GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: לא, יש לנו לוח זמנים ואני תמיד אומר שלפחות בזה אני יכול לשלוט, לוח זמנים.
אלי אלאלוף: אז אני מאוד ממליץ, תן תשובה קצרה להשלים את המשפט ואנחנו הולכים - - -
זאב רוטשטיין: קצרה קצרה קצרה.
זאב רוטשטיין: ד"ר רקפת סידליק, שנמצאת אצלנו במשרה חלקית, היא משלימה את המשך העבודה שלה במכון וייצמן.
זאב רוטשטיין: לנו סופר חשוב העבודה המשותפת עם מכון וייצמן כי בעצם מכון וייצמן זה המקום שבו תצא התורה האמיתית ממדעי הבסיס ולכן חשוב לנו, היא עושה שם את ה-Phd בנוסף על ה-MD שלה, נוסף על זה שהיא מומחית גם בילדים וגם בהמטו-אונקולוגיה ילדים, ואני מדגיש בזה את החשיבות הגדולה שאנחנו רואים לפיתוח הרפואה, לפיתוח המדע, בהשקעה.
זאב רוטשטיין: אנחנו מממנים, הרופאים שלנו עובדים גם בקופת חולים להשלמת טיפול וגם במכון וייצמן וגם במקומות אחרים בעולם.
זאב רוטשטיין: כך שאני נורא גאה בצוות הזה, לקח לנו יחסית הרבה זמן, במרכאות, אם מסתכלים מצד א', זמן קצר מאוד, אם מסתכלים מצד ב', תלוי.
זאב רוטשטיין: תזכרו שלפני שנה ביוני עמדנו מול ילדים שהסתכלו עלינו ומול הורים שהסתכלו עלינו ולא היה לנו לתת להם רופא.
אלי אלאלוף: אז אנחנו נמשיך לסיור.
אלי אלאלוף: (בסיור)
יבגני פרנק קמנצקי: - - - כל הצוות הסיעודי בעצם מוכשר בעת הגעתו למחלקה לעבוד גם עם ילדים וגם עם מבוגרים.
זאב רוטשטיין: זה דבר חדש, זה לא היה.
נורית קורן: מה זה אומר סיעודי?
איילת נחמיאס ורבין: אחיות.
יבגני פרנק קמנצקי: כן, אחים ואחיות.
יבגני פרנק קמנצקי: אז כל אחד מוכשר לעבוד גם עם ילד וגם עם מבוגר, זה חלק מתכנית העבודה.
יבגני פרנק קמנצקי: זאת אומרת פר משמרת אחות עובדת רק עם ילדים או רק עם מבוגרים, זאת אומרת יש אחות, יש עכשיו שתי אחיות שעובדות עם ילדים, כל שאר האחיות עובדות רק עם מבוגרים.
זאב רוטשטיין: החלוקה בין מבוגרים וילדים זה הנושא של הגמישות.
זאב רוטשטיין: לפי הלחץ של הרופאים והרופאות של המבוגרים והרופאים והרופאות של הילדים, באופן עקרוני, ואז הם קובעים בעצמם את החלוקה לאותו רגע.
זאב רוטשטיין: אם יש מקרה של מבוגרים שדחוף להכניס אותו אז מכניסים אותו, אז גדל מבוגרים באחד, אם יש מקרה הפוך, שצריך להכניס דחוף מקרה בילדים.
זאב רוטשטיין: בילדים אנחנו גם טיפה יותר גמישים, כי ההתמחות שלנו פה בשרת היא עם ילדים, היא עם מחלות מולדות, זאת אומרת הילדים נולדים עם מחלה מסוימת שהטיפול שלה הוא השתלת מח עצם וקביעת התאריך יכולה להיות מתואמת עם המשפחה, זה תאריך שאנחנו קובעים.
זאב רוטשטיין: זאת אומרת שיש פחות, לא שאין, יש כאלה מקרים של ילדים שחייבים להכניס אותם עכשיו אחרת משהו יקרה להם.
זאב רוטשטיין: אז יבגני הוא האשף ש - - - הוא גם, דרך אגב, עושה את הפרסומת לנושא של 'בואו להיות אח ואחות' במדינת ישראל, במשרד הבריאות.
זאב רוטשטיין: בזכותו יש עלייה גדולה מאוד בביקוש לבתי ספר לסיעוד.
שולי מועלם-רפאלי: יבגני, יש קורס על בסיסי לצוות כאן?
יבגני פרנק קמנצקי: קורס על בסיסי שכ-70% מהצוות עברו, וזה המון, זה קורס על בסיסי באונקולוגיה כאשר קורס על בסיסי באונקולוגיה משלב - - - אני מציע שנראה לכם חדר.
יבגני פרנק קמנצקי: החדר זה העולם של הילד או המבוגר למשך חודש.
יבגני פרנק קמנצקי: זה בעצם המקום.
יבגני פרנק קמנצקי: מעטים יוצאים החוצה, בחלק מהאשפוז זה כבר מתאפשר, אבל ברוב האשפוז הם נמצאים שם.
רחל עזריה: אבל נכון יש מגמה בעולם לעשות הבחנה בין רפואת ילדים לרפואת מבוגרים?
זאב רוטשטיין: 50% הייתי אומר ממרכזי ההשתלות בעולם הם ביחד, 50% הם נפרדים.
זאב רוטשטיין: אנחנו, נגזר עלינו להיות נפרדים בנושא הזה.
