GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'ודי וסרמן: השר הממונה להתקין תקנות בקשר לביצוע החוק.
שאול יהלום: תכתבי, בעניין ביצוע החוק ועמידת הארגונים שיקבלו פטור בתנאי החוק.
צחי בר-ציון: אני חושב שזה לא נכון לעשות את זה בתקנות, בהרבה פטורים ובטח בהנחות.
שאול יהלום: אז מה אתה מציע?
צחי בר-ציון: אני מנסה להציע, כל ההנחות למשל, וזה למעשה זה בעצם סוג של הנחה, מה שאנחנו נותנים פה.
צחי בר-ציון: כל ההנחות נבנות על זה שהרשות היא זו שבודקת, כל אדם שחושב שמגיע לו את ההנחה, הוא בא לרשות, הוא מניח את זה לשביעות רצונה, יש כללים לכל הנחה, כל שנה.
צחי בר-ציון: דרך אגב, גם בחלק מהפטורים, למשל באכסניות וכדומה, אז אני חושב שעל אותו עיקרון צריך –
שאול יהלום: אבל יכול להיות שהוא לא יקבל פטור מארנונה בכלל, הוא יצפצף על הרשות, יגיד אני משלם את הארנונה ואני נכנס לעניין של מס הכנסה.
שאול יהלום: אז למה הרשות לא תטפל בו בכלל?
שאול יהלום: לכן השר הוא כולל את הכול.
צחי בר-ציון: אתה מדבר אז לעניין הארנונה, לעניין הפטור מארנונה זה צריך להיות כאן ולעניין זה אתה יכול לעשות את השר.
צחי בר-ציון: אבל אני חושב שבארנונה זה יותר נכון שמי שיבדוק את זה, זה הרשות.
צחי בר-ציון: אפשר לעשות את הפיצול.
אמנון דה הרטוך: לשר לא יהיו כלים לבדוק את כל זה.
שאול יהלום: אתה רוצה לומר הרשות רשאית.
אמנון דה הרטוך: עניין הארנונה, צריך להניח את זה, כמו שעושים בכל – כל שנה בשביל הפטור, צריך להראות שעומדים בתנאים, לכל שנת פטור.
אמנון דה הרטוך: ובכל השנה כמובן.
אמנון דה הרטוך: ככה אני חושב, ככה זה עובד בכל התהליכים.
שאול יהלום: בואו נעשה את זה לשלוש שנים, למה לשגע את התאגיד.
אמנון דה הרטוך: ארנונה היא שנתית.
ג'ודי וסרמן: לשלוש שנים ובתנאי שכל שנה הוא מצהיר שלא השתנו הנסיבות.
צחי בר-ציון: זה לא טוב לרשות המקומית, אם יש לך שמונים סניפים, ואתה עומד בקריטריון בעשרים סניפים, אז למה השישים סניפים אחרים, הם גם כן זכאים לפטור מארנונה, נכון ?
צחי בר-ציון: אני גם צריך להוכיח שיש לי את העשרים סניפים האלה.
אמנון דה הרטוך: יש צדק במה שאתה אומר.
שאול יהלום: בואו נוריד את זה או אם אתה רוצה את השר.
צחי בר-ציון: לכן אתה צריך מישהו שאחראי על הכול, דיווח לראשי השלטון המקומי, או משהו כזה.
ג'ודי וסרמן: השר הממונה.
צחי בר-ציון: אני לא בטוח שאי אפשר להראות את זה לרשות, להראות לה שאתה עומד בתנאים וזה שיש לך עשרים סניפים -
אמנון דה הרטוך: הוא יבדוק את העשרים סניפים האחרים?
צחי בר-ציון: הוא רק יראה שאתה עומד בתנאים, כמו שהיית מראה לשר, אתה מראה לרשות.
צחי בר-ציון: הרי מה באמת יקרה, יהיה נוסח, מה קורה בדרך כלל בהנחות, הרשות מארגנת נוסח כזה שצריך לכתוב את כל הדברים והיא בודקת האם זה סביר או לא, אז אותו עיקרון יהיה גם פה, אני לא רואה את ההבדל, רק יצטרכו להראות שיש את העשרים סניפים.
אמנון דה הרטוך: זאת אומרת עשרים רשויות צריכות לראות שיש בעשרים רשויות אחרות סניפים, זה מה שאתה אומר?
אמנון דה הרטוך: זה לא יתכן,
שאול יהלום: סתם אתה מקשה פה באבסורד שלא יתקיים.
שאול יהלום: אתה יכול דבר אחד, שהשר יבדוק אחת לשלוש שנים, את זכאות הארגון ויוציא לארגון תעודה.
שאול יהלום: וכל שנה –
ג'ודי וסרמן: תוקפו של אישור לשלוש שנים, בתנאי שכל שנה –
אודי בן דרור: אולי שר הרווחה הוא זה שיש לו את היכולות לבדוק את זה, אולי שר הפנים, מישהו שהוא יותר רלבנטי לתחום.
שאול יהלום: למה, אז הוא לא בודק את הקרקע של הארנונה, הוא בודק האם יש לך תשע מאות מתנדבים, האם יש לך זה, שר הרווחה מבין בזה.
שאול יהלום: שר הרווחה הוא השר המקצועי, שר הרווחה יבדוק אחת לשלוש שנים, האם היא עומדת ובתנאי שכל שנה יצהיר הארגון שלא חל שינוי המונע את קבלת הפטור.
