GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעה בן שבת: יש פה שני היבטים, שי דיבר על ההיבט הכספי, שצריכה להיות שקיפות, שרוצים לדעת מה המוסד אומר, ולא כמה העלויות הכוללות שוות.
אלי אלאלוף: זה לא עניינו של הרופא.
אלי אלאלוף: הרופא נכנס לתמונה ברגע שיש חוות דעת מקצועית רפואית, פשוט.
נעה בן שבת: בכל מקרה, מדוע לא להעביר את חוות הדעת המקצועית הרפואית?
אלי אלאלוף: אתם מעדיפים אנשים נחמדים ויפים מאשר חוות דעת של רופא שמוכר במערכת?
נעה בן שבת: אתה מעדיף את רופא המוסד.
טל נשרי: הם לא מוציאים חוות דעת.
אלי אלאלוף: לא של מוסד.
אלי אלאלוף: חבר'ה, כל עוד שלא מגיעים למוסד, אני שוב חוזר, מסבכים את העניינים הפשוטים, אנחנו רק משתלטים.
אלי אלאלוף: גרתי בג'נבה וראיתי רופא, הוא היה צמוד למשפחה שלנו.
אלה בסנטין: יהודי?
אלה בסנטין: ברור.
אלי אלאלוף: ואפילו הונגרי.
אלי אלאלוף: האיש הזה היה מקבל טונות של חולים בתיירות מרפא, יש בניין על שמו באוניברסיטה בבית ספר לרפואה.
אלה בסנטין: רופא פרטי?
אלי אלאלוף: והאיש הזה עשה כסף מזה שבאו מהונגריה ומכל מיני פינות בעולם להסתכל להם בעיניים.
אלי אלאלוף: הם נרשמו?
אלי אלאלוף: השוויצרים משטרה לא קטנה, ובכלל משטר משטרתי, ואף אחד לא ידע עליהם.
אלי אלאלוף: למה אנחנו פה כרגע מגיעים, תייר מרפא לא צריך בית חולים, צריך רופא מסוים.
אלי אלאלוף: צריך לדווח, לרשום, בשביל מה?
טל נשרי: לא, לא.
אלי אלאלוף: מה אתם מסבכים עניינים פשוטים.
אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם, אחד, מי שבא לתיירות מרפא, במירכאות, לטיפול אישי מול רופא או מול מערכת שהיא פחות מחמישה עובדים, שיעשה את זה בלי שום פיקוח.
טל נשרי: זה בדיוק מה שכתוב כאן.
אלי אלאלוף: שתיים, לגבי מערכת של סוכנות מרפא שרוצה להוסיף לצוות שלה רופא, אני אומר שזה נותן יותר אמינות למערכת הזאת, ומה רע בזה?
מרק כצנלסון: אתה צודק, אדוני.
טל נשרי: זה יעלה את המחיר.
דניאל למברג: זה לא רק לא רע, אדוני, אנחנו חושבים שזאת צריכה להיות חובה.
טל נשרי: זה לא מה שכתוב.
נעה בן שבת: הם רוצים שתהיה חובה על הדבר הזה, והשאלה אם אתה רוצה.
אלי אלאלוף: אני בעד לעשות חובה, למה לא?
נעה בן שבת: למה כן?
נעה בן שבת: זאת השאלה.
דניאל למברג: זה יחזק את המערכת.
אלי אלאלוף: מפני שזה מחזק את המערכת, מה רע בזה?
אלי אלאלוף: יש לנו את המחלה הזאת של תיירות מרפא – לא אתה, ידידי.
יצחק פפו: לא החברות הקטנות עושות שם רע, גם החברות הגדולות עושות שם רע לפעמים.
אלה בסנטין: אבל חאפרים עוד יותר.
אלי אלאלוף: יש לנו, אז תנו כל מה שיכולים לחזק את זה.
יצחק פפו: החברות הגדולות לא מחוסנות מכל הפגמים של החברות הקטנות.
דניאל למברג: אדוני, זה מה שיוציא את החאפרים מהתמונה.
אלה בסנטין: נכון, בדיוק.
אלי אלאלוף: את מסכימה איתי?
אלה בסנטין: כן.
אלה בסנטין: אבל רציתי להגיד משהו קטן לגבי מה שהוא אמר.
אלי אלאלוף: אני ממליץ על הכיוון הזה.
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים שנעשה בירור נוסף, אני אשמח לעשות בירור נוסף.
עודד פורר: אני מצטרף.
אלה בסנטין: אפשר משהו קטן לגבי מה שהוא אמר?
אלי אלאלוף: אני בעד לעשות התייעצות נוספת עם מנכ"ל משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אם עודד רוצה להצטרף אני אשמח מאוד.
אלי אלאלוף: אני ממש לא רואה שום דבר רע, רק טוב בשתי הנקודות שהעליתי, סליחה על השחצנות שלי.
אלי אלאלוף: אדוני, אבו זקן, מה שמך?
יואל קובלב: שמי יואל, אתה תזכור בסוף.
אלי אלאלוף: יואל זה אחיין שלי, אין לי ברירה, אני אשמח לזכור.
יואל קובלב: אז אתה כבר זוכר.
יואל קובלב: מקרה קלסי של מטופל שמגיע זה בן אדם שמגיע קודם כול לאבחון.
יואל קובלב: האבחון שהוא מקבל בחו"ל הרבה פעמים פשוט לא נכון, והרופאים פה לא סומכים עליו.
