יפרח: אך היתה החלטה בסיעת העבודה שמגיל 45 אין לפטר עובד בהפרטה.
שלמה יפרח: זה היה כתוב בהחלטותיו.
שלמה יפרח: כל דבר צריך להיות בהגיון.
שלמה יפרח: זליכה חברי, אתה צריך להבין; אתה אומר שאנו מרווחים פי שניים מהשכר הממוצע במשק.