זאב רוטשטיין: אני מאמין שילדים בכלל צריכים להיות מטופלים בתוך מרכז ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: אז אתה מאמין שצריך להיות מופרד?
זאב רוטשטיין: בוודאי.
זאב רוטשטיין: אני אומר, האמונה שלי שילד זה לא מבוגר קטן ועל פי ה - - -
איילת נחמיאס ורבין: ספרא או שניידר.
זאב רוטשטיין: כן, כמו ספרא, כמו שניידר, זה ברור.
זאב רוטשטיין: זו דעתי.
זאב רוטשטיין: בהדסה, הגעתי לפני שנתיים וארבעה חודשים, הרעיון לפתח מרכזי מצוינות נפרדים עוד לא עבר אצל כולם, לאט לאט הם מתחילים להבין את זה ואני מאמין שלפני שאני אצא - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה, הייתה התנגדות, בתפיסת העולם של - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה מבנה של תפיסת עולם כלכלית.
זאב רוטשטיין: זו תפיסת עולם אחרת.
זאב רוטשטיין: כולנו רגילים שילדים ומבוגרים מטופלים ביחד, זה היה נראה חריג כשהגעתי לכאן ואני מנסה ליישם את כל צעדי ההפרדה האפשריים, קודם כל במבנה הקיים הזה, זה לוקח זמן, שתיים, ביחידה הנוספת שנוסיף, ושלוש, בבית החולים לילדים שאני עובד חזק מאוד לבנות ולהקים אותו ואז נפריד גם - - - כי פה מישהו חשב על אם וילד, אז זה יצא שעטנז לא מסודר ולא טוב, שלא טוב לנשים ולא טוב לילדים.
רחל עזריה: אז בעצם השאלה על החיכוך היא מאוד רלוונטית, כי אנחנו בעצם היינו רוצים - - -
זאב רוטשטיין: בנקודה הזו באופן תיאורטי ייתכן חיכוך, אני אומר ייתכן, אבל למעשה הוא לא קיים כי מה שאנחנו עושים, את הילדים לפני ואחרי אנחנו בודקים בילדים ומרכזים פה אך ורק את הטיפולים שבו הילד נעול, מבחינה זו שהוא בבידוד מוחלט.
זאב רוטשטיין: אנחנו עושים העברות.
איילת נחמיאס ורבין: התפוסה במחלקה?
יבגני פרנק קמנצקי: התפוסה במחלקה היא 100%.
זאב רוטשטיין: תמיד היא 100%.
יבגני פרנק קמנצקי: עוד דבר שפרופ' רוטשטיין לא ציין - - -
רחל עזריה: סליחה, יש כל הזמן - - - שמסתובבים ומדברים הרבה מאוד על תיירות מרפא ומדברים על זה ש - - -
יבגני פרנק קמנצקי: יש כרגע מטופל אחד מתיירות מרפא, על 18 מיטות.
זאב רוטשטיין: שנבין את הפרופורציות לעומת השמועות.
יבגני פרנק קמנצקי: אני יכול להגיד שלפעמים יש שניים.
רחל עזריה: אוקיי, והדבר השני זה כמה מהילדים הם בהסכם עם הרשות הפלסטינית ולכן - - -
יבגני פרנק קמנצקי: אני לא יודע להגיד לך מה ההסכם אומר, אני יכול להגיד לך שבפועל כרגע יש לי שלושה ילדים מהרשות.
רחל עזריה: וכמה ילדים - - -
יבגני פרנק קמנצקי: נכון להיום, עכשיו, לדעתי אין פה, יכול להיות שאני מתבלבל בין אחד מהרשות ואחד ממזרח העיר.
יבגני פרנק קמנצקי: אבל בדרך כלל יש לנו בערך פרופורציה של אחד תייר נגיד, או שניים רשות ואחד ישראלי.
יבגני פרנק קמנצקי: בערך.
זאב רוטשטיין: אירנה היא ממלאת מקום גם מנהלת היחידה של השתלות מח עצם בילדים, היא רופאת ילדים, זה המקצוע שלה.
זאב רוטשטיין: זה החידוש הגדול פה בשרת, שמי שמטפל בילדים זה רופא ילדים.
זאב רוטשטיין: זו החלטה שאנחנו קיבלנו.
זאב רוטשטיין: אחרי זה משרד הבריאות גיבה אותנו גם בנייר כתוב וככה זה עובד היום.
אירנה זיידמן: כן.
אירנה זיידמן: אני רופאת ילדים, המטו-אונקולוגית ילדים - - - ילדים עם ניסיון של עשר שנים ב - - -
איילת נחמיאס ורבין: ואת היית בהדסה גם קודם?
אירנה זיידמן: מספטמבר.
איילת נחמיאס ורבין: מאיפה הגעת?
אירנה זיידמן: מבית חולים רמב"ם.
אירנה זיידמן: הייתי מנהלת מרכז ההשתלות עשר שנים.
זאב רוטשטיין: למה באת הנה, אירנה?
זאב רוטשטיין: מה היה רע ב - - -
אירנה זיידמן: כי מאז ה-fellowship בקנדה חלמתי להיות במרכז שעושים השתלות.
אירנה זיידמן: בקנדה בו זמנית עשר, 15 השתלות ילדים ואפשר לפתח - - -
זאב רוטשטיין: אני אתן לכם נתון שהוא מאוד חשוב.
