GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שפי פז: הוא מסתנן מאריתריאה, מה לעשות.
ברהנה נגסה: אני מאוד מתבייש במדינת ישראל שאני - - -
אלי אלאלוף: גברת, גברת, את יכולה לצאת מהאולם?
שפי פז: לא, אתה תיתן לי לדבר.
אלי אלאלוף: לא, לא, את תצאי מהאולם.
שפי פז: לא, לא.
שפי פז: אני אדבר, כי החוק הזה - - -
אלי אלאלוף: את תצאי מהאולם.
אלי אלאלוף: את לא תפגעי במישהו פה.
שפי פז: אני לא אדבר.
שפי פז: לא, אני לא יוצאת.
אלי אלאלוף: לא יוצאת?
אלי אלאלוף: ועוד איך את יוצאת ואיך את יוצאת.
שפי פז: אתה תיתן לי לדבר.
אלי אלאלוף: פה יש אחד שלא תלוי בך, בפוליטיקה שלך.
שפי פז: כי אתה נותן - - -
אור שרון: - - - הוא מסתנן, הוא נכנס לארץ בצורה לא חוקית.
אור שרון: הוא מסתנן.
שפי פז: רגע, רגע.
שפי פז: אתה נותן לו לדבר ולא נותן לי לדבר, אה.
אלי אלאלוף: החוצה.
שפי פז: אתה עף מהכנסת בכל מקרה.
שפי פז: (שפי פז הוצאה מהאולם)
מאיר כהן: היי.
מיכאל מלכיאלי: לא מכובד.
אלי אלאלוף: החוצה, ואני אבקש לאסור עלייך כניסה לכנסת.
שפי פז: יא באבא, גם אני - - -
אור שרון: האמת כואבת, מה לעשות.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, דבר בלי שאף אחד יפריע.
ברהנה נגסה: תודה רבה.
ברהנה נגסה: אני מבקש מקלט מאריתריאה, 12 וחצי שנים בארץ.
קריאה: לאסור על אזרחית להיכנס לכנסת - - -
אלי אלאלוף: גברת, החוצה.
אלי אלאלוף: את יכולה לצאת, גברת?
קריאה: תאסור גם עלי כניסה.
קריאה: תאסור על כל אזרחי מדינת ישראל כניסה לכנסת.
קריאה: אני יוצאת לבד, לא צריכה ליווי.
קריאה: (הדוברת הוצאה מהאולם)
אור שרון: עשו גם טובה שהזמינו אותנו.
אור שרון: היינו שני המוזמנים פה לישיבה הזאת.
קריאה: כן, תודה רבה, תודה רבה.
קריאה: ואני מבקשת מקלט בירושלים.
אור שרון: ממש אכפת לו.
שולה קשת: אכפת לו מאוד, למה - - -
אור שרון: כן, כן, אכפת לו.
אור שרון: לא רוצה לצאת.
קריאה: אתה לא יוצא פה מדרום תל אביב.
קריאה: מה זה האלימות הזאת?
אור שרון: 70% מהשכר שלהם ממילא מעבירים לארצות המוצא שלהם.
אור שרון: אז אם ייקחו להם כמה לפיקדון זה לא נורא.
אור שרון: 70% לפי הלמ"ס, הם מעבירים.
אור שרון: (אור שרון הוצא מהאולם)
אלי אלאלוף: תצא אדוני, תצא בבקשה.
קריאה: תוציא את המסתננים עכשיו, נכון?
קריאה: אולי צריך להוציא אותם.
קריאה: אתם רוצים - - -
קריאה: להגן עליהם.
אלי אלאלוף: אתה תתנהג כמו שצריך, או אתה ידע מה המהלך הבא?
שולה קשת: לא כל מי שהוא שחור הוא מסתנן, אדוני.
שולה קשת: יש פה אנשים שגם לאתיופים קוראים מסתננים.
אלי אלאלוף: גברת, אל תעזרי לי כי את גורמת - - -
שולה קשת: סליחה.
אלי אלאלוף: בבקשה, תתחיל את דבריך.
אלי אלאלוף: ומי שיפריע לו יצא מפה.
אלי אלאלוף: אני מזהיר אותך: אם תפריע לו, אתה יוצא.
אלי אלאלוף: דבר, בבקשה.
ברהנה נגסה: שוב, תודה רבה.
ברהנה נגסה: כמבקש מקלט בארץ – חוק הפיקדון מאוד-מאוד דרדר אותנו למצב מאוד בעייתי, גם למצב שאנשים נזרקו לרחוב.
ברהנה נגסה: נשים שלנו, מעל 350 נשים, אימהות הלכו לזנות כי אין להן איך להשלים או לגדל את הילדים שלהן.
ברהנה נגסה: אני מאוד מתבייש במדינת דמוקרטית או יהודית, במדינת ישראל, שאנחנו מבקשי המקלט – שקורה דבר כזה.
ברהנה נגסה: אנחנו לא מאיימים על אף אזרח או על אף מדינה.
ברהנה נגסה: אנחנו באנו רק לבקש מקלט.
ברהנה נגסה: מה עשינו, אנחנו מבקשי המקלט, שגורמים לנו לדבר כזה?
אלי אלאלוף: לא, זה לא דיון כללי, אדוני, אני יכול להגיד לך.
ברהנה נגסה: כל התקנות האלה גורמות לבעיה, להתדרדרות מאוד-מאוד קשה שהולכת לגדול ולהתגבר ממה שעכשיו קורה.
