GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאל חיליק בר: נניח ש-200 או 300 מתוך אותם 8,000, נניח ש-400 או 1,000 הם לא בדיוק יהודים למרות שהם בפרקטיקה יהודים יותר מהרבה ישראלים יהודים שנמצאים כאן אבל נניח שלא.
יחיאל חיליק בר: נניח ש-1,000 לא.
יחיאל חיליק בר: אז מה מעדיפה המדינה לעשות?
יחיאל חיליק בר: מעדיפה להשאיר 7,000 יהודים כשרים שלגביהם כנראה אין ספק, רק הבירוקרטיה לא מאפשרת להם והרישומים והכשלים של המערכת לא מאפשרים להם.
יחיאל חיליק בר: הם יהיו בני ערובה 20 שנים.
יחיאל חיליק בר: דור שלם של אנשים שנולד שם בגלל איזשהו ספק.
יחיאל חיליק בר: לכן אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר לך דבר אחד.
יחיאל חיליק בר: עלו, ואני שמח שעלו, למעלה ממיליון יהודים מרוסיה.
יחיאל חיליק בר: למעלה ממיליון יהודים מרוסיה ואני שמח שכל אחד ואחת מהם כאן.
יחיאל חיליק בר: לא הייתה בדיקה דקדקנית לגביהם כמו שיש לגבי אותם 8,000.
יחיאל חיליק בר: אם את התהליך שעוברים אחינו ואחיותינו בגונדר ובאדיס, אם את התהליך שהם עוברים, היו מעבירים על אותם מיליון, אני לא יודע כמה מהמיליון האלה היו נמצאים בארץ.
יחיאל חיליק בר: אז אתה שואל את עצמך למה, מה קרה, מה ההבדל בין אלה מרוסיה לאלה מאתיופיה.
יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה לצעוק כאן את התשובה אבל התשובה ברורה לכולם.
יחיאל חיליק בר: לכן צריך לומר לשר שאם אנחנו לא רוצים גם מוסרית להמשיך להרגיש כמדינה גזענית שעושה איפה ואיפה בין שחור ללבן, כדאי שקודם כל יעלו את כל ה-8,000, יאחדו את הסבתות עם הנכדים לפני שהן חלילה ילכו לעולמן, ייתנו להם את התפילה שלהם שאנחנו ראינו בבתי הכנסת ובבתי המדרש ובבתי הספר לעלות לירושלים, לדרוך בירושלים, יממשו אותה.
יחיאל חיליק בר: אנשים מתים שם ונקברים שם אחרי שהם מחכים 20 שנים.
יחיאל חיליק בר: קודם כל תעלו.
יחיאל חיליק בר: אם חלילה תגלו איזה 200 מסתננים, נחשוב מה לעשות אתם, כאילו אין כאן עוד 40,000 מסתננים מאפריקה שבאמת הם לא יהודים.
יחיאל חיליק בר: אני ישבתי עם נציגי משרד הפנים והם אומרים לי שב-8,000 - אז היו 9,400 – האלה, ב-9,000, יכול להיות שיש כאלה שנכנסו כי הם ידעו שבישראל יותר טוב.
יחיאל חיליק בר: אז יכול להיות שמסתננים לתוך הקבוצה.
יחיאל חיליק בר: יכול להיות.
יחיאל חיליק בר: אבל זה זניח.
יחיאל חיליק בר: זה בטל בשישים.
יחיאל חיליק בר: המדינה היום בחוק וברישיון מחזיקה אלפי יהודים כשרים שהפרקטיקה היהודית שלהם היא הרבה יותר משל הרבה אנשים כאן, מחזיקה אותם כבני ערובה בתוך הבירוקרטיה הזאת והמספרים האלה והתירוצים האלה שנותנים למרכז המחקר והמידע.
יחיאל חיליק בר: לכן אני מסיים ואני אומר שאנחנו צריכים לדרוש ולהתחיל לאיים עוד פעם.
יחיאל חיליק בר: נגוסה, כשאתה איימת בפעם הקודמת, זה עזר.
יחיאל חיליק בר: אני מוריד בפניך את הכובע.
יחיאל חיליק בר: אני אומר שהממשלה הזאת לפעמים, צריך לשים לה את המראה הטיפה גזענית מול הפרצוף, אבל אם לא, להתחיל לאיים כדי שקודם כל יעלו את ה-8,000 האלה לכאן ואחר כך יעשו את הבדיקות.
יחיאל חיליק בר: תאחדו את המשפחות האלה ותשימו סוף לאיוולת המרושעת והגזענית הזאת שכמעט 20 שנים מכה באחינו באתיופיה.
אברהם נגוסה: אני אומר לך שגם עכשיו אני לא מהסס לעשות את זה כפי שעשינו, אני וחבר הכנסת דוד אמסלם.
אברהם נגוסה: אני הייתי רוצה לעשות את זה ואני לא מהסס.
אברהם נגוסה: אבל אתם יודעים שאנחנו היום 66 חברים ואם אני לא אצביע, זה לא משנה לממשלה.
