GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראם עמינח: השלב הבא הוא להגיד: אוקיי, הוא איבד 40%.
ראם עמינח: כשמישהו בגיל 43, רואה חשבון, פועל בניין – לא חשוב מה הוא – עשה תאונת דרכים וצריך לשלם לו, יש לו מקצוע, חברת הביטוח יודעת להגיד מה הוא איבד.
ראם עמינח: כשאנחנו מדברים על בחור בן 9.
ראם עמינח: אין לנו בכלל מושג מה הוא יעשה.
ראם עמינח: האירוע יותר מסובך ואנחנו צריכים להתחיל להגדיר על מה אנחנו בוחנים את אי היכולת, את אובדן הכושר שלו.
ראם עמינח: כפול איזה מספר אנחנו שמים.
ראם עמינח: אני לא אכנס לכל הפרטים, אבל אני אומר שוב שיש פה המון המון פרמטרים שצריכים להגדיר.
ראם עמינח: האירוע קצת מורכב בעוד נושא – יש אנשים שמקבלים היום נצרך.
ראם עמינח: אנחנו לא רוצים לבוא למישהו שהיום מקבל נצרך ולהגיד לו: יש שיטה חדשה, בוא.
ראם עמינח: לא, אם הוא מקבל נצרך ורוצה לעבור לשיטה החדשה, בשמחה.
ראם עמינח: אם אתה לא רוצה, לא רוצה.
ראם עמינח: לכן הטכניקה היא לא בכפייה אלא בהבנה.
ראם עמינח: כולם צריכים להסכים, כולם צריכים לאהוב את זה.
ראם עמינח: יש אנשים שאולי יישארו בשיטה הישנה.
ראם עמינח: כל מי שהיום איבד 40% מכושר העבודה שלו, נניח, והוא בגיל העבודה, והוא ממשיך לעבוד במשרה מלאה, יקבל צ'ק הביתה.
ראם עמינח: אני אומר שוב שהתהליכים יותר מורכבים.
ענת ברקו: התהליך הוא במקום ביטול מבחן ההכנסה?
ענת ברקו: הוא סותר את ביטול מבחן ההכנסה?
ענת ברקו: תשובה ברורה.
אלי אלאלוף: שאלה מורכבת.
ענת ברקו: אנחנו שירתנו ביחד, אז אני יכולה לשאול אותו בצורה ישירה.
ענת ברקו: אני רוצה רק לדעת בצורה ברורה, באמת.
אלי אלאלוף: אם הוא ירצה הוא יתייחס לשאלה.
קריאה: אבל היא שאלה שאלה נכונה.
אלי אלאלוף: אל תתחילו עכשיו עם פרשנויות.
אלי אלאלוף: בבקשה, ראם, תמשיך.
אלי אלאלוף: אני אמרתי שהיא לא נכונה?
ראם עמינח: חשבתי שדיברתי ברור, אני אגיד את זה עוד פעם.
ראם עמינח: בשיטה החדשה, כשבן אדם מקבל צ'ק הביתה לפי אחוז אובדן הכושר שלו, לא רק שאני לא עושה לו בדיקה של הכנסותיו.
ראם עמינח: אני לא עושה לו שום בדיקה.
ראם עמינח: אני אפילו לא עושה בדיקה אם הוא עובד.
ראם עמינח: אני לא בודק שום דבר.
ראם עמינח: לא רק את מבחן הכנסתו אני לא בודק בשיטה החדשה, האנשים החדשים.
ראם עמינח: שום דבר אני לא בודק.
ראם עמינח: כלום.
ענת ברקו: אתה לא בודק, אבל בפועל תבטל את מבחן ההכנסה?
ראם עמינח: אני מבטל את מבחן ההכנסה לכל אותם אנשים שנכנסים.
עפר שלח: לדור ב', אבל מה עם דור א'?
ענת ברקו: אני רוצה לדעת באמת, כדי להבין.
ענת ברקו: אני לא חושבת שיש לי בעיה בהבנה.
ענת ברקו: אני רוצה להבין האם נקודת המוצא היא שמבוטל מבחן ההכנסה ואז אנחנו הולכים לשיטתך.
אלי אלאלוף: ענת, אני מצטער, ענת, את לא תדברי יותר עד שראם יגמור את דבריו.
ענת ברקו: אבל זה לא ברור.
אלי אלאלוף: וכל החברים שמחפשים שניות כדי להיכנס לדיון, אני לא אתן לכם.
ענת ברקו: זה לא ברור.
אלי אלאלוף: לא אתן, אל תנסו.
אלי אלאלוף: בבקשה, תשלים.
ראם עמינח: אני חוזר שוב לעניין הזה ואני רוצה לדבר גם על נושא דור א' ודור ב' ועל ביטול מבחן ההכנסה.
ראם עמינח: אני אארוז את הכול ביחד.
ראם עמינח: כשאנחנו מדברים בדיני עבודה על אנשים שעובדים, נורא קל לעשות דור א' ודור ב'.
ראם עמינח: אומרים: כל מי שעובד הוא דור א', מי שייכנס מחר לעבודה הוא דור ב'.
ראם עמינח: פה זה מסובך.
ראם עמינח: פה יש לי קצת יותר דורות.
ראם עמינח: מי שחס וחלילה מחר ייפצע, הוא דור ב'.
ראם עמינח: על זה אין שאלה.
ראם עמינח: מי שהיום נצרך הוא דור א'.
ראם עמינח: הוא שם.