ברהנה נגסה: אני מבקש מכל גורם בעניין הפיקדון הזה: צריך להפסיק את הפיקדון, שלא ידרדר, שלא יהיה מצב יותר קשה מזה.
אלי אלאלוף: ברשותך, אפשר לעבור להצבעה?
אלי אלאלוף: לאשר את התקנות על ידי הוועדה.
ג'מעה אזברגה: רק שנייה אדוני, אולי - - -
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, ג'מעה.
ג'מעה אזברגה: אנחנו רוצים להצביע, אין בעיה.
ג'מעה אזברגה: רק רציתי לדעת: מה מצב – השינוי של התקנון לפני כן עד היום – מה היה?
ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, משאירים את כל הכסף, לוקחים חלק – רוצים להצביע על שינוי מסוים.
ג'מעה אזברגה: השינוי הזה – אולי ייתנו לנו הסבר, היועצת המשפטית, כמה שניות, מה היה עד עכשיו.
אלי אלאלוף: את יכולה בבקשה להבהיר לחבר הכנסת ג'מעה?
אפרת לב ארי: כן, ממש בקצרה.
אפרת לב ארי: התיקון לחוק שנכנס לתוקף ב-1 במאי 2017 – בעצם כבר שנה מיושם החוק – לפיו מדי חודש מופקד עבור עובד זר שמסתנן פיקדון.
אפרת לב ארי: הפיקדון מורכב מ-20% ניכוי מהשכר שלו ועוד 16% הפרשה על חשבון המעסיק בנוסף לשכר.
אפרת לב ארי: התקנות בעצם מבקשות לתת הקלה מסוימת בשיעור שמנוכה משכר המסתנן.
אפרת לב ארי: כלומר, בשיעור של 20% הקלה שתביא, בסופו של דבר, לכך שבפועל ינוכו ממנו רק 6%.
אפרת לב ארי: מדובר על מסתננים שהם באמת בעלי מאפיינים הומניטריים.
אפרת לב ארי: כשחשוב לזכור שברקע יש לנו גם עתירה לבג"ץ נגד החוק הזה, בחודש יולי אמור להתקיים דיון.
אפרת לב ארי: אם התקנות האלה לא עוברות, סימן שמכל המסתננים ימשיכו להיות מנוכים 20%.
אפרת לב ארי: צריך לקחת בחשבון שבג"ץ עלול להתערב ולהקפיא את החוק או לבטל אותו.
אפרת לב ארי: לכן חשוב לנו מאוד להעביר את התקנות.
אפרת לב ארי: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שהחוק יוקפא.
אפרת לב ארי: אנחנו מנסים להימנע ממצב של "תפסת מרובה לא תפסת".
אלי אלאלוף: אז חברים, נעבור להצבעה.
אלי אלאלוף: אתה צריך לשים נקודה כי אני צריך להגיד לך שזו ישיבה פורמלית של ועדת הבריאות ולכן היא צריכה להיות - - -
זאב רוטשטיין: קיבלתי את זה מהתחלה.
אלי אלאלוף: לא, אבל אני צריך לפתוח את הישיבה.
זאב רוטשטיין: פתח את הישיבה.
זאב רוטשטיין: עם כל הכבוד, המיקרופון אצלך.
אלי אלאלוף: יש פה פרוטוקול, יש פה את כל המנגנון שקובע שזה ועדה.
זאב רוטשטיין: מקובל עליי לחלוטין, הייתי תקוע באיזה משהו.
זאב רוטשטיין: גם עכשיו, כשאנחנו יושבים פה היום אנחנו ממשיכים ביד אחת לטפל בחולים, ביד שנייה לעסוק במחקר.
זאב רוטשטיין: המחקרים שאנחנו עושים, פרסמנו בשנה האחרונה מתוך המחלקה כולל האגף של השתלת מח עצם, 27 מאמרים מובילים בעולם המתקדם.
זאב רוטשטיין: מי שמבין קצת בנושא של פרסומים מדעיים מבין את החשיבות העצומה שאנחנו תורמים למחקר, שבין 27 המאמרים יש מאמרים שמגלים שורשים של מחלה, יש מאמרים שמגלים את הגנטיקה השונה בין חולה לחולה, שמאפשרת לנו את הטיפול הספציפי בחולה במחלה.
זאב רוטשטיין: יש מאמרים פורצי דרך בנושא של טיפולים מתקדמים ובכלל האנשים שלנו מוזמנים כמעט לכל כנס בעולם.
זאב רוטשטיין: כרגע, כשאנחנו מדברים פה, שלושה או ארבעה מהם נמצאים, אחד בכנס גדול מאוד בפרייבורג, בית חולים שאנחנו איתו בשיתוף פעולה.
זאב רוטשטיין: אנחנו twin hospital, אנחנו מה שנקרא בתי חולים אחיות, ככה זה נקרא בטיפולים.
זאב רוטשטיין: ישנו אחד בסלואן קטרינג בניו יורק, דרור, שעושה שם עבודה נפלאה.
זאב רוטשטיין: היה לא מזמן פרסום בעיתונות על ילד שהועבר לסלואן קטרינג, כי אי אפשר לטפל בו בארץ, אז זה מצחיק, אבל מי שמטפל בו זה דרור, צחוק הגורל.
זאב רוטשטיין: ויש לנו את דני שנמצא בהשתלמות.