שאול יהלום: אנחנו קבענו שמחצית, אבל כדי שזה לא יהיה תפור על ארגון אחד, אני רוצה להוסיף לתשע כמה דברים ולבקש את הסכמתכם.
אמנון דה הרטוך: אז רק אם אפשר שנייה עדיין על התשע הקיימות, כי יש שם –
שאול יהלום: יש אספקת ארוחות לבני משפחה, של חולים, השוהים ליד מיטותיהם.
אודי בן דרור: בבתי חולים הכוונה?
שאול יהלום: כן, אספקת ארוחות לבני משפחה של חולים, השוהים ליד מיטותיהם בבתי חולים.
שאול יהלום: מסכימים?
שאול יהלום: מה שכאן כתוב, הפעלת בתי מלאכה אנחנו מוסיפים – ומקומות תעסוקה.
שאול יהלום: לפעמים זה מקום שאי אפשר להגדיר אותו כבית מלאכה, אבל זה מקום תעסוקה, אולם כזה, שיושבים ועושים דברים, חרוזים, או כל מיני דברים כאלה.
שאול יהלום: עוד מטרה, הפעלת הוסטלים לחולי סרטן, ובני משפחותיהם.
לאה ענתבי: נכנס בתי חולים –
שאול יהלום: יש התנגדות, יורד, גמרנו.
שאול יהלום: ליווי חולים גלמודים בבתי חולים.
לאה ענתבי: יש פה הסעה של מוגבלי תנועה גם לבתי חולים.
שאול יהלום: לא, ליווי, שהוא יושב לידו, בבית חולים.
קריאה: מסייע לו,
שאול יהלום: נמצא איתו,
צחי בר-ציון: אני חושב שחלק מהמטרות האלה צריך לאחד אותם לכדי אחת, כי אחרת כולם יעמוד, בשלוש מתוך זה.
צחי בר-ציון: צריך להגיד את הארוחות החמות, בין אם זה לבית ובין אם זה – מספיק שהוא עומד באחד לעמוד במטרה זה בסדר.
ג'ודי וסרמן: בחמש אפשר להוסיף ארוחות חמות.
צחי בר-ציון: אני לא חושב שאותו – יכול להיות שתי מטרות.
שאול יהלום: או, או,
צחי בר-ציון: אני מדבר על אותה מטרה, זה כאילו אותה מטרה, זה או זה.
שאול יהלום: אספקת ארוחות חמות לבודדים בבתיהם, או לבני משפחה.
שאול יהלום: או , לא חייב את הכול, או לבני משפחה של חולים השוהים ליד מיטתם.
צחי בר-ציון: על אותו עיקרון גם הפעלת בתי מלאכה ומרכזי יום.
לאה ענתבי: זה ברור, ואז בתי מלאכה ותעסוקה –
צחי בר-ציון: זה פה שניים, זה שניים שונים ברשימה.
שאול יהלום: לא, זה משהו אחר.
צחי בר-ציון: אני מדבר על הפעלת בתי מלאכה ומרכזי יום שיקומיים לטעמנו זה צריך להיות באותו אחד ולא לתת לך שתי מטרות.
ג'ודי וסרמן: מרכזי יום זה לא בתי מלאכה.
צחי בר-ציון: זה לא צריך לתת שתי מטרות.
אמנון דה הרטוך: עמידה במטרה היא העמידה באחד משניהם.
שאול יהלום: זה לא עבודה, כאן זה עבודה וכאן זה שיקום, זה שני דברים שונים.
צחי בר-ציון: אני אומר, זה או זה או זה, נותן לך מטרה ונותן לך אחד ולא שניים.
שאול יהלום: אם זה או, או, לא אכפת לי.
צחי בר-ציון: או, או, אבל שייתן לך אחד, לא ייתן לך שניים.
לאה ענתבי: הליווי הזה, ליווי של חולים, אפשר להגיד שאנחנו מוסיפים את זה, זה גם כן לא כשלעצמו צריך לעמוד בנפרד.
אמנון דה הרטוך: שירותי הסעה או ליווי חולים.
לאה ענתבי: כן, בהפעלת שירותי הסעה למוגבלי תנועה, או ליווי בבית החולים.
שאול יהלום: מה יש לך נגד ההוסטלים לחולי סרטן?
לאה ענתבי: כי זה בתי חולים.
אמנון דה הרטוך: המחוקק לא רצה, אז אנחנו נכניס את זה בדלת האחורית כאן?
שאול יהלום: תודה רבה רבותיי, אנחנו מאשרים.
קריאה: 8ב צריך לרדת, זה טעות, זה נשאר עוד מהתקופה שהיה היטל השבחה.
צחי בר-ציון: כנ"ל בארבע, הוועדה המקומית, זה המשך של העניין.
אודי בן דרור: עוד כמה דברים, ראשית לוודא בסעיף 8ב', בנוסח המוצע, לדעתי הוא צריך לרדת, מדבר על השבחת מקרקעין.
שאול יהלום: ירד,
אודי בן דרור: מקביל לזה, זה בסעיף 4, צריך להוריד את המילה וועדה מקומית.
אודי בן דרור: מקביל של שמונה ב'.
לאה ענתבי: אין וועדה מקומית שלה משתלמת.