זאב רוטשטיין: בשנת המשבר, זאת אומרת בשנת 2017, עשינו את שיא ההשתלות בהדסה ושיא השתלות ילדים במדינת ישראל.
זאב רוטשטיין: עשינו 54 השתלות הכי מורכבות בשיא.
זאב רוטשטיין: עם המשבר ועם הכול עשינו את מספר השיא.
אירנה זיידמן: זה השתלות מתורם, בלי - - -
זאב רוטשטיין: בדיוק, וזה לא כולל את ההשתלות הפשוטות, אנחנו לקחנו רק את ההשתלות המורכבות ושברנו שיא, גם באיכות.
זאב רוטשטיין: גם באיכות, גם בהצלחות וכו', והרבה מהקרדיט מגיע לצוות.
אלי אלאלוף: יש לי בעיה טכנית לכל החברים, דברו בקול רם, תשתדלו לא להיכנס אחד לדברי השני כי יש פה פרוטוקול והוא עובד קשה ואני מאוד מעריך את העבודה שלו.
אירנה זיידמן: בעצם יש פה שלושה רופאים הם רופאי ילדים המטו-אונקולוגים שמתמחים בהשתלות מח עצם.
זאב רוטשטיין: את לא סופרת את בלה שהיא אימונולוגית - - - בילדים ו - - -
זאב רוטשטיין: אז יש יותר.
אירנה זיידמן: אנחנו עוברים על כל הילדים שיש לנו - - -
זאב רוטשטיין: היום אני ראיתי בביקור לפחות שמונה רופאים.
איילת נחמיאס ורבין: יש לי שאלה, 54 השתלות שהיו ב-2017, כמה מהן היו השתלות של ילדים ישראלים כולל - - -
זאב רוטשטיין: האמת שאני לא סופר - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, תיירות מרפא אני מניחה שאתה כן סופר.
זאב רוטשטיין: מעט.
זאב רוטשטיין: לדאבוני, דרך אגב.
זאב רוטשטיין: תיירות מרפא אומר שאנשים באים כי שם המקום, מה שנקרא יצא למרחוק.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו גם רוצים, אבל אנחנו רוצים שיהיה קודם כל מקום לילדים בירושלים.
זאב רוטשטיין: אני רק אומר, אבל אין לי מספיק תיירות.
איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אנחנו לא מתנגדים אם לך יש מספיק מיטות ומספיק רופאים.
אירנה זיידמן: אנחנו מקבלים את כולם, אבל מי שבא לא תושבים בעיקר זה מחלות מאוד נדירות שלנו יש הרבה יותר ניסיון.
זאב רוטשטיין: גם מה שדיברתם, מחלות מולדות.
איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת באמת, כי אנחנו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של כל מדינת ישראל.
אירנה זיידמן: אני, בעשר השנים שהייתי מנהלת, קיבלתי שני אחים עם ניסיון בהשתלות, אז יש לנו - - -
איילת נחמיאס ורבין: זו הבעיה של הצפון, היא לא קשורה להדסה.
זאב רוטשטיין: אנחנו, דרך אגב, מקבלים גם ילדים מהצפון.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא הגיוני עבור המשפחות.
זאב רוטשטיין: באותם מקרים נדירים של פעם בחודש-חודשיים שילד צריך לצאת החוצה מהחדר יש לנו חדר של משפחות, ילדים וילדים בלבד, שזו הפינה הזאת, אפשר להציץ ולראות.
אלי אלאלוף: כשאתה אומר ילד זה סגור?
זאב רוטשטיין: ילד סגור.
אלי אלאלוף: ללא משפחה גם?
זאב רוטשטיין: המשפחה בפנים.
נורית קורן: רגע, אני רוצה להבין, המשפחה נמצאת עם הילד?
זאב רוטשטיין: עם הילד וכשרוצים טיפה לנשום אוויר, אז המשפחה והילדים - - - זה כל הרעיון - - - דרך אגב, הכניסה בכלל, המחלקה הזו מוגבלת, אנחנו מעדיפים שכמה שפחות ייכנסו אליהם, זה רק זיהומים והילדים פה, כל זיהום קטן זה טיפול נמרץ או מוות.
זאב רוטשטיין: זו בעיה קשה ביותר, אין להם שום יכולת הגנה עצמית כי אנחנו הורסים להם את המערכת של ההגנה.
זאב רוטשטיין: אז אם אתם רוצים לראות ממלכה של ילד אז אפשר לעשות את זה קצת מהדלת.
אלי אלאלוף: ראינו, אל תפריע.
רחל עזריה: אנחנו נוותר.
זאב רוטשטיין: זה לא מלבב לראות ילד במצב כזה.
זאב רוטשטיין: יש עניין של אקספרטיזה, זאת אומרת מי שעושה 20 השתלות בשנה, אין לו אקספרטיזה של מי שעושה 50 והתמותה בהתאם.
זאב רוטשטיין: זו החלטה של משרד הבריאות, אני לא מתערב בנושא.
זאב רוטשטיין: אני יכול להגיד לך שדה פקטו, בתכלס, אנחנו יודעים, כי אנחנו מקבלים פניות של ההורים, בשערי צדק מפעילים לא מחלקה, לא קוראים לזה מחלקה, אבל שלושה מאלה שנטשו כאן פועלים ומטפלים בילדים.