זאב רוטשטיין: כך שאנחנו ממשיכים הלאה גם בטיפול, גם בהשתלמויות, כרגיעה מוחלטת בנושא הזה וגם העברה של טכנולוגיות מתקדמות.
זאב רוטשטיין: אנחנו בשלב מאוד מתקדם של פיתוח של טיפול תאי, שזה גם כן - - -
אלי אלאלוף: אני מזכיר לך שאני צריך לפתוח את הישיבה.
זאב רוטשטיין: טוב, אני אשים נקודה.
אלי אלאלוף: תעשה נקודה ואז אנחנו נחזור לשמוע את הדברים המאוד מעניינים שאתה מספר.
אלי אלאלוף: אז בוקר טוב לכולם, כל מה שנאמר ייכלל בפרוטוקול, גם אם זה לא נפתח פורמלית ונמשיך בדיון.
אלי אלאלוף: זאת ישיבה של הוועדה שבחרנו בפעם הראשונה להביא אותה לבית חולים כלשהו בארץ.
אלי אלאלוף: אני חושב שאפילו פעם ראשונה שוועדת הבריאות יוצאת לשטח כוועדה בבית חולים.
נורית קורן: היינו בלווינשטיין.
מרדכי יוגב: היינו בפוריה, במגדל העמק.
אלי אלאלוף: לא כוועדה.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אל תתקנו.
אלי אלאלוף: אני יודע שכל החברים שלי מתים לתקן אותי בכל דבר, במקרה זה לא, אין לכם מה לתקן.
אלי אלאלוף: בהמשך, אני אשתוק ואז תוכלו להגיד את מה שאתם חושבים.
אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, החלטתי לעשות את זה כיושב ראש הוועדה כצורך לתמוך בהדסה, למרות כל השמועות שאנחנו שומעים.
אלי אלאלוף: אנחנו חושבים שהדסה עשה ויעשה את תפקידו האדיר, בבריאות הציבורית ובוודאי בבריאות בישראל כולה, בצורה מאוד מרשימה בעבר ובעתיד.
אלי אלאלוף: אני גם חושב להגיד את זה, באנו להיווכח בעצמנו מה המצב היום של המחלקה, מחלקת הילדים באונקולוגיה, כדי שנוכל להגן טוב יותר או להמליץ על תיקונים כלשהם להדסה.
אלי אלאלוף: אנחנו מקבלים, אתם יכולים לתאר, חברי הכנסת, הרבה מאוד התכתבויות בנושא הזה, לפעמים נעימות, לפעמים הרבה, לפעמים לא נעימות, ואנחנו משתדלים להבדיל בין השמצות לבין תלונות או הבעות דעה הגיוניות והגונות.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה לקח לנו קצת זמן למצוא את המועד המתאים ואני שמח שיש פה כשישה חברי כנסת וזה לא מבוטל, שגם אלה שהם לא חברי ועדה מצאו לנכון לבוא בגלל ההזדהות עם הצורך שתהיה פה מחלקה אונקולוגית ילדים ברמה הנדרשת.
אלי אלאלוף: אנחנו באנו ללמוד עם הפנים קדימה.
אלי אלאלוף: זה לא מעניין אותנו העבר, לא באנו לשפוט את העבר.
אלי אלאלוף: זה הכי חשוב בעינינו.
אלי אלאלוף: אני ממליץ לחבריי, שזכותם להביע מה שהם רוצים, אבל בדרך כלל נבוא לפה ללמוד מה קורה ומה יקרה בהמשך.
אלי אלאלוף: המשפט הציבורי הלא נעים שהיה לפני כן, אנחנו לא יכולים לתקן היסטוריה, זה לא מעניין אותנו, מה שמעניין אותנו זה הילדים והמהלכים המקצועיים האדירים של הדסה כדי לתקן ואני רוצה להגיד לכם שממאבק העבר, אולי זה המשפט היחיד שאני אגיד, אף אחד לא זכה, לא יצא מורווח מזה והפגיעה המרכזית הייתה בילדים.
אלי אלאלוף: לכן אני לא נכנס לאתיקה המקצועית של הרופאים, זה לא תפקידי, קטן אני מכדי להביע דעה, אנחנו רוצים ללמוד מכם מה קורה היום ומה יקרה בעתיד ומה אנחנו יכולים לעזור כחברי כנסת בוועדה המסוימת ועם הרקע של חלק מאיתנו בתחום הבריאות, יכולים לעשות כדי להמשיך לעזור ולתמוך בעשייה שנעשית.
אלי אלאלוף: אלה הדברים שלי יש לומר, אז אני שמח להעביר לך עכשיו את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: עכשיו אתה חופשי לדבר.
זאב רוטשטיין: אני חושב שיותר טוב אם אני אענה לשאלות שיש לחברי הכנסת לפני שאנחנו עושים סיור ותראו בעיניים.
אלי אלאלוף: אז אמרו לי שאחריך צריך לדבר ד"ר גולדשטיין?
זאב רוטשטיין: גל.
זאב רוטשטיין: לא, את גל נפגוש במחלקה, הוא עובד.
אלי אלאלוף: אז בבקשה, חברי הכנסת.
זאב רוטשטיין: רק בקשה קטנטנה באמת, מי ששואל שאלה שייתן לי גם לענות, זאת אומרת שזה לא איזה הצהרה של שעה שאני אשכח את ההתחלה.