אודי בן דרור: רק הערה, קשה מאוד לדעת כמה עמותות בטח שהשינויים שאנחנו עושים אותם, אומר כמה עמותות יהיו זכאיות.
אודי בן דרור: כשעשינו את הבדיקה לקראת הישיבה, בנוסח הקודם, הייתה תחושה שמדובר בעמותות רבות ובגלל זה גם יצא המכתב של קובי הבר, כי שיטוט קל באתר האינטרנט של משרד הרווחה, יש שם פרק של התנדבות, שפשוט אפשר לראות עמותות בדיוק כמספר סניפים ומספר מתנדבים שהן מפעילות, אז זה קל לראות.
אודי בן דרור: די בקלות מגיעים למספר די גדול של עמותות עם עשרות סניפים ומאות ואלפי מתנדבים.
אודי בן דרור: קשה לי לדעת כרגע בכמה עמותות מדובר, אני כבר אומר, אני אצטרך לעשות איזה שהיא בדיקה, גם אולי עם השלטון המקומי, כי הם יודעים מהרשויות המקומיות כמה כאלה יש, לדעת להיות מסוגל לעשות הערכה אינטליגנטית של מה זה אומר.
שאול יהלום: בסדר, בוא נאמר שבקריאה שנייה ושלישית, תבואו לכאן עם נתונים יותר גדולים.
שאול יהלום: מה שאנחנו דאגנו, זה שקיבלנו את לאה ענתבי, זאת אומרת שאנחנו לא חרגו מהקיים היום, וכיום זה ברשות וכל מה שעושים זה חובה.
שאול יהלום: אתה מבין מה עשינו?
אמנון דה הרטוך: יש לזה גם משמעות, כי כשזה ברשות זה בשנה אחת יכול להיות ובשנה השנייה לא וכשזה לא זה בהכרח –
שאול יהלום: לא, אז תבין שבסך הכול אנחנו לא הגזמנו פה, הורדנו היטל השבחה ואת כל מה שרציתם, אז אין כאן כלום.
שאול יהלום: למעשה יש כאן קביעה של דבר שהוא ניתן היום ברשות, כאן זה קביעה , תאמין לי שלדעתי העלות היא אפס.
לאה ענתבי: העלות היא עשרות מיליונים לפחות.
שאול יהלום: למה לא מיליארדים?
קריאה: עדיין אנחנו עומדים על – עשרה מיליון שקלים חדשים בשנה?
אמנון דה הרטוך: אני סבור שכן, שוב, קשה לי להגיד כמה העמותה, אבל כל עמותה כזאת ארבעים סניפים, עזר מציון עם ארבעים סניפים, זה כבר כמה מיליונים, יד שרה, לפי שוב, לפי אתר האינטרנט, כתוב שמונים ושמונה סניפים, יכול היות שאני לא מדייק, היום כבר יש יותר.
משה לדרמן: כמה הארנונה שמשולמת לכל אחד מהסניפים האלה?
אמנון דה הרטוך: אז זהו, אני לא יכול להגיד , בלוחות זמנים האלה, אני לא יכול –
שאול יהלום: עשינו את זה שני שליש, יש לך ספק שיד שרה לא קיבלה את הפטור?
אמנון דה הרטוך: לא הייתה סמכות רשות, ברגע שזה סמכות חובה – ההשוואה הנכונה היא בין מה שקיבלו בפועל, לבין זה, כרגע זה חובה, צריכים לבדוק את כל הסכום.
שאול יהלום: אבל אם הם יעילים, אז הם קיבלו קרוב לוודאי את הכול.
שאול יהלום: אני מבין שהקלנו עליהם, אבל לא בכסף.
לאה ענתבי: כן בכסף ,
אודי בן דרור: כן בכסף, משום שגם לא כולם בכל מקרה מקבלים את הפטור.
אמנון דה הרטוך: גם לא כל הסניפים.
אמנון דה הרטוך: היו רשתות שלא כל הסניפים שלהם היו זכאיות להנחות.
אמנון דה הרטוך: בגלל זה יש תוספת עלות.
קריאה: מספיק שהעמותה נכנסת, כל סניף וסניף.
שאול יהלום: תודה רבה לכם, אישרנו את החוק, בקריאה ראשונה, ואת שאר ההערות בישיבה שנייה ושלישית.
שאול יהלום: חז"ל אמרו, הוו מתונים בדין, באנו לקראתכם במכסימום.
שאול יהלום: תשתפו איתנו פעולה.
שאול יהלום: על סדר היום
שאול יהלום: – הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה.
שאול יהלום: הצעת החוק הזאת עלתה לדיון בוועדה לפני כשבוע, אבל בעקבות רצח הזוג קול שלשום בציר כיסופים החלטתי להביא אותה היום לדיון חוזר ולהצבעה.
שאול יהלום: לפי הוראות חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש"ל-1970, זכאי ילדו של מי שהורהו נספה בפעולות איבה לתגמול עד הגיעו לגיל 21, ואף לאחר גיל זה אם עדיין אינו עומד ברשות עצמו מחמת מום גופני או שכלי.
שאול יהלום: ואולם, ילד שכבר מלאו לו 21 שנים במועד הפטירה, אינו זכאי לתגמול אם אותה שעה לא היה סמוך על שולחנו של ההורה הנספה.
שאול יהלום: ואולם, בשונה מהאוכלוסייה, שעליה חל חוק משפחות חיילים וממנו נשאבו ההוראות הרלוונטיות לחוק התגמולים לנפגעי פעולת איבה, קורה לא פעם שבין הנפגעים ישנם כמה מבני משפחה אחת.