יואל קובלב: אז התוכנית הראשונית שהוא מקבל זאת תוכנית אבחונית.
יואל קובלב: במידה שהוא צריך אחרי זה להמשיך את הטיפול בבית חולים הוא מופנה לבית חולים, אבל אין מצב שאנחנו מוציאים מבית החולים תוכנית לחולה שאין לו אבחון.
יואל קובלב: בגלל זה אני חושב שחתימה על-ידי מומחה באותו תחום – רופא מומחה, כמובן – זה בדיוק מה שיכול לקדם את העניין.
יואל קובלב: מוסד רפואי, אין מוסד רפואי, אין לבן אדם דיאגנוזה.
נעה בן שבת: אבל ראית את מה שהקראתי קודם לגבי סעיף 17, התיקון שעשינו בסעיף 17, אמרנו בדיוק את אותו דבר, שאם אין אבחנה עדיין ונדרשות בדיקות לצורך האבחנה, אז מה שתכלול ההזמנה זה את הבדיקות לצורך האבחנה.
נעה בן שבת: זה פשוט כתוב.
יואל קובלב: יש אבחנה, פשוט טעויות באבחנות מרוסיה זה להטיל מטבע.
קריאה: אז אין אבחנה לצורך העניין.
אלה בסנטין: אומרים לבן אדם שזה גסטריטיס, אבל זה סרטן.
אלי אלאלוף: אני לא אעז להגיד דבר כזה, אבל אם אתה אומר, יואל, אז אני קונה.
יואל קובלב: יש סטטיסטיקה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אם אפשר להתקדם בנקודה הזאת אני אשמח.
טל נשרי: אם אפשר רק לסגור את זה.
טל נשרי: בסוף מה שהכי הכי חשוב למשרד הבריאות זה שהמטופל יקבל מידע שקוף מהמוסד הרפואי או מהגורם הרפואי שאמור לטפל בו.
טל נשרי: זה מה שחשוב לנו.
אלי אלאלוף: כל מילה בסלע.
טל נשרי: ולא מגורם ביניים שיש לו מערכת אינטרסים לפעמים שונה.
רונן סולומון: מרופא בעל רישיון.
אלי אלאלוף: תגידי לי, סליחה, גב', איך את מתייחסת לבעלי בית של בתי מרקחת שאין להם מושג, חוץ מלספור כסף, שהם מעסיקים רוקחים, איך את עושה?
אלי אלאלוף: היום רוב בתי המרקחת, אם כבר לא כולם, הם בבעלות פרטית, בבעלות של אנשים שאין להם מושג ברוקחות.
נעה בן שבת: בעל בית המרקחת נותן תרופה?
נעה בן שבת: מנפק תרופה?
אלי אלאלוף: גם הסוכן לא נותן תרופה.
רונן סולומון: הוא מעסיק רופא.
מרק כצנלסון: צודק לגמרי.
נעה בן שבת: מה שמוצע פה זה שהסוכן הוא זה שיכתוב שאתה צריך טיפול.
נעה בן שבת: אבל הרופא שאצל הסוכן הוא זה שיכתוב האם הוא צריך כך או כך, במקום שבית החולים יעשה את זה.
עודד פורר: גם הרוקח בבית מרקחת, שהוא שכיר ומקבל לפי השורות שהוא מוכר, אומר לו: תשמע, חוץ מהתרופה שרשם לך הרופא, אתה רואה את המוצר הזה פה?
עודד פורר: זה ללא מרשם, אבל כדאי לך לקחת אותו, הוא יעשה לך מאוד טוב.
עודד פורר: זה קורה בכל בתי המרקחת בישראל.
אלי אלאלוף: אחרת הוא עף.
מרק כצנלסון: אני חייב משפט, בבקשה.
אלי אלאלוף: ואם לא יהיה, לא תראה אותנו בשבוע הבא?
מרק כצנלסון: מבחינתי כל היום.
מרק כצנלסון: עם ההומור שלך זה בכלל.
מרק כצנלסון: אני חושב שחובה להבהיר, אני עוד פעם חוזר לקוד האתי.
עודד פורר: הבטחת שתיתן לגב' שם לדבר, והיא מרגישה מקופחת.
אלי אלאלוף: לאלה.
עודד פורר: אני יודע שאתה לא מקפח פה בוועדה.
מרק כצנלסון: אני חוזר לקוד האתי.
מרק כצנלסון: חובה לזכור שכאשר כתבנו את הקוד האתי הייתה אמירה שהיא לא כתובה בקוד האתי, אבל הייתה אמירה: אתם סוג של קופת חולים פרטית לתייר.
מרק כצנלסון: פרופ' ברבש מנהל בית חולים "איכילוב" לשעבר, כאשר הוא עזב את בית החולים הוא פתח חברה, סוג של קונסיירז', זה תיירות מרפא רק לישראלים, לאלה שהמחלות שלהם כל כך מורכבות שמערכת הבריאות לא מצליחה לעזור להם.
מרק כצנלסון: אנחנו נתקלים בחולים האלה כל יום ויום שבאים מחו"ל, הם כולם מוזנחים, הם כולם במצב קשה.
מרק כצנלסון: אתה חייב לראות אותם כמכלול, אתה חייב להעסיק הרבה רופאים Freelancers.
מרק כצנלסון: אז חשוב מאוד להסתכל עלינו ולהפסיק להסתכל עלינו כמתווכים.