אלי אלאלוף: לא, אצלנו חברי הכנסת, יש להם יושב ראש שמגביל והם גם מורגלים.
אלי אלאלוף: שלום, רחל עזריה.
מרדכי יוגב: טוב, ברשות היושב ראש ומנהל בית החולים וכל מי שמבית החולים פה, חבריי חברי הכנסת, כמה דברים, כמה שאלות.
מרדכי יוגב: אחת, מה הצורך באמת, אנחנו מדברים פה על הילדים, כמות הילדים חולי הסרטן לירושלים והסביבה שבית החולים הזה נותן להם מענה.
מרדכי יוגב: דבר שני, כמה מיטות יש כאן היום במחלקה המתחדשת.
זאב רוטשטיין: בוא נעשה שאלה שאלה, ברשותך.
אלי אלאלוף: לא, לא, למרות הדרישות או הבקשה שלך, תרשה לי, אני רק רוצה להזכיר, חברים, שיש לנו דיון המשך בהמשך היום, בשעה 12:00, איפה שתאכלו.
אלי אלאלוף: פה שאלות מאוד טכניות קטנות ואז תעלו בעקבות הסיור ומה שתראו, אז יהיה לכם גם זמן.
אלי אלאלוף: נסתפק בשאלות קצרות, ברשותך.
מרדכי יוגב: אני שואל שאלות קצרות.
מרדכי יוגב: אני שואל על המחלקה המתחדשת.
מרדכי יוגב: מה הצורך הירושלמי, כמה ילדים חולי סרטן יש פה בסביבה, כמה מיטות יש היום, אם זה מחלקה מעורבת ילדים-מבוגרים.
אלי אלאלוף: אבל זו בדיוק המטרה של הסיור.
אלי אלאלוף: אתם תראו את זה בסיור, חבר'ה.
מרדכי יוגב: אמרת לשאול שאלות, אנחנו שואלים שאלות קדימה.
אלי אלאלוף: כן, אבל לא חייבים להיות יותר מדי.
מרדכי יוגב: לא שואל יותר מדי, שואל שאלות לעניין.
מרדכי יוגב: שואל כמה רופאים יש היום עם מיומנות ומתוך הילדים כמה ילדים הם באמת ילדים ירושלמים, כולל הילדים הערבים מירושלים, כמה תיירות מרפא וכמה מהרשות הפלסטינית.
מרדכי יוגב: אני אסתפק בזה.
מרדכי יוגב: יש לי עוד, אבל - - -
אלי אלאלוף: שוב, הזכות שלי להיות יושב ראש זה גם לפסול שאלות.
אלי אלאלוף: חברים, אנחנו בבית חולים, לא במפקד אוכלוסין או ברשות האוכלוסין.
אלי אלאלוף: אני לא רואה שום טעם לשאול שאלות על דת, עדה, אנחנו מדברים על ילדים, אמורים פה במחלקה הזאת לדבר על ילדים.
אלי אלאלוף: שאלות מסוג זה שמחפשת את הדתיות ואת העדתיות, זה לא המקום הנכון.
מרדכי יוגב: אדוני היושב ראש, חיפשתי שאלות אינפורמטיביות, לכמה ילדים תושבי ירושלים בית החולים נותן מענה.
מרדכי יוגב: שאלה נורמטיבית ואינפורמטיבית.
אלי אלאלוף: אני מציע שלא יהיה.
שולי מועלם-רפאלי: אם כך, אדוני, אני יכולה להציע הצעה לסדר, כמו שמקובל אצלנו בבניין?
שולי מועלם-רפאלי: אם ממילא על רוב השאלות האינפורמטיביות אנחנו אמורים לקבל מענה בסיור, אז אולי - - -
נורית קורן: נעשה את הסיור ואז נבוא.
מרדכי יוגב: שולי, אני מבקש ממך, אל תעזרי לי.
מרדכי יוגב: שתיים, אני לא קבעתי, אמרו שאלות, שאלתי.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא עוזרת לך, מוטי, אני - - -
מרדכי יוגב: אם סדר היום היה אחר הייתי הולך לפי סדר היום.
נורית קורן: אני רק רוצה להגיב, לסדר פה את העניינים קצת.
נורית קורן: אפשר להגיב?
אלי אלאלוף: בבקשה, תשאלי שאלה.
נורית קורן: לא, אני לא שואלת שאלות, אני רוצה להגיד אמירה.
נורית קורן: אני מכירה את בית החולים, אני נולדתי בירושלים, בוא נגיד ככה שב-1967, אחרי המלחמה, ביקרתי פה כילדה ובאתי לראות את בן דודתי שנפצע במלחמת ששת הימים וביקרתי פה ועכשיו כשנכנסתי לדלת, גודל בית החולים, שנהיה כל כך גדול ומוסד מאוד מאוד רציני, אחי עבד פה, גיסתי עובדת פה, אני מאוד מכבדת את בית החולים ואני מעריכה שבית החולים עושה עבודה מצוינת ואני רוצה מאוד לראות את הסיור ואז נשאל שאלות.
מרדכי יוגב: אדוני היושב ראש, רק במילה, גם לי יש הערכה גדולה לבית החולים, אבל מכיוון שביקשת שאלות קונקרטיות ועסקת בסוגיה קונקרטית, אז אני גם מכיר פה מטופלים ופרופסורים ומעריך הרבה אנשים, גם מטופל פה לפעמים, כמו כולם, ואומר תודה לכולם, מיקדת בנושא ממוקד, אז שאלתי שאלות ממוקדות מאוד.