ראם עמינח: מי שנמצא היום במצב שבו הוא נכה, יש לו אובדן כושר והוא עובד, אנחנו רוצים להגיע למצב שמבחינתנו הוא דור ב'.
ראם עמינח: הוא מייד מקבל כאילו הוא נכנס לנכות היום ומקבל את הצ'ק בדואר.
ראם עמינח: זו הכוונה.
ראם עמינח: כמובן, את הכול צריך לראות במספרים, שאנחנו מסתדרים עם זה.
ראם עמינח: וזה אומר גם שאנחנו לא בוחנים לו שום דבר – לא מבחן הכנסה ולא שום דבר.
ראם עמינח: אם את מתכוונת למי שיחליט להישאר בשיטה הישנה – מי שיישאר בשיטה הישנה, כרגע ההסתכלות שלנו אומרת שהוא נשאר בשיטה הישנה as is.
ראם עמינח: לגביו לא משתנה כלום.
ראם עמינח: מה שמשתנה זה שכל מי שנכנס, עובר לשיטה החדשה, קרי הוא מקבל את הצ'ק בדואר ללא מבחן הכנסה וללא שום דבר אחר.
ראם עמינח: זו הכוונה כרגע.
ראם עמינח: אני אומר בסוף שהוועדה לא הגיעה לשום מסקנה, לא סגרה שום דבר.
ענת ברקו: לא היה פיילוט, לא שום דבר, נכון?
ענת ברקו: עשיתם סימולציות לגבי נכים מסוימים?
אלי אלאלוף: ענת, אני מצטער להגיד לך ששלוש פעמים את לוקחת את רשות הדיבור לבד ויש גם חברי כנסת באותו מעמד ובאותו עניין בנושא הזה.
קריאה: היא שואלת על העיקר ואתם סותמים לה את הפה כל פעם.
אלי אלאלוף: אתה יכול לצאת, תנוח בחוץ.
קריאה: אני אנוח בחוץ, אבל מה אתה עושה?
אלי אלאלוף: יאללה, תתחיל.
אלי אלאלוף: אתה לא מנהל לי את הישיבה.
קריאה: אז אתה מנהל, מי אתם?
אלי אלאלוף: צא החוצה, תירגע וכשתרגיש טוב תחזור לפה.
קריאה: הם צוחקים עלינו כל פעם מחדש.
קריאה: מעניין שאתה משתיק אותה כל הזמן.
ענת ברקו: די, די.
ענת ברקו: הוא לא משתיק אותי.
ענת ברקו: תאמינו לי, אנחנו בידיים טובות.
ענת ברקו: אני סומכת על יושב-ראש הוועדה.
אלי אלאלוף: אם הייתם מקדישים את השעות שמקדישים ענת ואני ביחד, אז באמת לא הייתם מדברים ככה.
ענת ברקו: אנחנו בידיים הכי טובות ואני מבקשת להביע הערכה רבה ליושב-ראש הוועדה.
אלי אלאלוף: עכשיו רשות הדיבור לחברי הכנסת.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, הערכה רבה על כל השעות שאתה משקיע בנושא הזה ואתה נותן את כל הנקודות.
נורית קורן: אני לא הייתי פה בכל הדיונים, אבל נכנסתי לנושא של מבחן הכנסה.
נורית קורן: הגשתי הצעת חוק שנמצאת כבר יותר משלוש שנים בוועדת שרים לחקיקה.
נורית קורן: אני הובלתי אותה יחד עם נציגי הנכים שנמצאים פה – עידן ואחרים.
אלי אלאלוף: בואי נלך לעניין.
נורית קורן: כתוצאה מזה שזה נדון בוועדת שרים לחקיקה, הקימו את הוועדה.
נורית קורן: זה היה עוד בזמן שבוגי היה שר הביטחון.
נורית קורן: כשמונה השר ליברמן הגעתי לפגישה איתו וגם דיברתי עם חבר הכנסת בן דהן.
קריאה: חבל שנעלמת מאז.
נורית קורן: יש דרכים שחבר כנסת מתחיל משהו וממשיך.
נורית קורן: כשהוא רואה שהוא נכנס באין כניסה, הוא ממתין ומנסה לעשות מהצד.
אלי אלאלוף: נורית, לנו יש בעיית זמן ויש הרבה דוברים.
נורית קורן: נמצא כאן סגן השר אלי בן דהן, שיודע שאני דיברתי איתו רבות.
אלי אלאלוף: בואי נתקדם, ברשותך.
נורית קורן: אני רוצה לומר שאני מאוד מקווה שהפעם הוועדה הזאת לא תתפזר אלא באמת תעשה את העבודה עד הסוף, תיתן דעתה כמה שפחות לפגוע בנכים.
נורית קורן: זה הדבר החשוב ביותר.
נורית קורן: אנחנו צריכים לדעת, כאימא, שאם אנחנו שולחים את הילד שלנו והוא נפצע, שיהיה משהו עבורו.
נורית קורן: אנחנו משתדלים לעשות כל דבר, למרות שלפעמים תוקפים אותנו ונראה שאנחנו לא עומדים בדברים כאן.
נורית קורן: יושבים כאן מספיק אנשים שבאמת רוצים את טובת הכלל.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת עפר שלח.
עפר שלח: קודם כל, ראם, מכל השעות שישבנו ביחד, זה הכי בהיר וברור שהיית אי פעם.
עפר שלח: זה ברמה האישית.
עפר שלח: הרעיון נראה על פניו מאוד מאוד נכון ומדויק.