זאב רוטשטיין: אנחנו לא מוציאים מילה, זה לא עסק שלנו.
איילת נחמיאס ורבין: אתם לא מוציאים מילה, אבל לא באמת נותנים להם - - -
זאב רוטשטיין: זה לא נכון.
איילת נחמיאס ורבין: אני א הייתי בפוזיציה שחייבים לפתוח עוד מחלקה, אותי מה שמעניין שהרופאים שהם מומחים בתחום הזה יעבדו בתחום.
זאב רוטשטיין: אבל הם עובדים שם, אני לא מתעסק עם זה.
איילת נחמיאס ורבין: לא, הבעיה - - -
זאב רוטשטיין: אני יודע, אני לא מתערב בזה.
מרדכי יוגב: זו לא בעיה שלו, אבל זה כן בעיה של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: זה סיור לימודי בשבילי.
רחל עזריה: לא נעים לשמוע, אבל יש משבר אמון.
זאב רוטשטיין: במה?
רחל עזריה: עם הציבור הירושלמי.
זאב רוטשטיין: אני חולק עלייך, אבל התוצאות מדברות.
זאב רוטשטיין: תראו, אנחנו היום ב-120% תפוסה.
זאב רוטשטיין: התחינה שלי למשרד הבריאות, להוסיף לי מיטות בתקן.
רחל עזריה: כן, אבל הדסה תמיד הייתה ב-120% תפוסה.
זאב רוטשטיין: לא, הדסה הייתה ב-60% תפוסה.
רחל עזריה: מתי?
זאב רוטשטיין: ב-2014, 15'.
שולי מועלם-רפאלי: הרי כל מי שבא לפה, גם מהוועדה וגם מחוץ לוועדה, הוא לטובת הדבר.
זאב רוטשטיין: אני רק רוצה ל - - - המחלקה הזו הולכת בחלקים, הצד הזה והצד השני.
זאב רוטשטיין: הצד הזה זה הצד של אשפוז יום, שבו באים ילדים לכמה שעות, מקבלים טיפולים או סתם נבדקים וכו' וחוזרים הביתה, ובצד השני מאושפזים.
זאב רוטשטיין: סך הכול במחלקה מיטות אשפוז 17 פלוס ארבע מיטות בבידוד.
זאב רוטשטיין: כמו שראינו שם.
זאב רוטשטיין: ארבע מיטות בסך הכול, אנחנו מתכללים היום סדר גודל של עשר מיטות בידוד, סדר גודל, לפעמים 11, לפעמים 12, תלוי בעומס שיש עלינו.
זאב רוטשטיין: אנחנו לא מרגישים מקוצצים - - -
נורית קורן: כמה מיטות בידוד יש שם?
זאב רוטשטיין: לילדים, בין ארבע לשש ופה ארבעה.
זאב רוטשטיין: זאת אומרת בין עשר ל-12 מיטות בידוד לילדים, בעיקר לצורך ביצוע של השתלות מורכבות.
זאב רוטשטיין: שאר הילדים מטופלים במסגרות של אשפוז יום ובמסגרת של האשפוז.
זאב רוטשטיין: אין לנו בעיה לעלות - - -
איילת נחמיאס ורבין: מיטות בידוד, אני מבינה שזה הצורך המיידי.
זאב רוטשטיין: נכון ולכן התחלנו לבנות.
זאב רוטשטיין: זה לוקח זמן, זה מערכות, זה מיזוג אוויר, זה בידוד, זה עסק יקר, 4,000 דולר למטר מרובע וצריך הרבה מטרים.
זאב רוטשטיין: המרחב של ילד, שאתה רוצה להשאיר אותו סגור לחודש, הוא צריך להיות מינימום 30 מטר.
זאב רוטשטיין: מי שתכנן את הבניין הזה לא לקח בחשבון שנצטרך כל כך הרבה מיטות בילדים, חשבו פעם שילדים יסתדרו בקהילה ולא צריך מיטות ילדים, זו טעות גדולה מאוד.
זאב רוטשטיין: הלחץ שלנו העיקרי הוא במחלקת הילדים.
זאב רוטשטיין: זה הלחץ העיקרי ואני נחוש להוסיף עוד מחלקה לטיפול בילדים כי שם רוב הצרות שלנו, שאין לי מיטות.
זאב רוטשטיין: בזמנו בתל השומר, שנים, אני זוכר שקודמיי בתפקיד גם רצו לצמצם את מספר המחלקות ואני התעקשתי והוספתי שתי מחלקות של 40 מיטות, התפוסה שם היא 100% ונותנים שירות כמו שצריך.
זאב רוטשטיין: גם פה, לדעתי יהיה.
זאב רוטשטיין: מי שמכוון במשרד הבריאות לוקח בחשבון מספר מיטות לאוכלוסייה ואז סטטיסטית הוא מגלה שהוא צודק, לא צריך להוסיף מיטות בירושלים, אבל יש נקודה אחת מאוד חשובה, ירושלים, וגם תל אביב, עדיין נתפסות כמרכזים ארציים ולכן הרבה מאוד מהצפון ומהדרום באים והחשבון של מספר מיטות לאוכלוסייה לא משקף את המציאות.
זאב רוטשטיין: אני רואה את זה כל בוקר, לא בילדים ולא בהמטו-אונקולוגיה, בילדים ובמבוגרים.
איילת נחמיאס ורבין: כמה אתה משרת לא מירושלים באחוזים?