מרק כצנלסון: אנחנו לא סוג של מתווכים, אנחנו סוג של קופת חולים פרטית לתייר.
מרק כצנלסון: אנחנו גם אור לגויים.
אלי אלאלוף: אתה מסתבך איתי.
מרק כצנלסון: אני לא מסתבך.
מרק כצנלסון: אנחנו המצאנו פה מודל - - -
יואל קובלב: אני חושב שאולי המילה מפיקים מתאימה יותר.
יואל קובלב: אנחנו מפיקים של שירות רפואי.
טל נשרי: אולי כדאי להחזיר את כל הנושא הזה רק לרופאים, אם ככה, אם זה קופת חולים.
אלי אלאלוף: בואו נחיה עם ההגדרה הקיימת.
אלי אלאלוף: אלה.
אלה בסנטין: תודה רבה.
אלה בסנטין: מה שרציתי, למרות שזה בעיכוב רב בשבילי, הבן אדם פה דיבר על שקיפות מלאה.
אלה בסנטין: אז אני גם מבקשת שקיפות כשאני הולכת לסופר וקונה קוטג' בחמישה שקלים, אז שירשמו לי את המחיר האמיתי של זה.
עודד פורר: כמה זה עלה לסופר.
אלה בסנטין: וגם כשאני הולכת ל"זארה", שייתנו לי את המחיר האמיתי של השמלה שהם שמים ב-500 שקל, שירשמו כמה זה עלה בדיוק מסין, גם ב-50 שלך.
עודד פורר: אגב, יש לי הצעת חוק כזו בעניין של הירקות.
אלי אלאלוף: זה החלום שלי פעם להיות סוחר, אלה.
יצחק פפו: מה הקשר?
אלה בסנטין: זה מאוד קשור.
מיכאל צ'יגירינסקי: זה לא קשור.
יצחק פפו: רפואה זאת רפואה וקוטג' זה קוטג', זה לא אותו דבר.
אלה בסנטין: לא, זה לא.
אלה בסנטין: השקיפות בכל מקום.
יצחק פפו: זה שאתם מכניסים את הקוטג' לכל דבר זאת הבעיה.
אלה בסנטין: בבית מרקחת שירשום לי את המחיר האמיתי שהוא קנה שהוא קנה ב"טבע", ושבכל מקום ירשמו לי את המחיר האמיתי שקנו מהודו ומסינגפור ומ-eBay.
אלה בסנטין: בכל חנות חשמל קונים מ- eBayושמים מחיר פי שלושה, וזה בסדר, הכול בסדר.
אלה בסנטין: אז שידרוש שקיפות בכל העולם.
אלה בסנטין: והכלכלה תקרוס בכל מקום.
אלי אלאלוף: אני בולע את הבדיחה שלי, אני אספר לך בהזדמנות.
אלה בסנטין: כן, התקדמנו.
אלה בסנטין: אמרתי באמת, כן.
אלי אלאלוף: יש לנו עוד חמש דקות, לאיזה סעיף?
מיכאל צ'יגירינסקי: סליחה, אבל מזמן כבר לא.
אלי אלאלוף: מזמן מה?
עודד פורר: מזמן לא דיבר.
מיכאל צ'יגירינסקי: דקה אחת, יש לי הצעה.
מיכאל צ'יגירינסקי: פה דיברו על תחרות, אז לא תהיה תחרות אם תהיה תיירות מרפא, אם נחייב שיהיה רופא בכל חברה לא תהיה תחרות.
מיכאל צ'יגירינסקי: אז יש לי הצעה.
מיכאל צ'יגירינסקי: כשתוכנית הטיפולים תהיה חתומה על-ידי רופא בחברה שיש רופא, ובחברה שאין רופא שייעזרו ברופא של מוסד רפואי.
מיכאל צ'יגירינסקי: אין בעיה.
מיכאל צ'יגירינסקי: אין פה בעיה של תחרות.
אלי אלאלוף: נגיע לסעיף המפורט ואז אולי נאמץ את ההצעה שלך או משהו כזה.
אלי אלאלוף: אני מציע שנסיים בשלב זה.
אלי אלאלוף: נגענו בנושאים הכבדים שעד עכשיו אמרו לי: אל תתקרב.
אלי אלאלוף: אז אתם רואים?
אלי אלאלוף: אפשר גם בנושאים כבדים למצוא נוסחאות טובות.
אלי אלאלוף: חברים, נתחיל ותוך כדי הדיון יצטרפו עוד חברים.
אלי אלאלוף: חברי, לא רק אתם מתרגשים אלא גם אנחנו.
אלי אלאלוף: היום ה-13 ביוני 2018, ל' בסיון התשע"ח, השעה 9:05 ואני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: ראש חודש טוב לכולם.
אלי אלאלוף: אנחנו שמחים שהשדולה למען יהודי אתיופיה מתכנסת היום במתכונת מאוד מיוחדת.
אלי אלאלוף: אנחנו מתכנסים היום מפני שהממשלה אמורה לדון בשבוע הבא בהמשך העלייה של יהודי אתיופיה ואני בטוח שבדיון היום נגיע למסרים שיונחו בפני הממשלה וכי כל חברי הכנסת וסיכום הדיון היום יעשו את העבודה כדי שהממשלה תקבל את ההחלטות הנכונות ביותר בנושא הזה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, נפתח בכמה מילים של חבר הכנסת אברהם נגוסה שבזכותו גם חבר הכנסת חיליק בר, גם חבר הכנסת מאיר כהן ואנכי היינו יחד אתו באתיופיה לפני כמה חודשים.