אלי אלאלוף: בבקשה, פרופ' רוטשטיין.
זאב רוטשטיין: אז אני אתחיל דווקא בנושא של הרופאים, מתוך השאלות שלך, תזכיר לי אחר כך כיוונים נוספים ואני אענה.
זאב רוטשטיין: היום המערך כולו הפך להיות מרכז, מרכז להמטו-אונקולוגיה ילדים והשתלות מח עצם.
זאב רוטשטיין: מי שמנהל אותו זה פרופ' יוסי לבר, מי שמנהל את המחלקה ההמטו-אונקולוגית זה ד"ר גל גולדשטיין, מי שמנהלת את הפעילות של השתלות מח עצם, שהיא גם מנהלת המחלקה, זו פרופ' פולינה סטפנסקי.
זאב רוטשטיין: זה הצוות הניהולי.
זאב רוטשטיין: פרט להם יש לנו רופאים בכירים במשרות מלאות, שכוללים את ד"ר דן הר-לב וד"ר דרור רביב וד"ר סיגל וינרב.
זאב רוטשטיין: יש לנו רופאים בכירים שעובדים במשרות חלקיות, הם מחלקים את זמנם בין קופת חולים, מכון וייצמן ובינינו.
זאב רוטשטיין: זה נושא מאוד חשוב, גם הקשר למכון וייצמן וגם הקשר לקופות חולים, והם כוללים את ד"ר ציפי קורנפלד, ד"ר שירלי סייג וד"ר רקפת סידליק.
זאב רוטשטיין: יש לנו משתלמת שהיא מומחית, כמובן רופאת ילדים והיא משתלמת, קוראים לזה מתמחים, אבל זה לא ממש מתמחים כי זו השתלמות, זה fellowship, באנגלית המילה יותר טוב, שקוראים לה ד"ר הודיה כהן, עובדת כאן במשרה מלאה, ויש לנו רופאים שהם לא מומחים ולא מתמחים, במערך ישנו ד"ר סאג'ד עבאס, שהוא במשרה מלאה.
זאב רוטשטיין: אנחנו קוראים להם למל"מים, לא מומחה ולא מתמחה.
נורית קורן: אז מה התפקיד שלהם?
זאב רוטשטיין: אלה רופאים מקצועיים והם עושים את העבודה המקצועית, הם עושים תורנויות לילה.
זאב רוטשטיין: זה קיים בכל מקום, בכל מחלקה, בכל הארץ, והם נקראים בסלנג של משרד הבריאות רופאים תחומיים.
זאב רוטשטיין: יש לזה שם.
נורית קורן: כמה שעות משמרת שלהם?
זאב רוטשטיין: משמרת לילה שלהם מתחילה בארבע ונגמרת למחרת בבוקר, זה 26 שעות.
זאב רוטשטיין: אם הם עושים לילה.
איילת נחמיאס ורבין: זה מה שמותר על פי ההסכם.
זאב רוטשטיין: כן, הם עובדים לפי ההסכמים.
זאב רוטשטיין: הם עובדים בוקר, ביום שהם עושים תורנות הם נשארים אחרי שעה ארבע עד למחרת בבוקר והולכים הביתה.
זאב רוטשטיין: בנושא של השתלות מח עצם, אז יש לנו במשרה מלאה, בנוסף לד"ר פולינה סטפנסקי, את ד"ר אירנה זיידמן, את ד"ר אודי אבן אור וד"ר בלה שדור.
זאב רוטשטיין: שלושתם מומחים כמובן בהמטו-אונקולוגיה ילדים, בלה שדור מומחית בילדים ואימונולוגיה של השתלות, שזה חלק מתוך נושא של ההשתלות.
זאב רוטשטיין: בנוסף, בנושא של השתלות מח עצם יש לנו רופאים נוספים, יש לנו שלושה למל"מים ומתמחים, ד"ר עדי עבדלנסר נדין, ד"ר חאתם עמידד וניבאל, שלושתם במשרה מלאה.
זאב רוטשטיין: זה מבחינת הרופאים.
אלי אלאלוף: זה נקרא תקן מלא?
זאב רוטשטיין: התקן שלנו הרבה יותר ממלא.
זאב רוטשטיין: אם נזכור שאת שתי הפונקציות, השתלות מח עצם והמטו-אונקולוגיה, בעבר, בתקופה שקדמה ליולי 2016, היינו שישה מומחים, ספרתי כרגע לפחות פי שניים מהכמות הזאת.
זאב רוטשטיין: זאת אומרת לכל הפעילויות שלנו - - -
שולי מועלם-רפאלי: על כמה מיטות זה?
זאב רוטשטיין: אני תיכף אדבר על הנושא של המיטות, דבר דבר.
זאב רוטשטיין: אז אם יש עוד שאלה לגבי הרופאים אני אשמח לענות.
נורית קורן: אני רוצה להגיד משהו ששמעתי ואמרו, שהם לא מומחים, הם לא - - -
זאב רוטשטיין: מי שאמר כזה דבר הוא שקרן, אין לי מילה אחרת.
נורית קורן: זה גם טענה אחת שנאמרה.
נורית קורן: לא צריך להגיד שקרן - - -
זאב רוטשטיין: לא, נגיד שקרן.
נורית קורן: אתה אומר בפירוש שהם מומחים.
זאב רוטשטיין: כולם מומחים, עם תעודת משרד הבריאות על מומחיות.