זאב רוטשטיין: 40% מהמטופלים שלי באים מחוץ לעיר למעגל של ירושלים.
איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד גבוה.
זאב רוטשטיין: אנחנו הדסה, הדסה זה המקום לעשות את הפעולות המורכבות, את הניתוחים המורכבים, את הטיפולים הנמרצים.
זאב רוטשטיין: יש פה יחסית יותר טיפולים נמרצים מאשר כל בית חולים ומיטות בפועל.
זאב רוטשטיין: זה ברור.
זאב רוטשטיין: ירושלים, בקטע הזה היא המרכז, אבל לדעתי שערי צדק הוא בית החולים הירושלמי, אנחנו יותר בית חולים בחתך ארצי וירושלים.
רחל עזריה: זה מה שאמרתי לך, שזה מה שאני מרגישה בירושלים מהשטח, אתה מתכתב עם זה.
זאב רוטשטיין: שמה?
רחל עזריה: אתה פטרת את זה בזה שאתה אומר זה עניין - - -
זאב רוטשטיין: תקשיבי, אני לא פוליטיקאי שאני מחפש אזור בחירה כזה או אחר.
רחל עזריה: זה לא קשור לפוליטיקאי, אבל אתה אומר, אמרנו, אני טענתי בפניך שאני מרגישה מהשטח, ואני מכירה את ירושלים כמו את כף היד שלי, שיש משבר אמון, אתה אמרת שאין.
זאב רוטשטיין: אני חושב שאין.
זאב רוטשטיין: אני יכול להוכיח את זה במספרים.
רחל עזריה: שנייה, רגע.
רחל עזריה: ואז אתה אומר שבאמת הדסה הפכה להיות בית חולים שמגיעים מכל הארץ.
זאב רוטשטיין: כי אף אחד לא בא לשערי צדק מחוץ לירושלים.
זאב רוטשטיין: זה בית חולים שנתפס מקומי.
רחל עזריה: אתה אמרת עכשיו שזה הפך להיות בית חולים ירושלמי.
רחל עזריה: אני חושבת שכן יש הרבה מה לעשות בתוך ירושלים, גם בהקשר של מערכת היחסים עם הדסה.
זאב רוטשטיין: המצב כמו שהוא היום מצוין, יש מקום לשערי צדק, יש מקום להדסה, הדסה מתפתחת בכיוונים שלה, שערי צדק מתפתחת בכיוונים שלה.
רחל עזריה: והמטרה שלך זה להפוך להיות בית חולים כלל ארצי?
זאב רוטשטיין: גם בינלאומי.
זאב רוטשטיין: המטרה שלי היא שהדסה תככב ותהיה בית החולים הטוב ביותר בארץ.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, למה לא? אני חושבת שזו מטרה טובה, כל זמן שמשמרים, שיש יכולת, לבית החולים - - -
זאב רוטשטיין: אף אחד לא התלונן שהוא לא התקבל.
אלי אלאלוף: כל עוד הוא לא דוחה ירושלמים - - -
איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, זה מה שאני אומרת.
איילת נחמיאס ורבין: השלמת את המשפט שלי.
זאב רוטשטיין: אף ילד, לא משנה מאיפה הוא בא, לא נדחה על ידנו, ההיפך, קיבלנו את כולם.
זאב רוטשטיין: זו הייתה הביקורת עלינו, דרך אגב, של הצוות הקודם שעזב, שבא מנהל בית חולים ואמר שמקבלים את כולם ולא עושים אפליה.
זאב רוטשטיין: על זה, זה היה חלק ממה שהדליק - - -
נורית קורן: כל זמן שמיטה שצריכה להיות לירושלמי נמצאת - - -
זאב רוטשטיין: אז אנחנו עובדים, עברנו שנה שאני לא מאחל לאף אחד מהעובדים שלי שנה כזאת.
זאב רוטשטיין: אנחנו עכשיו אחרי השנה, אנחנו הרבה הרבה יותר רגועים.
זאב רוטשטיין: העסק יציב, עובד טוב, כמו שצריך ואין תלונות, המשפחות מאושרות.
נורית קורן: העיקר שתבריאו כמה שיותר ילדים, זה הכי חשוב.
זאב רוטשטיין: הנה ד"ר לבר, הוא מנהל המרכז.
זאב רוטשטיין: פרופ' לבר לפני שנה וכמה ימים קיבל ממני טלפון לארצות הברית, אמרתי לו 'יוסי, צריכים אותך בארץ', הוא אומר לי 'מתי?', אמרתי לו 'עכשיו', הוא עלה על אווירון ובא והנה הוא פה.
אלי אלאלוף: אז הוא למד עברית בארצות הברית?
זאב רוטשטיין: הוא גדל פה, התמחה באסף הרופא, הוא מומחה בילדים, מומחה בהמטו-אונקולוגיה ילדים, הוא היה מנהל של בית חולים לסרטן בילדים סנט ג'וד.
זאב רוטשטיין: האיש מה שנקרא עם הרבה מאוד ידע והוא אחד המדריכים הראשיים של - - - הנה הגיע גל.
זאב רוטשטיין: גל זה המלאך שלנו.