אלי אלאלוף: לפני כמעט שנה.
אלי אלאלוף: היינו באדיס אבבה ובגונדר וראינו את המצב של יהודי אתיופיה בכאב רב.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה הכול, נמשיך ונעשה הכול למען העלאת יהודי אתיופיה, כל יהודי אתיופיה ללא מספר מדויק כי אף אחד לא יודע כמה יהודים עוד נשארו באתיופיה והם זקוקים ורוצים בכמיהה בלתי רגילה לעלות לארץ שלנו.
אלי אלאלוף: בבקשה, אברהם, תפתח ומיד אחר כך נקרין סרטון שעשו החברים מהקואליציה למען יהודי אתיופיה כאשר את כל העבודה מול הוועדה שלנו והשדולה הובילה הילה סעדיה.
הילה סעדיה: אני וגם יקיטה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לברך אותך על התכנסות השדולה.
אברהם נגוסה: הקמת את השדולה מיד אחרי שחזרנו מאתיופיה, אחרי שראינו את אחינו באדיס ובגונדר ממתינים שנים רבות בתנאים לא תנאים כדי להגיע לארץ ישראל ולהתאחד עם הוריהם, עם בניהם, עם בנותיהם ועם אחיהם.
אברהם נגוסה: מאז חזרנו חבריי חברי הכנסת, פעלנו גם חבר הכנסת חיליק בר, גם חבר הכנסת מאיר כהן וחברי כנסת נוספים כמו חבר הכנסת דוד אמסלם, חבר הכנסת דוד ביטן, חברת הכנסת רויטל סויד.
אברהם נגוסה: אני מאוד רוצה להודות להם, לחבר הכנסת, שפעלנו כאיש אחד ודחפנו.
אברהם נגוסה: מאז הביקור שלנו יש לנו 1,400, מתוכם 92 עלו לפי חוק השבות ו-1,308 עלו לפי החלטת הממשלה.
אלי אלאלוף: צריך להודות לרשות האוכלוסין.
אלי אלאלוף: שעשתה עבודה אדירה בתקופה יחסית קצרה.
אברהם נגוסה: נמצא כאן ראש האגף מר עמוס ארבל שבאמת על פי החלטת הממשלה פעלו ו-1,400 אחינו הגיעו לכאן.
אברהם נגוסה: אני מברך על העבודה שלהם.
אברהם נגוסה: אחינו ממשיכים לסבול, להמתין שם והמשפחות כאן ולכן הפתרון צריך להיות ביצוע החלטת הממשלה מספר 716 שהתקבלה פה אחד בשנת 2015.
אברהם נגוסה: כל קיצוץ, כל תכנית, כל קיצור דרך, זה לא פותר את הבעיה.
אברהם נגוסה: מה שיפתור את הבעיה ויביא את אחינו שממתינים שנים שם, זה ביצוע החלטת הממשלה 716 משנת 2015.
אברהם נגוסה: להביא אותם בהקדם האפשרי.
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו דורשים מממשלת ישראל, מראש הממשלה, משר האוצר, משר הפנים.
אברהם נגוסה: חשוב מאוד לציין שהיום הנושא נמצא בדיון וכנראה יהיה בדיון בוועדת השרים ביום שני בראשות ראש הממשלה אבל אני אומר להם שהמפתח כאן הוא שר הפנים.
אברהם נגוסה: אם שר הפנים אריה דרעי בא ואומר שהוא מוכן ללכת על זה לביצוע החלטת הממשלה שהוא תמך בה.
אברהם נגוסה: הייתה לי שיחה עם שר האוצר וחד וחלק אמר שזאת לא בעיה של תקציב.
אברהם נגוסה: אני חושב שהקריאה שצריכה לצאת מכאן היא ששר הפנים שהוא ממונה מטעם ממשלת ישראל בעניין אשרות כניסה או אישור עלייה למדינת ישראל, הוא צריך להוביל את הנושא הזה וללכת בדרכו של מר"ן הרב עובדיה יוסף.
אברהם נגוסה: הוא זה שהתחיל את המהלך הזה ובזכותו נמצאים כאן 150,000 יהודים במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אנחנו דורשים משר הפנים ללכת בדרכו של הרב עובדיה יוסף.
אברהם נגוסה: סיים את המצווה בה הוא התחיל.
אברהם נגוסה: לא יתכן שהיום שר הפנים אריה דרעי צריך לעצור את העלייה מאתיופיה.
אברהם נגוסה: מדצמבר 2017 אין עלייה ואפילו לא של אדם אחד.
אברהם נגוסה: לא הגיעו למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אני שוב מברך את הדור הצעיר.
אברהם נגוסה: אני מרגיש חזק כי זה לא אברהם נגוסה.
אברהם נגוסה: היום יש דור חדש והדור החדש מוביל את המאבק ואני שמח ואני גאה בבני העדה, בכל החברה הישראלית.
אברהם נגוסה: אני לא אנקוב עכשיו בשמות אבל יישר כוח.
אברהם נגוסה: תמשיכו.
אברהם נגוסה: נמשיך עם תמיכה של חברי הכנסת ונביא את אחינו בהקדם האפשרי.
אברהם נגוסה: אני גם רוצה לברך את חתן חידון התנ"ך.
אברהם נגוסה: זאת ממש גאווה לקהילה.