שאול יהלום: בנסיבות אלה נוצרו מצבי מצוקה מיוחדים המחייבים התייחסות מתאימה.
שאול יהלום: כך קורה שמי שמצויים בתחילת חייהם הבוגרים, שבמצב רגיל עדיין היו מקבלים סיוע מההורים, מוצאים עצמם בעקבות פגיעת האיבה ללא אב ואם, ובשל כך שכבר מלאו להם 21 שנים הם אינם מוכרים כזכאים לתגמול.
שאול יהלום: לכן, מוצע לקבוע בחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה , כי מי שהתייתם משני הוריו בפגיעת איבה וטרם מלאו לו 35 שנה שעה שהתייתם, יהיה זכאי לגמול בגובה הניתן להורה שכול של נפגע איבה והוא יינתן לתקופה של 24 חודש לכל היותר מיום בו הפך ליתום ולא יאוחר מיום הגיעו לגיל 35, ללא מבחן הכנסה.
שאול יהלום: אני חוזר בי מהסכמתי עם האוצר להחיל את החוק מתחילת שנת 2003 וקובע בהצעתי שהחוק יחול רטרואקטיבית מאוקטובר 2000.
שאול יהלום: רצח הזוג קול בציר כסופים הבהיר את הצורך החשוב בהחלת חוק זה על כל המשפחות הנפגעות מתחילת האינתיפאדה.
שאול יהלום: מממצאים של הביטוח הלאומי עולה כי מדובר בתוספת של 5-6 יתומים בסה"כ, ועלות הגמול שיינתן להם זניחה ביחס לתקציב המדינה.
שאול יהלום: מי בעד אישור החוק?
שאול יהלום: הצבעה הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התשס"ה-2005, נתקבלה.
שאול יהלום: הצעת החוק אושרה, והיא מועברת למליאת הכנסת לקריאה שנייה ושלישית.
חיים כץ: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
חיים כץ: אנחנו התכנסנו פה בהמשך לישיבה אחת שנערכה בנושא תע"ש, פה בוועדה ובהמשך לבקשתו של חבר הכנסת רן כהן בהצעה לסדר שהוא הגיש בנושא תע"ש.
חיים כץ: אז אני אתן לחברי, חבר הכנסת רן כהן, לפתוח.
רן כהן: אדוני היושב ראש, קודם כל תרשה לי באופן הכי אישי לברך אותך לכניסתך לתפקיד הזה.
רן כהן: אני מודה שאני נרגש במיוחד, זו ועדה מאד יקרה לי מההיסטוריה האישית שלי ולבוא לכס הזה של יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות זה קודם כל משימה גדולה מאד וחשובה מאד לעם ישראל ולמדינה ואני מאחל לך בהצלחה.
רן כהן: אני מצטער שאתה צריך להיכנס ישר לעובי קורה באחד המשברים הקשים ביותר שישנם היום בסכסוכי העבודה והכלכלה בישראל.
רן כהן: רבותיי, יש כאן רבים שמכירים את המצב אפילו יותר טוב ממני, אבל נדמה לי שממש אי אפשר להגזים בשיעור התרומה של תע"ש, וכשאני אומר תע"ש זה עובדי תע"ש והנהלותיה פה ושם.
רן כהן: אבל עובדי תע"ש, לביטחון ישראל ואני מרשה לעצמי לומר לכלכלה הישראלית, לתעשייה הישראלית.
רן כהן: אני לשמחתי מכיר את זה גם מהצד התעשייתי בתפקיד שהייתי בו כשר תעשייה ומסחר וגם בצד הצבאי בתפקידים אותם מילאתי והזדקקתי לתע"ש כמו אוויר לנשימה.
רן כהן: אני חייב לומר שתמיד תע"ש סיפקה את הנשק ואת הפצצות ואת הפגזים כשהייתי צריך אותם, היא אף פעם לא אכזבה.
רן כהן: נדמה לי שצריך להיות ממש כשרון ענק של כישלון כלכלי כדי לקחת את תע"ש ולרסק אותה.
רן כהן: אין דבר שיכול להיות יותר אווילי מבחינה כלכלית מאשר לקחת את החברה הזאת שנדמה לי שהיום יש לה הזמנות רבות.
רן כהן: משהו כמו 5 מיליארד שקל שבכלכלה הישראלית זה הון תועפות של הזמנות ונדמה לי שאחד האבסורדים הגדולים ואני לא אתחיל דווקא מהנושא הקשה ביותר, זה אי תשלום משכורות לא לעובדים ולא לגימלאים וזה שוב ושוב חוזר על עצמו, בכל חודש חוזר על עצמו, כשהעובדים והפנסיונרים הם בני ערובה של האוצר.
רן כהן: הם כלי שעושים בו שימוש בצורה הצינית ביותר, הקשה ביותר, הנבזית ביותר.
רן כהן: אבל לא לתת למפעל לעבוד כשאין לו חומרי גלם כדי שיוכל לעמוד בהזמנות זה ממש מעשה אווילי, מעשה מרושע.
רן כהן: זה לייבש את המפעל כאשר הוא יכול לחיות.
רן כהן: זה לייבש את העובדים, לייבש את ההזמנות ואצל הקונים כאשר הם ממתינים לסחורה שתע"ש התחייבה לספק אותה.