עפר שלח: המחשבה שאגף השיקום הוא אגף השיקום, זה הדגש שלו ואנחנו לא נקנוס אף פעם אנשים על כך שהם הולכים לעבוד, זה רעיון מאוד נכון.
עפר שלח: מה שאני אומר עכשיו הוא פחות הערה ויותר שאלות.
עפר שלח: יכול להיות שאלה שאלות שעדיין לא פתרתם, אבל אני מבקש לשים אותן על השולחן כי אלוהים והשטן הם פה בפרטים.
עפר שלח: כמו שאתה אומר, מי שחס וחלילה ייפצע מהיום והלאה – הבנו.
עפר שלח: נצרך – הבנו.
עפר שלח: רוב האוכלוסייה היא באמצע ורוב האוכלוסייה היא היום כזו שהיא מקבלת סכומים כאלה ואחרים.
עפר שלח: אתה אומר: אנחנו נרצה לראות אותו כדור א'.
עפר שלח: האם זה וולונטרי?
אלי אלאלוף: תרשום את השאלות, ראם.
עפר שלח: מכיוון שאני נענה לבקשתו של היושב-ראש לא להפריע לך, אני אשאל את כל השאלות עכשיו ואתה תענה אחר כך.
עפר שלח: האם הדבר הזה הוא וולונטרי?
עפר שלח: בעיניי, הקו המבדיל צריך להיות שאנחנו לא נרע את מצבו של נכה קיים בשום אופן.
עפר שלח: אם כתוצאה מהדבר הזה גורמים לכך שאנשים יהיה להם יותר, זה בסדר גמור.
עפר שלח: לא ניקח אדם שעל פי המבחנים הנוכחיים מצבו הוא X ונעשה אותו ב-X מינוס.
עפר שלח: ואז תחליטו אם זה יהיה וולונטרי או לא.
עפר שלח: אם זה אכן כך, אני חושב שזה בהחלט הכיוון הנכון ללכת אליו.
אלי אלאלוף: זאת הייתה ההתחייבות מראש של הוועדה.
אלי אלאלוף: אין להרע את המצב של הנכים.
עפר שלח: היושב-ראש, אנחנו הרי יודעים, ולא מרוע לב, שבגלל שהמקרים הם מורכבים ויש פה הרבה יותר וקטורים ממה שראם תיאר, יכול להיות שהתוצאה תהיה אחרת.
עפר שלח: אני חושב שזה צריך להיות הקו המנחה.
ענת ברקו: אדוני יושב-הראש, ואני רוצה להגיד לכולם שאם יכולנו לאחל לעצמנו שוועדה כזאת תתנהל על ידי חבר כנסת כמו חבר הכנסת אלאלוף, זה היה מזל גדול עם הרבה נשמה.
ענת ברקו: זו ועדה שאנחנו נקרענו בה.
ענת ברקו: זה קשה.
ענת ברקו: קשה באמת לראות את כל הדברים, לשמוע את הסיפורים האישיים, את המכאובים הללו.
ענת ברקו: אני רוצה להביע קודם כל הרבה הערכה מעומק הלב, אלי, על העבודה ועל זה שהדלת שלך תמיד תמיד הייתה פתוחה לכל בקשה ולכל עניין.
ענת ברקו: וגם יעל.
ענת ברקו: באמת, כל צוות הוועדה נרתם לעניין הזה.
ענת ברקו: תחשבו כמה דיונים עשינו.
ענת ברקו: ולכן זה מביא אותי לדבר הבא, שאחרי כל העבודה המאומצת שהייתה כאן, שהיא לא תלך לאיבוד.
ענת ברקו: היא לא תלך לאיבוד.
ענת ברקו: לא נמחק את כל מה שעשינו כאן, את כל הישיבות האלה.
ענת ברקו: אני מודה ומתוודה – יש לי רק תואר שלישי – לא הצלחתי להבין אם יבוטל מבחן ההכנסה או לא יבוטל מבחן ההכנסה.
ענת ברקו: ואני דורשת שמבחן ההכנסה יבוטל.
ענת ברקו: לא יכול להיות שלנפגעי תאונות דרכים אין מבחן הכנסה ולנכי צה"ל יש מבחן הכנסה.
ענת ברקו: או נפגעי פעולות איבה – הם מקבלים סיוע משפטי או החזר על סיוע משפטי ונכי צה"ל צריכים לשלם על זה.
ענת ברקו: משהו לא בסדר.
ענת ברקו: עפר העלה כאן נושא שהוא נכון וזה בדיוק מה ששאלתי.
ענת ברקו: היה פיילוט?
ענת ברקו: היו סימולציות כדי לנסות ולראות איך זה מתקבל?
ענת ברקו: מה יוצא?
ענת ברקו: אני באמת סומכת על ראם.
ענת ברקו: תדעו לכם, אנחנו כקצינים בדרגת סגן שירתנו באותה דרגת שריון דרומית, שהפכה להיות צפונית אפילו.
אלי אלאלוף: למרות הגיל השונה.
ענת ברקו: אני מאוד מעריכה אותו.
ענת ברקו: ולכן אני מבקשת שגם הנושא של ביטול מבחן ההכנסה, גם הסיוע המשפטי, גם הדיאלוג הפוגעני שראינו אותו כאן לפעמים עם גורמים שונים מטעם הממשלה – אני לא רוצה להתחיל לפתוח את זה.
ענת ברקו: צריך לנהל את העסק הזה ברגישות, כמו שעשה יושב-ראש הוועדה.