אברהם נגוסה: הנה הבחור שעומד לפנינו.
אברהם נגוסה: ראינו אותו באדיס אבבה עת היינו שם בביקור.
אברהם נגוסה: הוא אחד החזנים שם ויצא במקום השני בחידון התנ"ך הבינלאומי.
אברהם נגוסה: הוא נמצא בישראל.
אברהם נגוסה: בביקור שלי עם נשיא מדינת ישראל נפגשנו עם המשפחה שלו שם ואני מקווה שהמשפחה שלך תגיע בהקדם האפשרי.
אלי אלאלוף: תודה על מילות הפתיחה.
אלי אלאלוף: יש לנו סרט שעשיתם.
אלי אלאלוף: בבקשה, בואו נראה אותו.
אלי אלאלוף: עוד מעט טיגבו ידבר אתנו מאדיס.
אלי אלאלוף: הוא יהיה בסקייפ בשיחה ישירה אתנו.
אלי אלאלוף: גם לי הייתה הזכות לראות אותו בתפקודו המדהים בקהילה באדיס אבבה.
אלי אלאלוף: התפללנו אתו כל החברים שיושבים כאן.
אלי אלאלוף: אח של טיגבו כאן.
אלי אלאלוף: עוד מעט תראה אותו.
אלי אלאלוף: טיגבו, שלום.
אלי אלאלוף: אתה מדבר ישר עם ועדה של הכנסת.
אלי אלאלוף: אני מאוד מתרגש מהתפילה שקיימנו אתך עת היינו באדיס אבבה יחד עם החברים שלי מאיר כהן, חיליק בר ואברהם נגוסה שאני לא צריך להציג אותו.
אלי אלאלוף: תפילה מדהימה שהובלת במקום הזה.
טיגאבו גלגאי: תודה.
אלי אלאלוף: ספר לנו מה קורה היום בקהילה שלך.
טיגאבו גלגאי: אנחנו חיים במקום קשה.
טיגאבו גלגאי: זה לא קל.
טיגאבו גלגאי: כל יום חושבים על עלייה.
טיגאבו גלגאי: רק הגוף שלנו נשאר כאן והלב שלנו עלה מזמן.
אלי אלאלוף: אנחנו הרגשנו את זה.
אלי אלאלוף: אני מאוד מתרגש ובלי לפגוע בתפילות האחרות שהיו לי בחיים האחרים, אני לא זוכר תפילה שבה בכיתי כל כך מרוב התרגשות לראות את היופי של התפילה שלך, את המסירות, את הכוונה, את הרגישות שלך ואיך כל הקהל יחד אתך התפלל, גם אלה שלא ידעו את השפה ואת המילים.
אלי אלאלוף: הם לא הפסיקו לומר בכוונות שלהם כמה הם כמהים למדינת ישראל, לארץ שלהם.
אלי אלאלוף: חזרתי יחד עם החברים ומאז אנחנו עושים כמה שאפשר.
אלי אלאלוף: לא אומר שהצלחנו מספיק אבל נעשה את זה כדי שנצליח כי אנחנו רוצים לראות כל אחד מכם אתנו כאן בבית שלו מסודר וחי את החיים של המדינה.
אלי אלאלוף: נמצא אתנו אחיך.
אלי אלאלוף: בוא לכאן.
אלי אלאלוף: כמה זמן אתה כאן?
טפרה גלגאי: 15 שנים.
אלי אלאלוף: 15 שנים לא ראית אותו?
טיגאבו גלגאי: כן.
אלי אלאלוף: כמה זה מרגש.
אלי אלאלוף: תשאל אותו מה שאתה רוצה.
אלי אלאלוף: תשאל אותו מה שעוד לא שאלת אותו הבוקר.
טפרה גלגאי: מה נשמע?
טפרה גלגאי: (שיחה באמהרית).
קריאה: דברו בעברית.
טיגאבו גלגאי: נשאלנו למה אנחנו כאן.
טיגאבו גלגאי: אנחנו מחכים יותר מ-20 שנים לעלות לארצנו ואנחנו מתים כאן.
טיגאבו גלגאי: אני מבקש שתעלו אותנו.
טיגאבו גלגאי: די להיות כאן.
טיגאבו גלגאי: מספיק לנו.
אלי אלאלוף: מתי אתה עולה?
טיגאבו גלגאי: לא יודע.
טיגאבו גלגאי: רק הקדוש ברוך הוא יודע.
אלי אלאלוף: ודאי שאתה מוכן אישית לעלות.
טיגאבו גלגאי: כל יום אני מוכן לעלות.
אלי אלאלוף: וכמוך כל הקהילה שנמצאת אתך.
טיגאבו גלגאי: גם הם.
אלי אלאלוף: הרב יואל בן נון רוצה לבוא לברך אותו?
יואל בן נון: כן.
סנטיהו טאדסה: מה שלומך?
סנטיהו טאדסה: (שיחה באמהרית).
אלי אלאלוף: נמצא אתנו הרב יואל בן נון שהוא אדם מדהים בפני עצמו ולא רק כרב.
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים ממנו לברך אותך.
אלי אלאלוף: לא הרבה אנשים יש להם זכות לברך אותך אבל לו מגיעה הזכות הגדולה הזאת.
יואל בן נון: מגיע לי בזכות זה שאני מלווה את העלייה הזאת מאז מבצע שלמה.
יואל בן נון: מהשבת של מבצע שלמה.