אברהם נגוסה: אם חבריי מהקואליציה מצטרפים אלי, עוד ארבעה, חמישה, שישה, אנחנו יכולים לעשות זאת.
אברהם נגוסה: אני רק רוצה לחזק את העניין.
אברהם נגוסה: אין מישהו שהוא לא מחוץ לקהילה.
אברהם נגוסה: מי אלה ה-8,000 האנשים האלה?
אברהם נגוסה: 1,000 מהם, יש להם בנים ובנות כאן.
אברהם נגוסה: 2,200 מהם, יש להם כאן הורים.
אברהם נגוסה: 2,500 מהם, יש להם אחים ואחיות.
אברהם נגוסה: 2,300 מהם, יש להם דודים ודודות ובני דודים.
אברהם נגוסה: לכן כל ה-8,000 שאתה בודק אחד-אחד, אתה לא מוצא מישהו שהוא מסתנן.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר שאין פחד כזה.
יחיאל חיליק בר: לא אמרתי שיש פחד.
יחיאל חיליק בר: אמרתי שזה תירוץ שנתנו למרכז המחקר והידע של הכנסת.
אברהם נגוסה: ודאי.
יחיאל חיליק בר: לי אין ספק שכל אחד מה-8,000 האלה הוא יהודי כשר ויהודייה כשרה, ובוודאי בפרקטיקה שלו היום-יומית.
יחיאל חיליק בר: אתה יודע, בישראל, גם אני, אני לא קם בבוקר וישר מתפלל שחרית כמו מישהו אחר.
יחיאל חיליק בר: בפרקטיקה הם הרבה יותר מסורתיים או דתיים ממני.
יחיאל חיליק בר: אבל לא רק שאין ספק אלא הם גם באמת עושים את זה.
יחיאל חיליק בר: ראינו איך בתנאים לא תנאים הם בונים מקוואות שגם זה יוצר להם בעיות ובתי כנסת ובתי מדרש ואיך מהם יוצא חתן תנ"ך ישראלי.
יחיאל חיליק בר: לכן באמת צריך להכות בברזל הכין שהוא חם.
יחיאל חיליק בר: אני אומר לך שגם אם תאיים בכלים הפוליטיים שיש לך ולנו, ואני אומר לך שכדאי אולי, אם אנחנו לא רואים שהחלטת הממשלה בשבוע הבא תקבל משהו רציני, אני חושב שצריך לעבור, מעבר לצעירים האלה שיוצאים לרחובות, לכלים פוליטיים הרבה יותר דרסטיים בנושא הזה.
אלי אלאלוף: נמצאת כאן נציגת משרד ראש הממשלה.
הילה טל אביטן: כן.
אלי אלאלוף: אמרו לי שבשעה 10:30 את צריכה לעזוב.
אלי אלאלוף: אנחנו נחזור אליך ולעמוס מרשות האוכלוסין מעט יותר מאוחר, אחרי שתשמעו עוד כמה עדויות של בני הקהילה.
אלי אלאלוף: יש לי הערה אחת כוללת.
אלי אלאלוף: הקהילה היהודית היחידה שסופרים אותה ובודקים את המספר שלה כל יום שני וחמישי זאת קהילת יהודי אתיופיה.
אלי אלאלוף: לקהילה הזאת יש גם טרמינולוגיה מוזרה.
אלי אלאלוף: עולים מאתיופיה, בני אתיופיה, העלייה מאתיופיה.
אלי אלאלוף: אף אחד לא מוסיף את המילה הבסיסית בשבילה הם כולם רוצים להגיע לארץ.
אלי אלאלוף: הם יהודי אתיופיה.
אלי אלאלוף: כבוד הרב, אתה יכול להצטרף אלינו.
אלי אלאלוף: אני רוצה לחזור על ההתייחסות ליהודי אתיופיה.
אלי אלאלוף: מצרפת בקושי עולים כל שנה – והמספרים הולכים ויורדים – פחות מ-4,000 שעלו בשנה שעברה.
אלי אלאלוף: פחות מהשנה הקודמת.
אלי אלאלוף: שם יש מנגנון שלם שמחפש בנרות יהודים כדי שיעלו והם לא עולים.
אלי אלאלוף: יש מערכת של הסוכנות, של הגופים המקומיים, של הציונים, אלה ששולחים אחרים והם נשארים שם כדי להיות ציונים מתמידים כאלה, וכאן יש לנו קהילה שהיא מוכנה תוך דקה לעלות לישראל ובלי לסגור אותה.
אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, ואברהם אני אומר לך כי אתה אימצת לצערי את ההגדרה של הממסד.
אלי אלאלוף: אין שום סיבה לדבר על סגירת קהילת אתיופיה.
אלי אלאלוף: אני בא מ-פז ממרוקו, תאמינו לי שיש אולי 100 יהודים שמעזים לומר שהם יהודים.
אלי אלאלוף: אף אחד לא חשב לסגור את הקהילה היהודית.
אלי אלאלוף: למה כאן סוגרים?
אלי אלאלוף: למה מדברים בגמר?
אלי אלאלוף: הבטחתם שזה הסוף.