ענת ברקו: אני העליתי את הנושא הזה לפני שבועיים לראש הממשלה באופן מאוד חד וברור.
ענת ברקו: אני חושבת שאגף השיקום צריך לעבור רביזיה, צריך לשנות.
ענת ברקו: למחשב את כל התיקים, קודם כל להזין אותם.
ענת ברקו: כל המערך הרפואי – אי אפשר לנתק את הוועדה הזאת משום דבר.
ענת ברקו: זה שמחכים לרופא מומחה ארבעה חודשים, זה לא מקובל ואסור שזה יהיה.
קריאה: ארבעה חודשים במקרה הטוב.
ענת ברקו: לא דיברנו על הלומי הקרב.
ענת ברקו: לא דיברנו עליהם.
ענת ברקו: אני כראש השדולה למען נכי צה"ל רואה את עצמי גם מייצגת את הלומי הקרב.
ענת ברקו: לא מעניין אותי מה עושים אחרים, אני לא עוסקת בזה.
אלי אלאלוף: היו הרבה דיונים בנושא הזה.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שלא היו דיונים.
אלי אלאלוף: להמשיך להתייחס, אבל היו דיונים.
ענת ברקו: היו דיונים.
ענת ברקו: בכל מקרה, יש את הפן המשפחתי, אדוני יושב-הראש וסגן שר הביטחון, יש גם את הפן המשפחתי שאנחנו צריכים לקחת בחשבון.
ענת ברקו: כמובן שהנכה או הנכה לא עומדים בזכות עצמם.
ענת ברקו: יש מערך משפחתי שאמור לתמוך, שתומך, שצריך את התמיכות כדי להיות מסוגל לתמוך.
ענת ברקו: יש לפעמים התפוררות והתרסקות של המשפחה.
ענת ברקו: גם יש אנשים שנשארים לבד אחרי האסון שפוקד אותם.
ענת ברקו: גם לזה צריך להתייחס.
ענת ברקו: הופכים להיות הומלסים.
ענת ברקו: ראינו כל מיני מקרים מאוד מאוד קשים.
קריאה: אני הומלס.
קריאה: אשתי זרקה אותי מהבית ולקחה לי את הבית שאתם קניתם לי.
קריאה: אני עכשיו הומלס, אין לי כתובת.
קריאה: בגלל מה?
קריאה: שהיא לא יכולה יותר לסבול אותי.
אלי אלאלוף: חבר, לשבת, בבקשה.
ענת ברקו: גם למקרים הקשים הללו צריך שיהיה ליווי וחניכה.
קריאה: זה לא מעניין אותם.
קריאה: זה מעניין אותם?
ענת ברקו: אני מייצגת אותך, תאמין לי.
ענת ברקו: אני עושה את זה, נכון?
ענת ברקו: אתה רואה שאני מייצגת אותך?
ענת ברקו: כתבת לי, העליתי את הנושא.
ענת ברקו: אחד הדברים שהכי כואבים לי, אדוני יושב-הראש – אני לא חברת ועדה, כפי שאתם יודעים.
ענת ברקו: אני לא חברת ועדת העבודה.
ענת ברקו: הוועדה הזאת לא הייתה כל כך אטרקטיבית ופופולרית.
ענת ברקו: ישבנו כאן בהרבה מאוד דיונים, באמת חברי כנסת ספורים, לפעמים לבד בדיונים הללו.
ענת ברקו: יש כאן משהו לא טוב שקורה, שכאשר אין מצלמות וזה לא נושא כזה אטרקטיבי, יש אנשים שנאלמים דום.
ענת ברקו: הם נורא נורא יודעים להילחם על זכויות, אבל לא על הזכויות של מי שבאמת נתנו למדינה הזאת את הנשמה.
אלי אלאלוף: אוקיי, אני מבקש באמת לסיים.
ענת ברקו: אני רוצה להגיד לך רק עוד משפט אחד.
ענת ברקו: אני רוצה להחזיר אותנו לאמירה של הרבי מלובביץ': לא נכי צה"ל, מצויני צה"ל.
ענת ברקו: ותודה לכם על הכול.
ענת ברקו: (מחיאות כפיים)
אלי אלאלוף: ואני מזכיר לכם שאין מחיאות כפיים.
אלי אלאלוף: אני מבקש את חבר הכנסת דני סידה.
דן סיידה: במעט הזמן שאני בוועדה הזאת הספקתי ללמוד מעמינח ולהבין יותר מכל שלוש הוועדות שישבתי בהן עד עכשיו.
דן סיידה: אני חושב שהקו הוא מאוד הגיוני, מאוד פשוט ואני תוהה למה הוא לא היה עד עכשיו.
דן סיידה: איך לא חשבו על זה.
דן סיידה: איך זה לא היה מהתחלה.
אלי אלאלוף: אתה בדרך כלל קשור למעלה יותר ממני, תביא הסבר.
קריאה: כי לא רוצים להעסיק נכים.
דן סיידה: אני אשמח לחכות ולשמוע את התוצאות של הוועדה בסיומה.
אלי אלאלוף: כם, אני רוצה לבקש משני הנציגים של ארגון הנכים, שהם היום בצוות של ראם, להתבטא.
דני בן אבו: אני יושב-ראש מחוז השפלה.
דני בן אבו: אני חייב לומר שנכון שאנחנו קצת חשדנים.
דני בן אבו: הדבר הראשון זה באמת לעבוד מתוך אמון הדדי.