יואל בן נון: אנחנו מתפללים שמתקיימים ויתקיימו במהרה כל דברי הנביא ישעיהו שאמר "והיה ביום ההוא יתקע בשופר גדול ובאו העובדים בארץ אשור והנידחים בארץ מצרים" – זה עד אתיופיה – "וישתחוו לה' בהר הקודש בירושלים".
טיגאבו גלגאי: כל יום אנחנו מתפללים.
טיגאבו גלגאי: התלמידים שלי שואלים אותי מתי נעלה.
טיגאבו גלגאי: הרב הבית כבר בידינו.
טיגאבו גלגאי: הקדוש ברוך הוא מחכה שנעלה.
טיגאבו גלגאי: תעלו אותנו.
טיגאבו גלגאי: אנחנו מבקשים שתעלו אותנו ושייבנה בית המקדש בקרוב.
טיגאבו גלגאי: אנחנו רוצים ללכת ברגל לירושלים שלוש פעמים בשנה.
טיגאבו גלגאי: קודם כל, להעלות.
טיגאבו גלגאי: הקדוש ברוך הוא מחפש אותנו.
טיגאבו גלגאי: הוא שאל כשאנחנו מתפללים איפה כולם, איפה האחים.
טיגאבו גלגאי: נעלה ונהיה ביחד.
טיגאבו גלגאי: בקרוב ייבנה ביתה מקדש שלנו.
יואל בן נון: שמעתי עולים מאתיופיה שאמרו איפה אתה גר, בירושלים אבל איפה בירושלים?
יואל בן נון: בפתח תקווה.
יואל בן נון: איפה בירושלים?
יואל בן נון: בלוד.
יואל בן נון: בבאר שבע.
יואל בן נון: כל הארץ היא ירושלים, ארץ ציון ירושלים כפי שאנחנו שרים בהמנון.
יואל בן נון: במהרה יתקיים וכולכם עד האחרון ייתקע בשופר גדול ובאו העובדים והנידחים וישתחוו לה' בהר הקודש בירושלים.
טיגאבו גלגאי: אמן.
אלי אלאלוף: שתדע, יש כאן חמישה חברי כנסת ואם אחד מכם רוצה, בבקשה.
אלי אלאלוף: אתה זוכר את מאיר כהן שהיה אתנו מהביקור באתיופיה.
מאיר כהן: שלום.
אלי אלאלוף: יש לו דבר משותף אתך ואתי.
אלי אלאלוף: שלושתנו מאפריקה.
מאיר כהן: שלום לך.
טיגאבו גלגאי: שלום וברכה.
טיגאבו גלגאי: בוקר טוב.
מאיר כהן: אנחנו שומעים בכאב גדול את מה שאתה אומר.
מאיר כהן: יושבים כאן אותם פקידים נחמדים שנמצאים ואחד הדברים שאני קורא במסמכים זה שהם לא נותנים שם תעדוף.
מאיר כהן: אני מקווה שגם החדר מבין למה אני מתכוון.
מאיר כהן: אנחנו מבטיחים שלפחות כאן בוועדה ובוועדה של חבר הכנסת נגוסה נעשה הכול כדי שההחלטה הזאת תבוצע.
מאיר כהן: דע לך שאנחנו מירושלים הרחוקה והקרובה ללב שלך, יש חברי כנסת שעושים הכול כדי להביא אתכם ארצה.
מאיר כהן: תודה רבה ושיהיה לך יום טוב.
טיגאבו גלגאי: תודה רבה.
הילה סעדיה: לפני שנסיים את שיחת הווידאו, יש לי רק שאלה אחת.
הילה סעדיה: יושבים כאן פקידים, כמו שציין חבר הכנסת מאיר כהן, שהם מתעסקים בעלייה.
הילה סעדיה: יש כאן חברי כנסת, גורמים מאוד משמעותיים.
הילה סעדיה: מה יש לך לומר להם לקראת ישיבת הממשלה בשבוע הבא?
טיגאבו גלגאי: אני רוצה לומר שאנחנו האחים שלכם.
טיגאבו גלגאי: אנחנו ממתינים הרבה זמן.
טיגאבו גלגאי: למה לא עלינו?
הילה סעדיה: אוהבים אותך טיגבאו ונמשיך להיאבק בשבילך.
הילה סעדיה: תודה רבה.
אלי אלאלוף: אם הוא יכול להישאר על הקו, בבקשה.
הילה סעדיה: הוא יכול להישאר עד סוף הישיבה.
אלי אלאלוף: אמרו לי שהגיע קייס.
אלי אלאלוף: לפני מספר חודשים אברהם ביקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לתת לנו נתונים.
אלי אלאלוף: לצערנו הנתונים בינתיים, למרות הפער בזמן, לא השתנו אבל רצינו לבקש להציג אותם.
נורית יכימוביץ כהן: תודה ליושב ראש.
נורית יכימוביץ כהן: אני חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת.
נורית יכימוביץ כהן: אני כתבתי את המסמך שנמצא לפניכם על השולחן.
נורית יכימוביץ כהן: מי שאין לו את המסמך, אפשר להוריד אותו מאתר מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
נורית יכימוביץ כהן: המסמך נקרא יישום החלטת הממשלה 1911, כניסה לישראל מטעמי איחוד משפחות לבני קהילות גונדר ואדיס אבבה.
נורית יכימוביץ כהן: אנחנו כתבנו את המסמך הזה לבקשת יושב ראש ועדת העלייה והקליטה חבר הכנסת אברהם נגוסה שביקש מאתנו לדעת מה סטטוס יישום החלטת הממשלה 1911.