זאב רוטשטיין: נתתי את השמות כדי שמשרד הבריאות שנמצא פה יוכל לבדוק ולראות אחד אחד גם את התעודות שלו, וכל מי שאמרתי שהוא מומחה הוא מומחה וכל מי שאמרתי שהוא משתלם, הוא מומחה בילדים שמשתלם וכל מי שאמרתי שהוא למל"מ, הוא לא מומחה ולא מתמחה.
נורית קורן: אני רק רוצה שתחליף את המילה למל"מ, זה נשמע נורא.
זאב רוטשטיין: רופא תחומי.
זאב רוטשטיין: זה הסלנג שלנו.
נורית קורן: בבקשה, גם בסלנג, זה לא נעים.
זאב רוטשטיין: אי אפשר לקחת לנו את הסלנג של בתי החולים.
ורד עזרא: לא, אבל השם הוא רשמי, גם של הר"י, גם במשרד הבריאות, זה רופא תחומי.
זאב רוטשטיין: מדברים על מספר המיטות.
זאב רוטשטיין: המחלקה בעיקרה הייתה תמיד 17 מיטות וארבע מיטות לבידוד, שעליהן בוצעו השתלות מח עצם.
זאב רוטשטיין: מ-1982 מתבצעות השתלות מח עצם בילדים גם בשרת, ההבדל הגדול, שבעבר, לפני ה-4.6, בוצעו ההשתלות בשרת לילדים על ידי צוות המבוגרים ומאז ה-4.6, יש לנו צוות מיועד אך ורק לילדים שמטפל בנושא ההשתלות.
זאב רוטשטיין: אני אחזור על זה, פשוט שיהיה עוד הפעם מסודר לנו בראש, הנושא של ההשתלות, אז יש לנו ככה, את פרופ' פולינה, שהיא המנהלת, היא מומחית בילדים ובהמטו-אונקולוגיה ילדים ובהשתלות, ד"ר אירנה זיידמן, שהיא מומחית בהמטו-אונקולוגיה לילדים ובהשתלות.
אלי אלאלוף: שלום, הרב אייכלר.
זאב רוטשטיין: שלום, הרב אייכלר, בוקר טוב.
זאב רוטשטיין: ד"ר אודי אבן אור, שהוא מומחה בילדים, בהמטו-אונקולוגיה ילדים ובהשתלות, וד"ר בלה שדור, שהיא מומחית בילדים ובאימונולוגיה של השתלות.
זאב רוטשטיין: אלה הרופאים במשרה מלאה שהם המומחים.
זאב רוטשטיין: מעבר להם יש מתמחים ולמל"מים, שקראתי את שמם, יש שלושה כאלה.
זאב רוטשטיין: אז בעבר היינו שישה על כל המערך, כשהפעילות של מח עצם בוצעה על ידי רופאי מבוגרים, על ידי ראובן אור, כמו שכולם יודעים, פרופ' ראובן אור וצוותו.
זאב רוטשטיין: צריך לזכור שמ-1982 בוצעו בבית החולים הזה השתלות מח עצם בילדים על ידי צוות השתלות מבוגרים בראשותו של פרופ' סלבין בעבר ומי שירש אותו אחר כך זה פרופ' אור.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא פולינה ביצעה את ההשתלות בילדים לפני יוני?
זאב רוטשטיין: לא, בשרת היה צוות של ראובן אור, היה רופא מבוגרים.
זאב רוטשטיין: פולינה ביצעה במסגרת ארבע מיטות הבידוד במחלקה, חלק מתוך נושא של השתלות ולא היה עירוב תחומין בין שרת לבין כאן.
זאב רוטשטיין: השינוי הגדול, שאנחנו מקפידים על כך שרופאי ילדים יטפלו בילדים ורופאי מבוגרים יטפלו במבוגרים, ואותו כנ"ל גם לצוות סיעודי.
זאב רוטשטיין: זו תשובתי לגבי כוח האדם.
איילת נחמיאס ורבין: ויש הפרדה פיזית בתוך שרת?
זאב רוטשטיין: יש הפרדה פיזית בתוך שרת, היא איננה מלאה במאה אחוז, אתם תראו לבד, אבל היא יחסית מלאה.
זאב רוטשטיין: צריך לזכור שבשרת הילדים נמצאים בתאי בידוד, זאת אומרת שכל הילדים האלה סגורים 30 יום בלי שאפשר להיכנס אליהם בכלל, בגלל שהם חסומים, אבל דאגנו שיהיה.
זאב רוטשטיין: אז התחלתי להגיד, המחלקה הזו עובדת 17 פלוס ארבע בבניין הילדים.
זאב רוטשטיין: יש לנו בין ארבע לשש מיטות, חדרי בידוד בשרת שהם מיועדים לילדים ומסודרים כילדים.
זאב רוטשטיין: לשמחתי הרבה משרד הבריאות אולי יקיים את ההתחייבות שלו מלפני שנה וחצי לתת לנו תוספת תקציב להרחבה של מיטות שרת בחמש מיטות השתלה ושתי מיטות ילדים ואנחנו, על כל מקרה, נכנסים תוך פחות מ-12 חודש, עברנו את כל הוועדות ואת כל הדברים ואת הכול, ותהיה לנו - - -
איילת נחמיאס ורבין: של הבנייה.