דני בן אבו: אני אומר לכם שאני עם עידן בוועדה, ובדיון האחרון שהיה אני רואה מהפכה חיובית.
דני בן אבו: אפשר לקפל את העניינים ולהמשיך.
דני בן אבו: מה שהיה עד היום – סליחה, זה לא באחריות של אדם זה או אחר, זה מקדמת דנא – ממלחמת השחרור ועד היום תגמלו נכים על מסכנות, על לא יכול ועל חולה יותר.
דני בן אבו: ומי שצעק שהוא חולה יותר, שמעו.
דני בן אבו: זה כואב.
קריאה: מי שמקורב.
דני בן אבו: ראם הגיע עם מהפכה.
דני בן אבו: אנחנו, כנציגים שם, האמינו לי שאת כל השאלות ששאלתם כאן, שאלנו יותר קשה.
קריאה: כמה שנים תיקח המהפכה?
דני בן אבו: תקשיב, רגע.
דני בן אבו: אתה לא תפריע.
אלי אלאלוף: חברים, אל תפריעו, בבקשה.
אלי אלאלוף: אנא תאפשרו דיון מסודר.
דני בן אבו: תקשיב, בבקשה.
דני בן אבו: מעניין, מדברים מעט מאוד בחוץ ואחת לכמה זמן פה יש לך מה לומר.
דני בן אבו: אבל אתה יכול לבוא ולהקשיב לי גם בחוץ.
קריאה: אני רק שואל כמה שנים.
דני בן אבו: גם הזמנתי אותך אליי למשרד.
דני בן אבו: עכשיו אני בא ואומר שהתזכיר והרפורמה הזאת במבחן ההכנסה חד הם ולהפך.
דני בן אבו: חלק אחד לא יכול ללכת מבלי לעשות את השני, כי לא עשינו את העבודה.
דני בן אבו: ללכת עם דור ב', שזה רק העתידיים – 70-60 נכים בשנה שמגיעים למצב של אי-כושר עבודה מלא – ולהשאיר 5,000 נכים שבאי-כושר עבודה בהמשך רדיפה אחרי – תביא מה קיבלת, תביא מה אשתך מרוויחה – זה לא נכון.
דני בן אבו: אמרתי את דעתי בצורה מושכלת.
דני בן אבו: אתם יודעים מה?
דני בן אבו: ראם קיבל את זה והוא אמר לי ולעידן כך: בואו נשב יחד ונחשוב כדי שלא יהיה מצב שאדם שחי מתגמולי קיום עשרים שנה, יגידו לו: תישאר במצב שלך היום ואם תרצה לעבור, תבוא לוועדה.
דני בן אבו: הוא עשרים שנה לא עובד.
דני בן אבו: אם הוא עובד בתעסוקה נתמכת זה כדי להחזיק אותו מנטלית, פיזית ונפשית.
דני בן אבו: אני אמרתי לראם שאני עובד מהיום הראשון שנפצעתי בחיים שלי.
דני בן אבו: מדוע אני צריך ללכת לוועדה של אי-כושר?
דני בן אבו: שתחסוך המדינה את הכסף עליי.
דני בן אבו: אני עבדתי במשרות מכובדות מאוד.
דני בן אבו: למה אתה רוצה לשלוח אותי לוועדה?
דני בן אבו: יש הרבה, הרוב כמוני.
דני בן אבו: אמרתי שאתה לא יכול להיות שווה לכולם כל הזמן.
דני בן אבו: אין דבר יותר בלתי שווה מטיפול שווה בבלתי שווים.
דני בן אבו: הנכים, שנמצאים היום במעגל של נצרך-דמי קיום, יש להם תקרת זכוכית שאי אפשר לפרוץ אותה.
דני בן אבו: אתה בוחן את התא המשפחתי?
דני בן אבו: קיבלת דירה בירושה ששילמו לה את כל המסים?
דני בן אבו: פתאום מורידים לך מהתגמול.
דני בן אבו: קיבלת איזו פנסיה מזערית בגיל 67?
דני בן אבו: מורידים לך אותה.
דני בן אבו: לכן אני אומר לראם שהמהפכה מדהימה.
דני בן אבו: אנחנו חייבים יד ביד לראות איך אנחנו מכניסים לתוך דור א' ודור ב' דור אחד בלבד.
דני בן אבו: דור אחד בלבד.
דני בן אבו: אנחנו, דור המדבר, שעשה את כל יציאת מצרים, שעבר את כל המכשולים, שראה את כל הניסים, צריך לעבור את המכשול הזה ביחד.
דני בן אבו: אם נעשה את זה בשביל 70 הנכים העתידיים בלבד, זה לא נכון.
דני בן אבו: עסקתי כל חיי בהסתברויות, בניתוח מספרים, בסטטיסטיקות בחברת החשמל ובכל מיני נושאי בטיחות.
דני בן אבו: אני יכול לתרום את חלקי וגם עידן יכול.
דני בן אבו: גם אני וגם הוא מברכים קודם כל על כתב המינוי שניתן לנו מהארגון.
דני בן אבו: תאמינו לי, חברים, שאנחנו הולכים יחד עם משרד הביטחון, יחד עם ראם, יחד עם הוועדה לדבר אחד טוב לכולם.
דני בן אבו: אנחנו לא ניקח משהו שהוא לא טוב.
דני בן אבו: הוא לא יכול להיות טוב במאה אחוז, אז הוא יהיה 99%.
קריאה: אחד אחוז יתוגמל טוב.