רן כהן: נדמה לי שזה דבר שבאמת קשה מאד לחוות אותו ואני מאד מקווה שיהיה כאן מישהו, לפחות מאנשי האוצר, שיהיה לו איזשהו הסבר או הייתי מצפה לאיזשהו פתרון.
רן כהן: אם אני יודע נכון, אם היום היה עומד לרשות תע"ש סכום של 200 מיליון שקל רק בעבור חומרי גלם, תע"ש יכלה לעבוד במלוא הקיטור ולספק את הסחורות הללו ושיהיה לה חיים של קיום, של יצירה, של ייצור וקבלת הכנסות.
רן כהן: דבר שהיה נותן לה גם אופק של מבקשים קדימה וגם אופק של ייצור קדימה.
רן כהן: אני חושב שמישהו החליט שאת תע"ש צריך לפרק.
רן כהן: תאמינו לי, אני מכיר את העניין הזה, הייתי כבר במשרד ממשלתי שעסק בדברים הללו בצורה המקצועית ביותר.
רן כהן: מישהו שם מחליט שאת זה גורלו להתפרק ומאותו רגע מה שעושים זה רק מכניעים את הכל על מזבח הדעה הזו.
רן כהן: קובעים איזה קביעה כזאת ואחרי זה הכל משרת את זה.
רן כהן: מייבשים, לא משלמים כספים, לא משלמים משכורות ונדמה לי שזה מחייב איזה שהיא תגובה וטיפול שאנחנו חייבים לנסות ולהגיע אליה עוד היום, במהירות האפשרית.
רן כהן: נדמה לי אדוני היושב ראש, יהיה מיותר לומר, שאני בטוח שפה נציגי העובדים יוכלו לפרט את זה יותר טוב ממני.
רן כהן: בעצם תע"ש עוד היום נמצאת, אם אני לא טועה, עוד היום נמצאת בתוכנית הבראה חתומה על ידי האוצר.
רן כהן: זה לא מצב שבו סיימה את תוכנית הבראה שלה והיא כבר בתוך איזה רצף ואיזה כשל כלכלי וצריך תוכנית הבראה חדשה.
רן כהן: יש כאן אנשים רבים בחדר הזה שזוכרים את תע"ש עם 17 אלף עובדים.
רן כהן: רק שהיום נמצאים בשליש ממספר העובדים, חמישית או שישית מהמספר שהיה אז כשתע"ש עבדה בשיאה.
רן כהן: כל המהלך הזה, הוא מהלך שנעשה בהסכמים עם העובדים ועם ההסתדרות, למיטב ידיעתי.
רן כהן: היום, באים ומנסים לכפות תוכנית הבראה כשעדיין האוצר לא עומד בתוכנית ההבראה שהוא חתום עליה היום.
רן כהן: יש פה מן מצב אנכרוניסטי של יחסי עבודה שאני חושב שהועדה הזאת בכנסת לא יכולה לחיות אתו.
רן כהן: אי אפשר לחיות עם זה שממשלה לא עומדת בהסכמים אל מול ציבור עובדים.
רן כהן: אני רוצה לדעת בעיקר עובדות.
רן כהן: בין היתר בעובדות מדוע היום לא משלמים משכורות כאשר בהסכם ברור לחלוטין שהמשכורות הללו צריכות להיות משולמות, ודאי לגימלאים אבל וודאי לעובדים.
רן כהן: השאלה השניה זה מדוע היום לא מספקים לתע"ש את האפשרות לקנות חומרי גלם כדי שהליינים יעבוד?
רן כהן: מה הסיבה?
רן כהן: מה ההגיון הכלכלי?
רן כהן: מה ההגיון החברתי הציבורי?
רן כהן: נדמה לי שבעניין הזה הדבר הזה הוא די חשוב.
רן כהן: אני, אדוני היושב ראש, לא יודע להגיד לך למרות שנדמה לי שהדברים עולים מתוך מה שאמרתי עד עכשיו, מה מוקדם ומה מאוחר.
רן כהן: אני מניח שמה שהכי מוקדם עכשיו זה תשלום המשכורות ורכישת חומרי הגלם כדי שהמפעל יעבוד.
רן כהן: אבל בודאי שהועדה צריכה לעסוק גם במה שיקרה בטווח הארוך עם תע"ש כי אנחנו לא נהיה אדישים לזה שתע"ש תפורק או לא תפורק, תעבוד כחברה אחת או לא תעבוד כחברה אחת.
רן כהן: נדמה לי שבעניין הזה אין לנו ברירה אלא לעסוק גם בטווח הקצר וגם בטווח הארוך לגבי תע"ש ולגבי עובדיה באופן שבו נוכל לבוא אל הכנסת ולומר, ועדת העבודה והרווחה והבריאות חקרה, בדקה את העניין, אלה המסקנות שלה וזה מה שהיא עושה כדי לצאת מן המיצר הזה.
חיים כץ: עד כמה שאני מבין מעיתונות, היום הקימו ועדת שניים של מנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל משרד הביטחון לדון ואני מקווה באמת שהם יעשו עבודתם במהרה ועבודה טובה לשביעות רצון כולם אבל עד שהם יעשו אנחנו ננסה לקדם את העניינים ואם יש פה, יש פה נציג אוצר?
חיים כץ: אז בבקשה.