זאב רוטשטיין: כן, תוספת פיזית ליחידה לילדים, של חמש מיטות ילדים בתנאי בידוד ושתי מיטות ילדים רגילות, אחת בחדר.
זאב רוטשטיין: אז זו תוספת משמעותית.
זאב רוטשטיין: עכשיו לגבי הנושא של האם אנחנו נותנים תשובה לירושלים.
רחל עזריה: אני רגע רוצה לשאול לגבי הרופאים.
רחל עזריה: כשדיברת על הרופאים על הלמל"מים וזה, הרופאים שהם בסוג של השאלה - - -
זאב רוטשטיין: אין לנו שום רופא בהשאלה, כל הרופאים משרתם בהדסה.
רחל עזריה: מה זה אומר משרתם בהדסה?
זאב רוטשטיין: 100% משרה בהדסה, רופאים מלאים בהדסה, אין לנו שום רופא חיצוני.
זאב רוטשטיין: כולם רופאי הדסה.
אלי אלאלוף: תמחקו כמה שמועות ששמעתם.
אלי אלאלוף: בשביל זה באנו לפה, לקבל את התשובות.
רחל עזריה: אז כמה רופאים - - -
זאב רוטשטיין: נתתי, אני אחזור עוד הפעם.
זאב רוטשטיין: יש לנו שלושה רופאים במשרות חלקיות שהם עובדים גם בקופת חולים, שזה לדעתי מאוד חשוב, סוגרים מעגל טיפולי, וגם אצלנו.
זאב רוטשטיין: אלה שלושה, ציפי קורנפלד , אני נתתי את השמות שלהם בצורה מסודרת, אם צריך לחזור אני אחזור.
זאב רוטשטיין: לכן לקחתי את הדפים, שאני אדייק.
איילת נחמיאס ורבין: לא, לא צריך שמות, חשוב לנו המספרים ו - - -
זאב רוטשטיין: ציפי קורנפלד, שירלי ורקפת.
רחל עזריה: לא שמות, דווקא עדיף בלי שמות, אלא במספרים שאנחנו נבין בסוף את ההיקף - - -
זאב רוטשטיין: ההיקף הוא פי שניים, פחות או יותר, בגסות, לעומת מה שהיה קודם.
רחל עזריה: ביחס למספר המטופלים או באופן אבסולוטי?
זאב רוטשטיין: לא, ביחס למה שהיה לפני ה-4.6.
רחל עזריה: כשאתה מדבר רק על החלק של הילדים, פי שניים?
זאב רוטשטיין: אני מדבר רק על הילדים, אני לא הזכרתי את המבוגרים.
רחל עזריה: אז למה?
רחל עזריה: למה עושים פי שניים?
זאב רוטשטיין: פי שניים אנחנו עושים, כי אנחנו חושבים שזה נכון.
מרדכי יוגב: זה שייך למיומנות או ותק?
זאב רוטשטיין: זה לא שייך למיומנות, זה שייך לכמות רופאים שאנחנו צריכים שיטפלו בילדים.
שולי מועלם-רפאלי: אז אולי עכשיו תגיע למספר המטופלים וזה יאזן את ההדהוד ההדדי בין צוות למטופלים.
אלי אלאלוף: אחרי מספר המטופלים נעשה הפסקה ויוצאים לסיור, לפי התכנון.
זאב רוטשטיין: אין שום בעיה.
זאב רוטשטיין: סיפרתי רק על הנושא של תוספת המיטות העתידית.
זאב רוטשטיין: הוועדה מוזמנת בעוד שנה כעת חיה לנסות לבקר בתוספת היחידה החדשה.
זאב רוטשטיין: משרד הבריאות מה שנקרא נקרא לדגל למלא את המחויבות שלו, כמו שהוא הבטיח, גם בתקנים וגם - - - גם משרד הבריאות, אגב, חשב שצריך להוסיף עוד רופאים ואנחנו קיימנו את זה, רק עדיין לא - - -
רחל עזריה: זה קשור לתחום מומחיות?
רחל עזריה: אני מנסה להבין מה קרה.
רחל עזריה: הרי מספר הילדים הירושלמים לא גדל.
זאב רוטשטיין: נכון.
רחל עזריה: או יכול להיות אפילו, אני יודעת על - - -
זאב רוטשטיין: הוא קטן, אצלנו הוא קטן יחסית בגלל שעדיין לא נבנה האמון מספיק בינינו לבין משפחות המטופלים.
רחל עזריה: כן, אז אני אומרת, אז למה להגדיל את שיעור הרופאים כשאנחנו יודעים שהמחלקה קודם - - -
זאב רוטשטיין: אנחנו הגדלנו את שיעור הרופאים כדי שנוכל, אחת, לתת מענה קליני, שתיים, מה שלא נעשה קודם, לתת מענה מחקרי.
זאב רוטשטיין: הדסה זה בית חולים שמבוסס על הוראה ומחקר, הרופאים שהיו פה קודם טענו שאין מספיק רופאים כדי לתת תשובה לנושא המחקרי.
זאב רוטשטיין: לנו זה חשוב, זה בדמי.
זאב רוטשטיין: הזכרתי את זה, 27 מאמרים זה לא הולך ברגל, הופעה בכינוסים בינלאומיים ומתן הרצאות מקוריות שלנו על ידי אנשי הצוות שלנו, זה נושא חשוב.
זאב רוטשטיין: הנושא של תכניות exchange שיש לנו עם בתי חולים מובילים בעולם, שזה סופר חשוב.