קריאה: שיקרת אותנו לאורך כל הדרך.
אלי אלאלוף: אוקיי, תודה רבה דני.
דני בן אבו: אני מקווה שהבהרתי את עצמי.
עידן קלימן: בוקר טוב לכולם, אני בהחלט מצטרף לחלק נכבד מדבריו של דני.
עידן קלימן: אני רוצה להגיד גם לך, אדוני, וגם לחברים שיושבים פה, שראם עמינח הוא האדם הנכון במקום הנכון.
עידן קלימן: אחד האנשים עם אינטליגנציה רגשית גבוהה מאוד, שהשקיע הרבה מאוד זמן ללמוד קודם כל מה זה נכה.
עידן קלימן: מה זה נכה ומה המגבלות.
עידן קלימן: אני חושב שהוא למד הרבה מאוד וגם הקשיב הרבה מאוד, שזה אחד הדברים שהיו חסרים לי מול המערכת.
עידן קלימן: מה שראם הציג זה בהחלט מה שנאמר בדיון הראשון.
עידן קלימן: זה בהחלט סוג של מהפכה חשיבתית שהייתה חסרה מקום המדינה, שתפיסתה היא איך מעודדים את נכי צה"ל לעבוד ומהי אחריות המדינה – לאו דווקא אגף שיקום, אלא המדינה – לעבודה.
עידן קלימן: הבעיה שאני חושב שחברי הכנסת יצטרכו להתערב בה, הנקודה היחידה שאני מצאתי ככשל, לא קשורה ליושב-ראש הוועדה, לראם.
עידן קלימן: היא בעיה כלכלית נטו וזה הסיפור של דור א'.
עידן קלימן: ברור שמבחינת ארגון נכי צה"ל, ואני מדבר פה על דעתו של יושב-ראש ארגון נכי צה"ל בישיבה מקדימה שנעשתה ואנחנו גם הבהרנו את זה, אנחנו לא יכולים להסכים לשום פתרון שמשאיר איזשהו נכה צה"ל מאחור.
עידן קלימן: אין מצב שיהיה בן אדם שייכנסו לכיסו ויפגעו בו, גם אם הוא דור א'.
עידן קלימן: כי דור א' זה הדור שנענש הכי הרבה, אז צריך להגיד תודה שהארגון לא בא ומבקש רטרואקטיבית החזרים לאנשים שלקחו להם מהפנסיה.
עידן קלימן: מכיוון שהמודל הזה הוא מודל מהפכני שנבנה על תפיסה של עידוד יציאה לעבודה, יש איזושהי בעיה ברמה הכלכלית לא לאנשי אגף השיקום וגם לא לראם, אלא לאנשי האוצר או למי שעומד מאחורי הסיפור הזה.
עידן קלימן: לקחת את דור א', שספג את הקיזוזים האלה במשך עשרות שנים ולמעשה לבטל להם את הקיזוזים האלה.
עידן קלימן: נאמר שאם אדם יעבור לתוכנית החדשה, יבוטל לו מבחן ההכנסה ואם הוא יבחר להישאר בתוכנית הראשונה, בדור א', הוא למעשה כן יהיה תחת ביטול מבחן ההכנסה.
עידן קלימן: לשאלתי הפשוטה, הראשונה והמתבקשת ביותר מה קורה עם מי שהוא או לא בגיל עבודה או שבאמת הוא לא יכול לצאת לעבודה, למה הוא צריך להיענש ולהמשיך עם מבחן ההכנסה – על זה לא קיבלתי תשובה.
עידן קלימן: התשובה הזאת תינתן, לדעתי, אך ורק על ידכם.
אלי אלאלוף: בבקשה, חזי משיטה.
יחזקאל משיטה: אני קודם כל רוצה להגיד תודה לראם בשם כולם.
יחזקאל משיטה: אני רוצה לציין, וזאת עובדה חשובה, שראם עושה את העבודה הזאת בהתנדבות מלאה.
יחזקאל משיטה: אני מסכים לגמרי עם עידן שזה האיש הנכון במקום הנכון לנושא המורכב מאוד.
יחזקאל משיטה: דרך ארוכה עוד לפנינו.
יחזקאל משיטה: אני מאוד מקווה באמת שכל הצדדים שיושבים סביב השולחן יגיעו בסופו של דבר לפתרון, ובפתרון הזה יהיה מענה למכנה המשותף הרחב ביותר, גם מספרית של כלל נכי צה"ל.
יחזקאל משיטה: נשאלה פה שאלה ואולי ראם ירחיב עליה.
יחזקאל משיטה: אני לא חושב שיש נכה מקרב הנכים הנמצאים שמצבו יורע.
יחזקאל משיטה: אין נכה שברפורמה הזאת מצבו יורע.
ענת ברקו: לא יודעים.
ענת ברקו: זה יכול לקרות.
נורית קורן: צריך לבדוק.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני מבקש לאפשר.
אלי אלאלוף: אני מזכיר לכם שבעוד שש דקות אני סוגר את הישיבה, אז שיהיה ברור.
אלי אלאלוף: בבקשה, חזי, תשלים.
יחזקאל משיטה: אני מעריך שבחודשים הקרובים אנחנו נאיץ את העבודה, עם כל המעטפת שצריכה להתלוות לפתרונות שיעלו בוועדה.
יחזקאל משיטה: יש לנו גם נציגים מהאוצר וגם נציגים מארגון נכי צה"ל, ואני חושב שביחד נביא את הפתרון הטוב ביותר.