חיים כץ: כמו שאמרתי להם שהם רצו להתפרץ, גם אם יגידו דברים שלא ישמעו פה לנציגי עובדים או למישהו, אף אחד לא יפריע להם לדבר.
חיים כץ: תתנו להם לדבר את דברם כמו שהם חושבים וכמו שהם רואים את הדברים.
נגה שילוח: המצב של החברה קשה לצערנו לא מהיום.
נגה שילוח: החברה נמצאת כבר כמה שנים, גם אחרי הסכם הסיוע שהזכרת שנחתם איתה בסוף 2002, תחילת 2003 .
נגה שילוח: הוא ייצב את החברה לתקופה קצרה יחסית והמצב הדרדר והמשיך להידרדר.
נגה שילוח: בהמשך למה שאמר חבר הכנסת, הממשלה לא חתומה מול העובדים על הסכם הבראה, היא חתומה מול החברה על הסכם סיוע.
נגה שילוח: הממשלה לא רק שעמדה בכל סעיף וסעיף בהסכם הסיוע היא הזרימה כספים והמשיכה לסייע לחברה מעבר עוד למה שכתוב בהסכם הסיוע.
חיים כץ: אתה יכולה לפרט,כמה למו"פ, כמה לפיטורים, כמה להשקעה ופיתוח?
נגה שילוח: כן.
נגה שילוח: אני יכולה לפרט.
נגה שילוח: כל מה שכתוב, כל סעיף וסעיף בהסכם הסיוע בין אם זו היתה הלוואה, בין אם ערבויות.
נגה שילוח: ההסכם לעתי נחתם בגלוי, מאות מיליוני שקלים לחברה ניתנו בהון חוזר של עוד עשרות מיליוני דולרים לחברה, נחתמו הסכמי התייעלות לפיטורי עובדים בתנאים מועדפים ל- 250 עובדים ממפעלי הליבה ועוד 130 עובדים שיצאו ביום חתימת הסכם הסיוע והמפעלים נסגרו.
נגה שילוח: חוץ מזה עוד ב- 2005 יצאו עוד בערך 150 עובדים כבר.
נגה שילוח: הממשלה עומדת אחד לאחד בכל מה שהיא חתמה.
נגה שילוח: דרך אגב, הגיעה להבנה במועד סגירת המפעלים עם ועדי העובדים לגבי איזה עובדים יצאו, מתי ישולם הכסף, רכישת זכויות גימלאי לכל העובדים, בעקבות הרפורמה בפנסיה היא עמדה אחד לאחד בכל דבר.
נגה שילוח: שוב, כשההסכם נחתם עוד לא היתה רפורמה בפנסיה ונקבע מנגנון מסוים שאחר כך התברר שהמנגנון הזה לא מבטיח את זכויות העובד כגימלאי.
נגה שילוח: הממשלה, שלא על פי מחויבותה על פי ההסכם, כדי לפתור את המצב הזה, כדי להבטיח את הביטחון האישי של כל עובד ועוד, שמה צ'ק ענק של מעל 300 מיליון שקל בתשלום אחד כדי לרכוש את כל הזכויות מראש של כל העובדים.
נגה שילוח: עמדה אחד לאחד בכל ההסכמים ומעבר.
נגה שילוח: לצערנו, זה לא הועיל כמצופה ולאורך הזמן שציפינו למצב החברה.
נגה שילוח: ולכן נכנסנו עם הנהלת החברה לדיונים מרתוניים, אפשר להגיד בדבר סיוע נוסף לחברה.
נגה שילוח: במסגרת סיוע נוסף לחברה אחרי מיליארדים, לא כסיסמה אלא מיליארדים שהמדינה שמה בחברה, מעל מיליארד שקל גם לחברה וגם לעובדים בשנה האחרונה, אנחנו חושבים שגם העובדים צריכים לתרום את חלקם להתייעלות.
נגה שילוח: זה נכון מה שאמרת, לעובדים יש הסכם חתום עד 2006, להתייעלות והם עשו גם הפחתות שכר.
נגה שילוח: אין לנו טענה ולא חצי טענה לעובדים.
נגה שילוח: עמדו אף הם בחלקם בהסכם ואין לנו שום טענות לעובדי החברה.
נגה שילוח: אבל מה לעשות, מצב מצב והמצב הזה גם באוצר הוא בעקבות הממשלה, לא משנה כרגע לא ננתח את הגורמים שהשפיעו על המצב הזה, נוצר המצב שהחברה היא במשבר קשה מאד ולכן אם הממשלה עכשיו הולכת לשים עכשיו וזה לא מיליונים בודדים אלא מיליונים רבים בחברה, גם העובדים נדרשים לתת את חלקם ולראות באמת מה הפתרון הכולל לחברה.
נגה שילוח: למה אנחנו רוצים להגיע בסוף ולא לתפור רק היום את הנקודה ומחר שוב לבוא אלינו או לכנסת עם הבעיה כשהיא בעצם רק נדחתה בחודש.
נגה שילוח: ולכן קיימנו משא ומתן זריז מול החברה, הגענו להסכמות, הגענו לעקרונות.
נגה שילוח: החברה לא מוכנה לחתום על ההסכם הזה, הסכם שיביא באופן מייד לתשלום משכורות, לקניית חומרי גלם, כל מה שהנהלת החברה תחליט שצריך לעשות.