נורית יכימוביץ כהן: למדנו שהחלטת הממשלה הזאת מבוססת על החלטת ממשלה קודמת, כמו שכבר נאמר כאן, מספר 716 שהיא בעצם הייתה החלטת ממשלה הצהרתית, היא לא קבעה תקציב להעלאת הזכאים אלא היא קבעה שצריך להביא לישראל את אחרוני בני קהילות ממתינים.
נורית יכימוביץ כהן: כמו שאמרתי, היא לא תקצבה את הבאתם.
נורית יכימוביץ כהן: בעקבות ההחלטה גם הוקם צוות בין-משרדי שהמליץ על החלטת הממשלה 1911.
נורית יכימוביץ כהן: המטרה של שתי ההחלטות האלה הייתה לתת מענה למצבים הומניטריים קשים ולהעלות לישראל קרובי משפחה מדרגה ראשונה של אנשים שכבר חיים בישראל, שכבר קיבלו אישור זכאות וכן הלאה.
נורית יכימוביץ כהן: החלטת ממשלה 1911 התקבלה באוגוסט 2016 והיא קבעה יעד של הבאת 1,300 מועמדים שכניסתם תאושר לישראל ותקצבה את הבאת המועמדים האלה בהתאם.
נורית יכימוביץ כהן: התקצוב הוא בהתאם לזכאותם של עולים מאתיופיה למרות שבעצם האנשים האלה לא נכנסים לישראל מכוח חוק השבות אלא מכוח חוק הכניסה לישראל.
נורית יכימוביץ כהן: הקריטריונים נקבעו גם בהחלטת ממשלה 1911.
נורית יכימוביץ כהן: מדובר כאן בקרובי משפחה מדרגה ראשונה כאשר ההחלטה פירטה קצת יותר לפי סדר עדיפויות להבאת האנשים.
נורית יכימוביץ כהן: קודם כל בודדים, לאחר מכן הורים שילדיהם כבר בישראל, ילדים בגירים, אלמנים או אלמנות ויתומים בגירים שלהורים שלהם הייתה זכאות.
נורית יכימוביץ כהן: הייתי רוצה להסב את תשומת לבכם לאיזושהי בעיה בין שני סעיפים של החלטת הממשלה כאשר סעיף 5 להחלטת הממשלה קבע שהבאת המועמדים תיעשה בהתאם לדחיפות לפי סדר הקריטריונים שציינתי וביחד עם זה סעיף 4 אמר שהבאת הממתינים לא תתעכב עד לגיבוש רשימת כל הזכאים לכניסה לישראל.
נורית יכימוביץ כהן: במתח שבין שני הסעיפים האלה, בין הדחיפות בהבאת האנשים והרצון לא להתעכב, לבין תעדוף, נוצר מצב או שיטת פעולה ברשות האוכלוסין וההגירה של משרד הפנים לפיה הם קיבלו בקשות, הם קיבלו 5,420 בקשות לכניסה לישראל, וכשהם התחילו לעבור על הבקשות, הם גילו שחלק מהבקשות כפולות ומשולשות, כלומר, מצב שבו יותר ממשפחה אחת בישראל מבקשת את כניסתה של אותה משפחה שעדיין נמצאת באתיופיה ואז כמובן היו צריכים לאחד את הבקשות.
נורית יכימוביץ כהן: רשות האוכלוסין וההגירה לא ידעה לומר לנו בדיוק כמה כפולות כאלה יש.
נורית יכימוביץ כהן: הם כן ידעו לומר לנו ש-326 בקשות אושרו ואלה בעצם 1,300 האנשים שנכנסו.
נורית יכימוביץ כהן: 209 בקשות נדחו ובהן היו 847 בני אדם.
נורית יכימוביץ כהן: לאחר שהושלם אישור כניסתם של 1,300 המועמדים, בעצם הרשות הפסיקה לטפל בשאר הבקשות, כנראה בגלל שלא היה תקציב אבל נראה לי שרשות האוכלוסין תסביר את זה בעצמם.
נורית יכימוביץ כהן: בעצם בגלל כל הבקשות הכפולות והמשולשות, הרשות כרגע לא יכולה לומר לנו לא כמה בקשות עדיין לא נבדקו אבל הבקשות אצלם וגם לא כמה אנשים מסתתרים בתוך הבקשות שמספרן לא ידוע.
נורית יכימוביץ כהן: לפי נתוני הסוכנות עד סוף 2017 נכנסו לישראל 1,308 אנשים במסגרת החלטת הממשלה, שלושת-רבעי מהם מגונדר ורבע מאדיס אבבה.
נורית יכימוביץ כהן: חשוב לומר לגבי העובדה ששאר הבקשות לא נבדקו שאין ברשות האוכלוסין אפשרות לחזור לממשלה ולדווח במדויק כמה אנשים מסתתרים בבקשות שלא נבדקו.
נורית יכימוביץ כהן: זה משהו שנדרש מהם בהחלטת הממשלה הקודמת.
אלי אלאלוף: למה הם לא יכולים?
נורית יכימוביץ כהן: כי הם לא יודעים כמה בקשות יש וכמה אנשים מסתתרים בתוכן.
נורית יכימוביץ כהן: הם לא יכולים לומר כמה בעלי פוטנציאל לזכאות עדיין חיים שם.