קריאה: אפשר להגיד משהו קטן?
אלי אלאלוף: אין סיכוי שתקבל רשות דיבור.
קריאה: משהו קטן, בבקשה.
קריאה: אתם רצים קצת קדימה בזמן שאותי עדיין לא שיקמו.
אלי אלאלוף: אדוני, אין לך זכות דיבור.
קריאה: עדיין לא שיקמו אותי.
קריאה: קיבלתי חמש יריות.
אלי אלאלוף: אדוני, אתה יכול לצאת, אם אתה רוצה.
אלי אלאלוף: לא תדבר עכשיו.
אלי אלאלוף: כבר עשית את ההצגה במקום אחר.
קריאה: למה הצגה?
קריאה: זאת לא הצגה.
אלי אלאלוף: חברים, אף אחד לא יעזור לי.
קריאה: אתה אומר הצגה.
קריאה: למה אתם מתייחסים אלינו כהצגה.
קריאה: חמישה כדורים.
קריאה: תראה את הבטן שלי.
קריאה: תסתכל.
אלי אלאלוף: תצא החוצה.
קריאה: תסתכל, אתה לא מתבייש?
אלי אלאלוף: לצאת, בבקשה.
קריאה: אתם מדברים פה על עבודה בזמן שעדיין לא שיקמו אותי.
קריאה: אתה מדבר על האות ט' כשעדיין לא פתרת את האות א'.
אלי אלאלוף: חברים, תעזרו לו לנוח בחוץ.
אלי אלאלוף: תצא החוצה לנוח.
קריאה: זה לא הגיוני שאתה עושה דבר כזה.
אלי אלאלוף: תצא החוצה לנוח, בבקשה.
אלי אלאלוף: חיים, בבקשה, תנסה לקצר.
אלי אלאלוף: אנחנו ממש בלוח זמנים קשה.
חיים בר: היום הייתי צריך לדבר פה הרבה מרוב הנאה ונחת, אבל אני אדבר בקצרה.
אלי אלאלוף: אבל אין לנו זמן.
אלי אלאלוף: דקה-שתיים, לא יותר מזה.
אלי אלאלוף: אחר כך ראם יסכם.
אלי אלאלוף: חברים, היום אין רשות דיבור לציבור.
אלי אלאלוף: אני מתנצל מראש, אמרתי את זה.
אלי אלאלוף: זה הנוהל של הכנסת שב-11:00 אף אחד לא יכול לקיים ישיבת ועדה.
חיים בר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סגן שר הביטחון, אני רוצה להגיד במשפט אחד שזה שאנחנו יושבים פה היום ודנים במבחן ההכנסה, אלמלא תזכיר חוק הנכים שהתחלנו בו, ושכולם פסלו אותו ואנשים צעקו שזה רע ומוכרים וקונים – אנחנו מגיעים לרגע שהולכים להעביר פה ברפורמה אולי את הדבר הכי חשוב שהיה צריך להיות עד היום במדינת ישראל.
חיים בר: אני מוכרח לומר משהו על המועד.
חיים בר: דיברנו על כך שזה יהיה במושב הקיץ.
חיים בר: דחינו את זה וזה יידחה.
חיים בר: אני אומר שעמדת ארגון נכי צה"ל היא שתזכיר חוק הנכים לא יוכל לעבור בלי שזה יהיה בפנים.
חיים בר: חד-משמעית.
חיים בר: מבחינת ארגון נכי צה"ל צריך קודם כל להפעיל את חוק העסקת נכי מלחמה ולהטיל קנסות על מעסיקים - - -
קריאה: אז אתה מבקש מאחרים?
קריאה: בית הלוחם זה מקום של כל הנכים.
קריאה: למה הם לא עובדים שם?
קריאה: למה עובדים שם כל מיני אנשים?
קריאה: אתה, אצלך, לא מופיעים נכים?
אלי אלאלוף: תודה, חבר.
חיים בר: הדבר השני אחרי הפעלת חוק העסקת נכי מלחמה הוא ביטול מבחן ההכנסה לאלתר.
חיים בר: אין לזה שום קשר יותר למה שהוא מרוויח מעבר למה שנאמר.
חיים בר: הדבר השלישי, שהוא פועל יוצא מהתהליך הזה, הוא הפרדת תגמולי הקיום מתגמולי הנכות.
חיים בר: זה פיצוי על נזק וזה דמי קיום.
חיים בר: הקוטג' ל-100% פלוס ולנכה 20% - זה עולה אותו דבר.
חיים בר: המשפט האחרון אומר שצריך לבטל את המושג נצרך ולקבוע את שכר הקיום, את גמול הקיום, שהוא השכר הממוצע במשק.
חיים בר: לא 4,000 שקל, היום זה 11,500 שקל.
חיים בר: מזה יש את החישובים וזה מה שצריך.
אלי אלאלוף: תודה, אני מתנצל.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, חברים, שעלו הרבה מאוד שאלות אבל ניתן לצוות לעבוד.
אלי אלאלוף: ברגע שאתם מרגישים שאנחנו צריכים להתכנס כדי לקבל גם דיווח ביניים, אנחנו לרשותכם גם בפגרה.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מראש.
אלי אלאלוף: אני לא מפחד להתכנס.
אלי אלאלוף: יש לנו מספיק ישיבות וזה אפשרי.
אלי אלאלוף: אני מבקש לסיים ולתת את הדקה האחרונה לראם.
אלי אלאלוף: תסכם מה שאתה יכול, יש לך שתי דקות.