נגה שילוח: דרך אגב, זה הנהלת החברה קובעת לאן ילך הכסף ולחברה כן יש הכנסות, החברה עדיין פועלת ויש לה הכנסות.
נגה שילוח: היא לא פועלת בתזרים שלילי של הכנסות.
נגה שילוח: החברה תצטרך להחליט מה היא עושה עם סכום הסיוע שהוזרם לה.
נגה שילוח: היא קונה חומרי גלם, משלמת לעובדים, מצמצמת חובות לספקים, אבל יש הסכם שהגענו עם החברה לעקרונות, להבנות והחברה לא חותמת עליו.
נגה שילוח: זה בהקשר למצב היום.
נגה שילוח: מה שציינת גם לגבי ועדת מנכ"לים נכון, שרי הביטחון והאוצר מינו את המנכ"לים שלהם לגבש פתרון מהיר ומיידי למצב החברה.
נגה שילוח: אבל זה נעשה במקביל לדיונים מול החברה לגבי ההסכם שעדיין לא נחתם.
חיים כץ: יש לי אליך , אם אפשר, מספר שאלות.
חיים כץ: קודם כל, האם ידוע לך כמה עובדים בקבלנות משנה עבור תע"ש בכסף, וכמה עבודה במשק הישראלי תע"ש נותנת לקבלני משנה?
חיים כץ: כמה מס הכנסה משלמים עובדי תע"ש?
חיים כץ: כמה עובדי תע"ש מכניסים למדינה כל חודש במס הכנסה?
חיים כץ: כמה הם משלמים למדינה?
חיים כץ: אתם נתתם 10 מיליארד, הם נתנו פרנסה ל- 5000 משפחות שלא מקלים דמי אבטלה ובאים ועובדים ומשלמים מס הכנסה כל חודש, אתם יודעים כמה הם משלמים מס הכנסה כל חודש או שזה לא חשוב?
חיים כץ: אתם נתתם 10 מיליארד, מה הם נתנו?
נגה שילוח: אין לי ויכוח מול העובדים, אנחנו מבינים.
חיים כץ: השאלה שלי היא אם את יודעת מספרים?
חיים כץ: אני לא מדבר על העובדים.
חיים כץ: כמה מס הכנסה הם משלמים כל חודש?
חיים כץ: כמה הם משלמים לשנה?
חיים כץ: כשאתם נתתם 10 מיליארד, כמה הם החזירו?
חיים כץ: 9 מיליארד?
חיים כץ: 8 מיליארד?
חיים כץ: 200 אלף?
חיים כץ: לא החזירו בכלל?
חיים כץ: אני רוצה לדעת מה הם נתנו למדינה בתמורה.
חיים כץ: עזבי מה שהם נתנו בביטחון.
נגה שילוח: נתנו את הכסף לחברה לא לעובדים.
חיים כץ: כמה החברה החזירה לכם במס הכנסה?
חיים כץ: העובדים לא החזירו?
יעקב ברקאי: לשאלתך, התשלום החודשי של מס שכר של החברה מסתכם באזור ה- 10 מיליון שקלים.
יעקב ברקאי: זה מס הכנסה שהמעסיק משלם.
יעקב ברקאי: את הנתונים לגבי כלל העובדים אני לא יכול לדעת, כמו שאתה יודע, כמה משלם כל עובד, אני לא יכול לעשות חישוב כזה ואני לא אזרוק פה מספרים שאני לא עומד מאחוריהם, המספר שאני יודע זה מה שאמרתי.
יעקב ברקאי: החברה מפרישה את הכספים.
יעקב ברקאי: מעבר לזה, אני הייתי בדיון הקודם ואני לא זוכר אם חבר הכנסת כהן כן היה או לא היה ולכן התפרצתי קודם.
יעקב ברקאי: בדיון הקודם אמרתי ונגה היטיבה לתאר את המצב, אין לנו פה ויכוח עם העובדים.
יעקב ברקאי: אנחנו אמרנו גם בדיון הקודם, העובדים בהסכם הנוכחי עמדו בכל מה שהם נדרשו לתת.
יעקב ברקאי: אבל מהצד השני עומד גם עוד משהו שהוא לא עומד בכל ההתחייבויות שלו.
יעקב ברקאי: יש הרבה מאד דברים שבהסכם שעל אף שלא נעשו הממשלה הבליגה על הדברים האלה ומילאה את ההסכם עד השקל האחרון.
יעקב ברקאי: והסכם הסיוע של 2003 עלה לממשלה כמעט מיליארד וחצי שקל.
יעקב ברקאי: וההסכם החדש שאנחנו בחודש האחרון ניסינו לחתום עם ההנהלה, אמור לעלות למדינה עוד חצי מיליארד שקל וה- 270 שמפרסמים בעיתונים זה רק ההזרמות להון חוזר.
יעקב ברקאי: מאחורי ה- 270 יש עוד 250 מיליון שקל שאמורים לשרת יציאה של עובדים נוספים לגמלאות.
יעקב ברקאי: עוד 250 מיליון שקל שמסת
יעקב ברקאי: כם לעוד חצי מיליארד שקל.
יעקב ברקאי: זה הכל טוב ויפה ולבוא ולזרוק בוץ לממשלה אבל בסוף הממשלה בנושא התע"ש עמדה בכל ההסכמים שלה ולא יוכח אחרת.
יעקב ברקאי: ולספר סיפורים שאנחנו לא עומדים בהסכמים זה לא נכון וזה לא ראוי.