נורית יכימוביץ כהן: המידע הזה, כדאי לשאול אותם לגביו.
נורית יכימוביץ כהן: הבקשות עצמן נמצאות בידי משרד הפנים והם בעצם הפסיקו לטפל בהן כאשר החלטת ממשלה 1911 קבעה שככל שרשות האוכלוסין תתרשם כי מספר הזכאים לכניסה על פי החלטה זו גבוה או נמוך באופן משמעותי מ-1,300, יובא הדבר מחדש לאישור הממשלה.
נורית יכימוביץ כהן: בעצם הנתונים אמורים להיות אצלם.
נורית יכימוביץ כהן: נשארנו עם כמה שאלות מפתח להמשך.
נורית יכימוביץ כהן: קודם כל צריך לשאול כמה אנשים בעלי פוטנציאל לזכאות נמצאים עדיין באתיופיה ושאלה נוספת היא לגבי ההגדרה של האוכלוסייה שאותה ישראל מוכנה לקלוט במסגרת חוק הכניסה לישראל.
נורית יכימוביץ כהן: אולי נסיים בעניין התעדוף.
נורית יכימוביץ כהן: יכול להיות שבאתיופיה נשארו אנשים שמצבם ההומניטרי קשה במיוחד ובעצם הבקשה שלהם אפילו לא הגיעה לכלל בחינה.
נורית יכימוביץ כהן: תודה.
אברהם נגוסה: שאלה לגבי עמוד 5.
אברהם נגוסה: קהילות הממתינות באדיס אבבה ובגונדר.
אברהם נגוסה: יש כאן גם טבלה.
נורית יכימוביץ כהן: כן.
נורית יכימוביץ כהן: אלה נתונים שקיבלתי מהרב ולדמן שאסף את הנתונים של הקהילות עצמן באתיופיה.
נורית יכימוביץ כהן: על פי הנתונים האלה בשנת 2016, לפני החלטת הממשלה 1911, היו כ-9,400 מועמדים.
נורית יכימוביץ כהן: חלק מהם הגיעו במסגרת החלטה 1911 ולכן ההערכה שלנו היא – אני מוכרחה לומר שזאת הערכה גסה ולכן לא ציינתי אותה קודם – שכרגע יש שם כ-8,500 אנשים בעלי פוטנציאל להיות זכאים.
נורית יכימוביץ כהן: אבל כמו שאמרתי, מידע יותר מדויק כן טמון בתוך הבקשות שבמשרד הפנים.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת חיליק בר.
יחיאל חיליק בר: אני אתחיל במילה טובה ואמשיך בכמה מילים פחות טובות.
יחיאל חיליק בר: מילה טובה לכל הגורמים המקצועיים שעושים עבודה בסוכנויות השונות, במשרדים הממשלתיים השונים, במסגרת מה שהממשלה – ותכף נדבר על הממשלה – נותנת לכם לעשות.
יחיאל חיליק בר: באמת לכם יישר כוח.
יחיאל חיליק בר: אתה יודע אדוני היושב ראש וגם אברהם נגוסה, אנחנו היינו שם פעם אחת והיו שם משלחות רבות כמה פעמים.
יחיאל חיליק בר: הפרשה הזאת של 8,000 היהודים שנמצאים בגונדר ובאדיס באותן מחנות המתנה, היא תיזכר היסטורית בפרספקטיבה שאנחנו נסתכל עליה כאחת הפרשות הכי חמורות, האיוולות הכי לא נכונות שטבולות בריח גס של גזענות וטיפול בירוקרטי כושל.
יחיאל חיליק בר: התירוצים שנותנים לגברת הזאת ממרכז המחקר והמידע – ואני לא מאשים אותך חלילה – שמענו אותם מנובמבר 2011 והמשפחות האלה שמעו אותם במשך קרוב ל-20 שנים.
יחיאל חיליק בר: יושבים כאן אנשים שהסבא והסבתא והאח שלהם נמצאים שם אבל הם עלו והמדינה לא יודעת איך להסביר את זה והמדינה לא יודעת לזהות איזה מספר ממתינים או מבקשים.
יחיאל חיליק בר: יודעים את המספר.
יחיאל חיליק בר: היו 9,400, עלו 1,400, יש עכשיו 8,000, יודעים מי הם, יודעים היכן הם רשומים, הם נמצאים גם אצל הרב ולדמן וגם במשרד הפנים.
יחיאל חיליק בר: היינו עם הנציג של משרד הפנים ויודעים כולם.
יחיאל חיליק בר: אני שואל אותך אדוני היושב ראש דבר אחד.
יחיאל חיליק בר: נניח שיש ספק קטן או בינוני לגבי יהדותם של חלק מהאנשים.
יחיאל חיליק בר: נניח.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שלא.
יחיאל חיליק בר: אגב, אם לי יורשה לומר, אנחנו ראינו את היהודים שנמצאים שם.
יחיאל חיליק בר: את המקוואות שלהם, את בתי הספר שלהם, את חתן התנ"ך שיושב כאן.
יחיאל חיליק בר: אגב, זה מדהים.
יחיאל חיליק בר: הוא עלה אבל המורה שלו שלימד אותו תנ"ך, הוא לא זכאי לעלות.
יחיאל חיליק בר: זה דבר מדהים.
יחיאל חיליק בר: לגבי היהדות.
יחיאל חיליק בר: הרי אומר משרד הפנים, השר דרעי, שיכול להיות שחלק כן זכאים.