ראם עמינח: אני אענה ממש ממש במהירות.
ראם עמינח: נשאלה פה שאלה האם מצבו של מישהו יורע.
ראם עמינח: זה לא אולי, זאת לא הערכה.
ראם עמינח: התשובה היא לא.
ראם עמינח: אנחנו בונים נוסחאות, אנחנו בונים שיטה.
ראם עמינח: הסיסטם בנוי על ההגדרה שאומרת שאף אחד מצבו לא ייפגע.
ראם עמינח: זאת ההגדרה, זאת אקסיומה ומשם מתחילים.
ראם עמינח: הדבר הבא שצריך להבין, כולנו מבינים שיש פה כמה אוכלוסיות.
ראם עמינח: אני לא רוצה להיכנס לכול, אני אומר שוב שהאוכלוסייה הכי גדולה, כמו שנשאלתי פה, היא לא של אלה שיהיו נכים מחר ולא של אלה שמקבלים נצרך.
ראם עמינח: רוב האוכלוסייה היא אוכלוסייה עובדת, נמצאת בפנים.
ראם עמינח: מבחינתנו היא האוכלוסייה שנכנסת לתהליך עכשיו.
ראם עמינח: היא נכנסת, קרי הם אמורים להיכנס לתוך התהליך ומי שאמורים לשלוח לו צ'ק, ישלחו לו צ'ק.
ראם עמינח: חלק מהדברים יקרו הדרגתית.
קריאה: איזה צ'ק?
קריאה: מתי הצ'ק מגיע?
קריאה: איזה שקר, איזה שקר.
אלי אלאלוף: ראם, תגיד משפט אחרון כי אנחנו חייבים לסכם.
ראם עמינח: עידן שאל ואני רוצה לענות למה זה לא נעשה עד עכשיו.
ראם עמינח: יש פה שני דברים שצריך להבין.
ראם עמינח: האחד, כשאתה משנה שיטה, אתה עובר דירה, אתה זז ממקום למקום – יש עלויות למעבר.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, ראם, כבר קיבלנו התראות מהנהלת הכנסת ובצדק.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לך, ראם, שחזרת ונתת לנו תקווה שאפשר להתמודד עם האתגר האדיר.
אלי אלאלוף: תודה לכם שבאתם.
אלי אלאלוף: אנחנו נתכנס לפי הצורך.
אלי אלאלוף: טוב, חברים, זה לא דיון ארוך, כולו שעה.
אלי אלאלוף: אני יודע שהוא גורם להרבה מחשבות, חלקן גלויות, חלקן סמויות, אז אני מבקש מכל הדוברים שיקצרו וידברו לעניין בלבד.
אלי אלאלוף: אז אנחנו היום 10.7.2018, כ"ז בתמוז תשע"ח והשעה 11:07.
אלי אלאלוף: אנחנו חזרנו, נדמה לי הפעם החמישית, לתקנות עובדים זרים הקשורות לחקלאות.
נעה בן שבת: כן, לפחות.
אלי אלאלוף: הבוקר, למרות שהלכנו לישון, חברי הכנסת, מי שהספיק, בחמש בבוקר, אז מצאתי לנכון להמשיך ולקיים דיון למרות הבקשות לדחות אותו.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה חוסר אחריות לבקש ביום הדיון, להפעיל לחץ פוליטי ואישי כדי לבקש דבר כזה.
אלי אלאלוף: אני לא הסכמתי, למרות הבדיקות שעשיתי ולמרות הפניות.
אלי אלאלוף: אז יש לי בקשה, מעכשיו הדיון הזה לא יידחה יום אחד כל עוד שאני בתפקיד.
אלי אלאלוף: אל תנסו יותר.
אלי אלאלוף: אתם פוגעים, אל"ף, בעובדים שלכם, שבזכותם אתם קיימים, ושתיים, אתם גם פוגעים ביחסים הבינלאומיים של המדינה שלנו עם תאילנד.
אלי אלאלוף: לכן זה באחריות שלי למנוע את הפגיעות האלה.
אלי אלאלוף: סידרנו את הפיקדון לעובדים זרים בסיעוד, בבנייה, הכול מתפקד, אף אחד לא מתלונן.
אלי אלאלוף: לא הגיעו אלינו תלונות, רק בחקלאות זה תמיד מלווה ברינונים ובהתנהגויות שלא ציבוריות.
אלי אלאלוף: אם אני יכול לגמור היום את החוק הוא ייגמר.
אלי אלאלוף: אם לא, נמשיך לעשות אותו בהקדם האפשרי כי אלה הזכויות הבסיסיות ביותר של העובדים שמשרתים אתכם.
אלי אלאלוף: אז שיהיה ברור, אל תגידו לי, 'אמרתי לבוס שלך', הבוס שלי, אני מכבד אותו, לא באמצעותכם.
אלי אלאלוף: בבקשה, מישהו רוצה לפתוח?
הילה קפלן-רענן: שלום, עורכת דין הילה קפלן-רענן ממשרד העבודה.
הילה קפלן-רענן: אנחנו רוצים להקריא את התקנות.
הילה קפלן-רענן: מדובר בתקנות עובדים זרים (פיקדון לעובדים זרים), מדובר בתיקון לתקנות שאושרו על ידי ועדת העבודה ביוני 2016 וקבעו בהתאם לפרק ד' לחוק עובדים זרים הוראות בדבר הפקדת כספים לפיקדון בעבור עובדים זרים שמועסקים בישראל.