יעקב ברקאי: מצד שני, בהסכם הנוכחי ואמרנו את זה כבר פעם קודמת ואנחנו עומדים מאחורי זה גם היום, אין לנו טענות לעובדים אבל המצב בחברה הוא כזה ולא יעזור שום דבר, המצב בחברה הוא כזה שאין מנוס ממה שבוצע עד היום.
יעקב ברקאי: האופציה האחרת היא שהממשלה תכניס עוד יותר עמוק את היד לכיס, תוציא עוד כסף, זה דברים שהממשלה עשתה כבר יותר מפעם אחת עם תע"ש וזה לא עוזר.
יעקב ברקאי: אז הממשלה הגיעה למסקנה שכנראה הפתרון היחידי שכנראה יכול לעזור לחזרה זה להיפרד מתע"ש לשלום בדרך זו או אחרת, כי המדינה כנראה לא יודעת לנהל את העסק הזה.
יעקב ברקאי: ההוכחה הכי טובה לזה, זה 15 שנה שהחברה הזאת קיימת ולא הרוויחה שקל אחד במשך 15 שנה, רווח נקי, לא מדבר על אחרים.
יעקב ברקאי: לחברה הזאת יש הפסד ספור של מיליארד וחצי דולר.
יעקב ברקאי: אנשים, זה מספרי עתק.
אבי פלדר: אני מנכ"ל התע"ש, הייתי פה לפני חודשיים ומה שקרה בחודשיים האחרונים זה לא הרבה.
אבי פלדר: לצערי הרב.
אבי פלדר: ככה, החברה באמת קיבלה, כמו שאמר נציג האוצר בשנה שנתיים האחרונות מיליארד שקל אבל המיליארד שקל לא הלכו לחברה, לא להשקעות.
אבי פלדר: שאלת לגבי מו"פ, שאלת לגבי פיתוח, שום דבר לא הלך לפיתוח אלא הכל הלך לפרישת עובדים.
אבי פלדר: לגבי ההסכמים, אני לא רוצה להיכנס לפירוט ההסכמים האלה אבל בהסכמים מהשנים האחרונות יש כספים שאנחנו סופרים פעמיים.
אבי פלדר: אפילו בקטע הזה, הסכם 98, אחר כך נספר פעם נוספת לפני שנה, ב- 2004 אבל אני לא רוצה להיכנס.
אבי פלדר: כמו שאמרת, החברה עם מאגר הזמנות גדול מאד.
אבי פלדר: מהפעם האחרונה שהיינו פה עד הפעם הנוכחית, נכנסו לחברה עוד 100 מיליון דולר הזמנות.
אבי פלדר: אנחנו מוכרים למשל השנה ב- 400 מיליון דולר, אנחנו ביותר מ- 1.1 מיליארד, אנחנו ב- 1.2 מיליארד, 1.3 מיליארד כלומר, הצורך הממוצע הוא לשלוש שנים.
אבי פלדר: כאשר יש מקומות בחברה שהצבר הוא עד סוף העשור ויש מקומות שהצבר הוא לשנה או שנה וחצי.
אבי פלדר: זה לא שווה לכלל החברה.
אבי פלדר: מה שקרה לפני חודשיים שאנחנו נכנסנו למשא ומתן מול האוצר, משא ומתן מאד אינטנסיבי, היה סיכום עם ראש אגף התקציבים ובינינו, יו"ר התע"ש ואנוכי השתתפנו בדיונים האלה.
אבי פלדר: לצערי הרב, ההסכם כמו שנראה היום הוא לא דומה להסכם שהיה לפני חודשיים.
אבי פלדר: ואנחנו כהנהלה לא רצינו לחתום על ההסכם הזה.
אבי פלדר: אני, ביום ראשון האחרון הודעתי לאוצר גם ובשבוע שעבר מספר פעמים, שאנחנו על ההסכם כמו שהוא היום לא יכולים לחתום.
אבי פלדר: אני לא חושב שכדאי להיכנס לפרטים אבל יש הרבה פרטים שלא דומים למה שהיה לפני חודשיים.
רן כהן: אז אני מבין שאין הסכם.
רן כהן: מה זה הסכם?
רן כהן: הסכם זה ששני צדדים מסכימים עליו.
רן כהן: אין הסכם, יש תכתיב.
אבי פלדר: נכון, אין הסכם.
אבי פלדר: יש כרגע משא ומתן.
אבי פלדר: מצד שני אני מוכרח להגיד שאנחנו באנו בדברים עם ארגון העובדים ואמרנו לעובדים ובעניין הזה ברור צריך להיות לכולם שאנחנו חושבים שכשהממשלה מכניסה את היד לכיס, גם אנחנו כעובדים וגם אני נמצא בחברה הזאת 23 שנה, צריכים לתת משהו לטובת העניין הזה.
אבי פלדר: אני מסכים שצריך להיות איזה שהוא שוויון.
אבי פלדר: אני לא מדבר ללכת על 500 מיליון שקל, אנחנו דיברנו על איזה שהוא סכום שהעובדים יצטרכו לתת בעניין הזה, לצעיר הרב לא הגענו לסיכום עם העובדים.
אבי פלדר: אני חושב שאפשר היה להגיע לסיכום.
אבי פלדר: לצערי הרב לא הגענו לסיכום, העובדים אולי יגידו אחר כך את טענותיהם.