זאב רוטשטיין: גל התייצב פה מה שנקרא לפני שנה בתור רופא יחיד ולקח על הגב את הכול, יום ולילה, יום ולילה, עד שהמחלקה התייצבה והוא עכשיו יכול להרשות לעצמו ל - - - והוא יוסיף אחרי שאני אתן לו את כל מה שהוא רוצה - - -
אלי אלאלוף: אנחנו נשמח, נפגוש אותם בדיון המסכם או פה?
זאב רוטשטיין: כן, אותם כן.
אלי אלאלוף: אז נעשה את זה בדיון המסכם.
זאב רוטשטיין: נגיד מילה להודיה.
זאב רוטשטיין: זאת הודיה כהן.
זאב רוטשטיין: הודיה בואי תגידי מילה, נמצאים כאן חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
זאב רוטשטיין: זאת הודיה כהן, אנחנו נותנים לה כנף וחצי בתור זה שהיא מלאך.
איילת נחמיאס ורבין: רואים.
זאב רוטשטיין: רואים שהיא מלאך?
איילת נחמיאס ורבין: בעיניי כל מי שעובד בהמטו-אונקולוגיה הוא צריך את הדבר הנוסף הבלתי נראה הזה.
זאב רוטשטיין: היא הייתה גם בימים הקשים הקשים שלנו שעבדנו מסביב והכול מאחורינו ובוא נגיד, שרדה את הימים הקשים האלה ואני מלא הערצה.
נורית קורן: כל הכבוד לכל האנשים האלה.
זאב רוטשטיין: דנה, מה קורה?
זאב רוטשטיין: הכול בסדר?
זאב רוטשטיין: אז תגידי שלום לחברי הוועדה.
דנה קלה: שלום לכולם, אני דנה, נעים מאוד.
דנה קלה: אני המתאמת של המחלקה מזה 20 שנה.
שולי מועלם-רפאלי: תגידי לנו מה המשמעות של לתאם.
זאב רוטשטיין: יש לך משהו להגיד לחברי הוועדה המכובדים?
דנה קלה: כן, אני חייבת להגיד שגם בתור מי שהייתה כאן קודם וגם כמי שנמצאת כאן וחוויתי את המשבר המאוד לא קל, אני רוצה להגיד שאני מלאת הערכה ומלאת התעצמות כל יום מחדש לראות את האנשים המיוחדים שבאים לכאן יום יום ועושים עבודת קודש מהממת, באמת.
דנה קלה: רופאים שבמסירות נפש יומיומית מטפלים כאן בחולים עם כל רעשי הרקע ומנסים להדוף כל דבר שלא קשור לטיפול בילדים המדהימים.
דנה קלה: אני חייבת להגיד שלאורך כל השנה האחרונה, בתור מי שהייתה כאן גם בתקופה הקודמת, עושים עבודה מדהימה וכל יום מחדש עם רעיונות חדשים לטובת החולים.
דנה קלה: זאת אומרת הם באים עם משהו חדש כדי להיטיב עם החולים עוד יותר ממה שהיה קודם.
גל גולדשטיין: אני חייב לקטוע.
גל גולדשטיין: אין אומרים - - -
זאב רוטשטיין: גל גולדשטיין, מנהל המחלקה.
גל גולדשטיין: תמיד אומרים אחיות, רופאים, דנה היא בסך הכול פקידה, מתאמת, אני מקבל לפעמים ממנה ווטסאפים ב-11 ו-12 בלילה שהיא קלטה משפחות, כי היא כבר מכירה אותם מקודם, שהיא תיאמה להם והאמא התקשרה לבכות מה עם הבדיקה והיא מרגיעה אותה.
גל גולדשטיין: אני עבדתי בבית חולים אחר, אלה דברים שיש לי צמרמורת כשאני מדבר על זה, שלא רואים הרבה.
דנה קלה: רגע, עכשיו אני.
דנה קלה: גם אנחנו רוצים להגיד, זה הרבה בזכותו, זה הרבה בגלל שהוא נותן לנו את כל הכוח ואת כל העוצמות.
דנה קלה: לא, באמת, זה בגלל שהוא נותן לנו הרבה כוח ופותח בפנינו את כל הערוצים ונותן לנו את הביטחון לעמוד מול החולים ולעשות הרבה מעבר מאשר הטייטל הקטן שלנו.
דנה קלה: הוא מעצים אותנו המון, גם פרופ' רוטשטיין, גם פרופ' לבר המקסים, שאנחנו נכנסים לבכות אצלו כל הזמן כשקשה לנו, באמת, וקשה לנו, אני לא אומרת, הכול נורא ורוד והכול נורא נחמד, אבל העבודה כאן היא מאוד סיזיפית, מאוד מטביעה, יש רעשי רקע לא מעט מבחוץ ואנחנו כל הזמן הודפים אותם ואנחנו משתדלים באמת להתרכז בטיפול בחולים, אבל זה לא קל.
דנה קלה: כולנו מחייכים והכול נורא נחמד וטוב, אבל יחד עם זה יש לנו עבודה באמת לא פשוטה.
דנה קלה: מדובר כאן בחיי אדם וכולנו כהורים יודעים מה זה, בפרט כשמדובר בילדים ובפרט כשמדובר בתקופת חולי, בתקופה מאוד קשה, המשפחות, הם כולם מתפרקים וגל עוזר לנו לאסוף אותם, באמת, בשעות לא שעות, עד השעות הקטנות של הלילה ומגיעה לו הרבה הערכה.
גל גולדשטיין: תודה.