זאב רוטשטיין: אני אישית, רוטשטיין, לא חושב שצריך לשלוח ילד לטיפול בסלואן קטרינג כשאנחנו וסלואן קטרינג עובדים באותם פרוטוקולים, שהם נמצאים פה ואנחנו נמצאים אצלם.
זאב רוטשטיין: נתתי דוגמה של דרור, שנמצא עכשיו שם בהשתלמות יחסית יותר ארוכה.
זאב רוטשטיין: כמה זמן הוא שם, שלושה חודשים?
קריאה: עוד שלושה חודשים.
זאב רוטשטיין: עוד?
זאב רוטשטיין: לא, הוא כבר שם.
קריאה: נשארו לו עוד ארבעה חודשים.
זאב רוטשטיין: עוד ארבעה חודשים נשארו לו, זאת אומרת השתלמויות ארוכות של רופאים שצריך מספיק כוח אדם כדי שאפשר יהיה לטפל בילדים האלה בנחת ולא לחשוש לשלוח אנשים להשתלמויות.
זאב רוטשטיין: בעבר הייתה בעיה בנושא הזה של השתלמויות בחו"ל ולכן הייתה סגירות.
זאב רוטשטיין: אנחנו מאמינים בפתיחות, אנחנו מאמינים בעבודה עם הטובים ביותר, עם בתי החולים המובילים, יש לנו גם ביקורים והפריה הדדית מאוניברסיטת ייל בניו הייבן, מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו ומסלואן קטרינג ואפילו ממיאמי, מה שנקרא - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רק לוודא, אולי לזה רחל התכוונה, האם את כל תחומי המומחיות שזקוקים במחלקה המטו-אונקולוגית, שהיו גם קודם לכן, ואולי יש נוספות, האם את כל תחומי המומחיות היום יש במחלקה?
זאב רוטשטיין: אין דבר כזה תחומי מומחיות - - -
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים מה המומחיות שהיו קודם.
זאב רוטשטיין: אני אסביר.
זאב רוטשטיין: אני אתן לך דוגמה של יאיר שעזב אותנו במסגרת הנטישה.
זאב רוטשטיין: הוא הגיע לבית חולים איכילוב וכתב לעצמו שהוא מומחה למחלות כאלה וכאלה.
זאב רוטשטיין: אף אחד לא נתן לו את האישור למחלות כאלה וכאלה.
זאב רוטשטיין: משרד הבריאות מכיר בהמטו-אונקולוגיה ילדים בתור מקצוע, הוא לא מכיר בנושאים נוספים.
זאב רוטשטיין: כל מי שכותר לעצמו כתרים עושה את זה על דעת עצמו, על זה שהוא החליט להתמקד בנושא מסוים.
זאב רוטשטיין: אני מגיע מבית חולים אחר, כמו שכולם יודעים, אני בסך הכול פה שנתיים וארבעה חודשים ובבית החולים האחר הצוות שלנו מאמין בזה שכולם צריכים לעסוק בכול.
זאב רוטשטיין: זאת אומרת הצוות מעורב יותר מאשר כאן, מבחינה זאת, היום פה לפחות קצת התמיינו בין השתלות מח עצם לבין המטו-אונקולוגיה, שם זה נעשה הכול על ידי הכול.
זאב רוטשטיין: נכון שיש כל מיני אנשים שבחרו לעצמם להיכנס יותר עמוק, אחד לתוך נוירובלסטומות, השני נכנס לתוך נושא של לוקמיות, אבל זה לא מחויב המציאות, ההתמחות היא אותה התמחות.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה אם בראייה מקצועית, פרופ' רוטשטיין, נכון או לא נכון ההתמקצעות, או ששתי האפשרויות הן אפשרויות לגיטימיות לטובת מטופלים?
זאב רוטשטיין: זה לגיטימי.
זאב רוטשטיין: אני חושב שלגיטימי להפעיל את זה ככה וככה.
זאב רוטשטיין: בשניידר למשל גם כן ההתמיינות היא לא מלאה, אבל לעומת זאת יש נגיד את ד"ר טולדנו, שמתעסקת יותר בנושא של גידולי מוח.
זאב רוטשטיין: הדברים הם יותר פלואידים והם לא רשמיים.
זאב רוטשטיין: ביום שיהיה fellowship רשמי בנושאים ספציפיים, כמו שזה קיים במקצועות אחרים, אני מתאר לעצמי שאנשים ייגשו וילמדו וייבחנו ויגיעו למקצועיות הרצויה.
זאב רוטשטיין: עד עכשיו כל מי שקושר לעצמו כתר עושה את זה על דעת עצמו, זה לא רשמי, זה לא מחובר לשום - - -
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אין דבר כזה תת התמחות?
זאב רוטשטיין: אין כזה דבר.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, חברים, מחכים לנו בתחנות שונות.
זאב רוטשטיין: גם, דרך אגב, השתלת מח עצם היא חלק מתוך ההתמחות בהמטו-אונקולוגיה ילדים.
אלי אלאלוף: סליחה, פרופ' רוטשטיין, אנחנו מדלגים כרגע, זמנית, על נושא מספר המטופלים וכו' - - -
זאב רוטשטיין: אולי משפט אחד, כבוד היושב ראש.
אלי אלאלוף: לא, תן לי לסיים.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה שנצא לשטח מיד.
זאב רוטשטיין: אנחנו נצא, לא לדאוג.