יוסף לבר: אני הייתי 35 שנה בארצות הברית ולפני שנה בדיוק נסעתי להרצאה על מה ההבדל בארץ והתרכזתי על הנושא של המילה רחמונס.
יוסף לבר: מה שדנה עושה ואחרים עושים, עבודה באמת - - - בנושא.
זאב רוטשטיין: אוקיי.
זאב רוטשטיין: גל, בוא תוביל אותנו הלאה.
גל גולדשטיין: אנחנו באשפוז יום, בעצם חלק גדול מהעבודה שלנו, תמיד שואלים אותנו 'כמה חולים מאושפזים במחלקה?' בעצם אשפוז היום הוא חלק מאוד משמעותי כי חלק גדול מהטיפול ניתנים פה.
גל גולדשטיין: הילדים באים לפה והולכים הביתה אחרי כמה שעות.
איילת נחמיאס ורבין: כמה ילדים מטופלים פה באשפוז יום בשוטף?
גל גולדשטיין: כרגע כל יום מגיעים בממוצע 25-20 ילדים ויש מטופלים פעילים, שממש מקבלים כימותרפיה, בערך 50.
גל גולדשטיין: זאת אומרת האחרים באים לפה לביקורת, הם לא בהכרח - - -
נורית קורן: אבל כשיש טיפול כזה הם באים באופן רציף יום יום?
גל גולדשטיין: או יום יום, או פעם בשבוע, יש פרוטוקולים מאוד מדויקים.
זאב רוטשטיין: יש לנו גם את אחות שלנו, של אשפוז יום.
זאב רוטשטיין: אתי גם הייתה בשנה שלפני, זאת אומרת היא לא חדשה, ההיפך, היא ותיקה.
גל גולדשטיין: בואו נדבר רגע פה.
גל גולדשטיין: הטיפול בילדים אונקולוגיים כולל הרבה מאוד פרוצדורות שמצריכות טיפול בהרדמה לכאב.
גל גולדשטיין: למשל ילד שיש לו סרטן הדם, לוקמיה, במהלך חצי השנה הראשונה של הטיפול שלו 11 פעם הוא עובר הרדמות.
גל גולדשטיין: לפעמים פעם בשבועיים, לפעמים פעם בחודש, יש פרוטוקול מאוד סדור.
גל גולדשטיין: זה החדר שבו עושים את ההרדמות, מרדים מגיע לפה פעמיים-שלוש בשבוע, מומחה להרדמות בילדים, הוא מרדים את הילדים וממשיכים הלאה.
גל גולדשטיין: זה חלק מאוד משמעותי מהטיפול.
שולי מועלם-רפאלי: לאיזו מטרה נעשית ההרדמה?
גל גולדשטיין: אני דיברתי על סרטן הדם, על לוקמיה.
גל גולדשטיין: היום המדע הוא כל כך - - - אנחנו כל פעם נכנסים למקום שבו הסרטן נמצא, זה בעצמות וזה כואב, ובודקים בעצם אם הטיפול עובד, אם הלוקמיה הולכת ונעלמת ושולחים את זה למעבדות מולקולריות.
גל גולדשטיין: פעם היו מסתכלים במיקרוסקופ, היום זה כבר מעבדות מולקולריות, על הגנים, מחפשים בדיוק את התאים הממאירים וזה כואב.
גל גולדשטיין: חוץ מזה, כל הילדים עם לוקמיה עוברים, כמו שעושים לנשים עם אפידורל, ניקור בגב, אז להם מכניסים כימותרפיה לנוזל השדרה, כמניעה.
גל גולדשטיין: למעשה לוקמיה זה ההצלחה הכי גדולה של האונקולוגיה של ילדים.
גל גולדשטיין: ב-1960 כבר חשבו לטוס לירח, אבל כל הילדים עם לוקמיה נפטרו.
גל גולדשטיין: זה פשוט מדהים.
גל גולדשטיין: תוך 30 שנה, אתה חי בתקופה - - - גם ככה אין זמן, הוא הספיק לחוות את זה, אני חושב, שילדים היו נפטרים מהמחלה הזאת.
גל גולדשטיין: עדיין, לצערנו, אנחנו לא ב-100% החלמה, אבל אנחנו מתקרבים ל-90% ברוב המקומות המערביים.
שולי מועלם-רפאלי: ועדיין יש משמעות לגילאים?
גל גולדשטיין: הרבה פחות.
גל גולדשטיין: פעם היה הבדל מבחינת הגילאים, היום כבר לא כל כך.
גל גולדשטיין: זה כן איזה מהפכה.
איילת נחמיאס ורבין: כמה צורות יש ללוקמיה?
גל גולדשטיין: בילדים יש שתי צורות עיקריות.
גל גולדשטיין: במבוגרים יש המון צורות, אבל בילדים יש שתי צורות עיקריות.
איילת נחמיאס ורבין: ובשתי הצורות האלה היום אנחנו יכולים להגיע למעלה - - -
גל גולדשטיין: לא, בסוג השכיח אנחנו ב-90%-85%, בשנייה אנחנו, לצערי, ב-70%-60% ואז הרבה פעמים הפתרון הוא השתלת מח עצם, הוא נשק יום הדין שלנו.
איילת נחמיאס ורבין: ואז כמה אחוזי הצלחה יש בהשתלת מח עצם?
איילת נחמיאס ורבין: או שזה תלוי ממי אתה מקבל?
גל גולדשטיין: תלוי בהמון גורמים, 50%, 60%, 70%, עד 70%.
גל גולדשטיין: זה מאוד מאוד תלוי.
איילת נחמיאס ורבין: גם זה דבר מדהים.
יוסף לבר: במסגרת לימודי הרפואה, אתם תראו מהפכה בכל עולם הרפואה עכשיו, דבר שנקרא רפואה אישית או precision therapy ואנחנו ממש בנושא הזה, חלק מהטיפולים האלה הם מאוד ממוקדים ללוקמיה הספציפית, לגן הספציפי.
יוסף לבר: ובזה אני אסיים את השיעור.
גל גולדשטיין: החלום שלנו שלא יהיו קרחות, שלא יהיה חום, ש - - - כימותרפיה זה רעל, זה נורא ואיום, וזה מציל מאות ילדים כל שנה בישראל, הייתי אומר, בישראל יש 500-400 מקרים, הוא מציל 80% מהם, הכימותרפיה מצילה, לא תגידי משהו אחר.
גל גולדשטיין: החלום שלנו זה כדור מתחת ללשון - - -
יוסף לבר: יש לנו ילד כזה שגילינו לו גידול ענק, מעצם השכמה עד ל - - - והניתוח יגרום לו למום קשה וגילינו שיש לו גן ספציפי שהוא במחלות אחרות ודיברנו עם נוברטיס, שזו חברת תרופות, היא נותנת לנו את התרופה הזאת במיוחד באבקה בשביל הילד, כי לא יכול לבלוע קפסולה, היא צריכה להגיע בשבוע הבא ואנחנו נטפל בו בתרופה ולא יהיה לו קרחת ולא יהיה לו ניתוח.
גל גולדשטיין: לפני עשר שנים היד הזאת הייתה הולכת.
גל גולדשטיין: עשר שנים, לא תגידו 50 שנה.
יוסף לבר: אני הייתי אומר אפילו לפני שנתיים, עד כדי כך הנושא הזה הוא חדש.
זאב רוטשטיין: נושא הפתיחות לעולם, העבודה עם מרכזים רפואיים מובילים, המחקר שאנחנו מעמיקים בו, מאפשר לנו ספציפית לתת טיפולים הכי מתקדמים שקיימים היום בעולם, ברגע שהם עדיין בבית הדפוס - - - הם כבר אצלנו על המדף.
זאב רוטשטיין: זה פחות גדוש פה כי זה האשפוז, זה פחות גדוש מאשר אשפוז היום, אבל אני חושב שלאט לאט אנחנו נעבור עם החולים באשפוז יום לטיפולים חדשים.
זאב רוטשטיין: אדוני היושב ראש, רק אני אספר לך אנקדוטה, קצת שוויץ, הייתי קורא לזה, כמו הצברים.
זאב רוטשטיין: גל עבר אלינו בדיוק לפני שנה וחודשיים, הוא היה בתל השומר, כך שאנחנו מכירים אי אילו שנים.
זאב רוטשטיין: בתל השומר לפני שלוש שנים הצלחתי, אני אומר הצלחתי כי לקחתי את המבחנות בידיים, בשיתוף פעולה נדיר עם NIH ועם סטיבן רוזנברג, שהוא אחד מהחלוצים של טיפול תאי במחלות ממאירות, להביא וקטור שיפתור וגמרנו טיפול בלמעלה מ-50 איש בתל השומר.
זאב רוטשטיין: היה צריך להגיד ילדים, אבל עכשיו התחלנו לטפל גם במבוגרים, ביניהם האחרון שקיבל טיפול היה טייס חיל האוויר, הוא חלה במחלה ממארת, לא היה לו סיכוי להישאר בחיים בטיפולים הרגילים אחרי שתי השתלות מח עצום והטיפול התאי שהכנו עבורו בתל השומר העמיד אותו על הרגליים והוא חזר לטוס.
זאב רוטשטיין: זה המדע.
זאב רוטשטיין: משם אני בא, מהמקום הזה שהייתי מעורב עם החבר'ה הנפלאים האלה וללכת קדימה מבחינה טכנולוגית כדי לתת צ'אנס.
זאב רוטשטיין: אני מדבר על 50, אז מתוך ה-50 ילדים ומבוגרים שקיבלו את הטיפול, שלא היה מה לעשות, לא היה שום טיפול אחר שהיה קיים בעולם, אם אני לא טועה, גל, תקן אותי, סדר גודל של 45 מהם נשארו בחיים.
זאב רוטשטיין: תבינו את הסיפור, זה מה שאנחנו צריכים פה.
זאב רוטשטיין: אז עכשיו זה הטיפול שנעשה בתל השומר, אנחנו יושבים פה עכשיו, פולינה נמצאת כרגע בגרמניה, בפרייבורג עם המעבדות שלא ראיתם אותן, שיום אחד תעשו סיור ואני אראה לכם, שאנחנו שם מפתחים את הטיפולים התאיים הבאים, המתוחכמים ואלה שעוד לא קיימים.
זאב רוטשטיין: בקיצור, יש לנו הרבה מה לעשות, גם פה בהדסה, ואנחנו מבצעים.
גל גולדשטיין: בוא ניתן למר קורנפלד לדבר.
גל גולדשטיין: בתו מאושפזת אצלנו, כמה?
גל גולדשטיין: שבועיים כבר?
אברהם קורנפלד: כן, קצת פחות.