אלי אלאלוף: מי הבטיח?
אלי אלאלוף: ואם מחר מי שלא הרגיש יהודי לפני כמה חודשים ועכשיו הוא מרגיש יהודי, הוא יהודי, גם בהלכה שלנו.
אלי אלאלוף: הוא יכול להתעורר ליהדותו ואנחנו חייבים להיות לידו כדי לחזק אותו.
אלי אלאלוף: אנחנו צריכים להפסיק עם המכסות האלה.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה להגיד שזה מזכיר שלטונות אחרים.
אלי אלאלוף: אבל אנחנו לא יכולים להיות במצב שמצד אחד מדברים על חוסר תקציב, ואני אומר את זה באחריות מלאה כחבר הסיעה של שר האוצר, כאשר אין בעיה תקציבית.
אלי אלאלוף: כל תרגיל, כולל התרגיל לספור כל עלייה, כל יהודי מאתיופיה שמגיע לארץ, צריך למצוא לו 145,000 שקלים, בולשיט.
אלי אלאלוף: זה מספר שהמציאו במשרד ראש הממשלה, וגברת, נציגת משרד ראש הממשלה, תרשמי את זה, בתקופה של האדון אודי פראוור כדי שזה ייראה תקציב מנופח שאי אפשר להשיג אותו במדינה שיש לה 400 מיליארד שקלים תקציב שנתי.
אלי אלאלוף: זאת לא הבעיה.
אלי אלאלוף: אם מחר תהיה חס וחלילה מכה באחת הקהילות היהודיות בעולם, בריצה יביאו את כולם במטוס אחד.
אלי אלאלוף: אם כן, אין שום סיבה שכאן המספרים, נכנסנו כבר למספרים, למיון כזה או אחר, מה זה כאן?
אלי אלאלוף: בדרך כלל – ואני מכיר טוב את יהדות צרפת למרות שאני מרוקאי – אם יבוא מישהו לסוכנות היהודית בפריז וירצה להירשם לעלייה, תאמינו לי שמהר מאוד הוא יעלה.
אלי אלאלוף: אף אחד לא יגיד שגמרנו את המכסה, אין לנו תקציב, אין לנו דירה מוכנה אלא קודם כל יביאו אותו, ובצדק.
אלי אלאלוף: זאת הציונות הנפלאה שלנו, זאת שמאפשרת לכל יהודי ברגע שהוא רוצה לבוא, לבוא.
אלי אלאלוף: שייקרא אברמוביץ או ייקרא סעדיה.
אלי אלאלוף: אין סיבה שכל החלטות הממשלה האלה המבוססות על הגדרות טכניות יעלו על ההחלטות המהותיות שהן הכמיהה לירושלים.
אלי אלאלוף: מי שמרגיש שייך לירושלים, שיבוא.
אלי אלאלוף: זה בית שלו וביום שהוא יגיע, יהיה עם כל הזכויות, גם שלנו הוותיקים.
אלי אלאלוף: אני רוצה שנבין את זה, שנפסיק עם השיטה הטכנית, הטכנוקרטית, הבירוקרטית שהעלייה מאתיופיה צריכה לעלות לקריטריונים.
אלי אלאלוף: מתי עשינו דבר כזה?
אלי אלאלוף: שיהיה ברור לכולם שאנחנו כאן בוועדת הרווחה שמחים לארח אתכם כאן היום, זה הבית שלכם ולא שלנו ולא של אף אחד.
אלי אלאלוף: אני שמח שחברי הכנסת כאן.
אלי אלאלוף: כל מי שבא, כל החברים שהגיעו, הגיעו עם הלב ולא עם המחשב בראש.
אלי אלאלוף: אני מבקש, זה המסר המרכזי או הבסיסי שיצא מכאן לישיבת הממשלה – תפסיקו לספור את יהודי אתיופיה.
אלי אלאלוף: תביאו אותם.
אלי אלאלוף: אין שום סיבה ש-8,000 לא יוכלו להגיע בשנה הנוכחית.
אלי אלאלוף: המדינה ידעה לעשות את זה, היא יודעת לעשות את זה והיא עוד יותר חזקה כדי לעשות את זה גם עכשיו.
אלי אלאלוף: זה המסר שיצא מכאן.
אלי אלאלוף: אחר כך, הטכניקה, נשאיר לטכנאים, לטכנוקרטים, לעשות את הדברים הנדרשים.
אלי אלאלוף: כל מי שיש לו אח או אחות או אימא או קרוב לא מדרגה ראשונה, מהי דרגה ראשונה?
אלי אלאלוף: בן דוד שלי שנשוי לגויה, שגדל כנוצרי ועכשיו הוא רוצה לעלות, הוא לא עולה?
אלי אלאלוף: כן עלה.
אלי אלאלוף: מישהו בדק את הציציות שלו?
אלי אלאלוף: לא, אבל הוא עלה מצרפת.
אלי אלאלוף: לכן אני חוזר ואומר שהמאבק הוא מאבק על תפיסה, על מהי יהדות אתיופיה.
אלי אלאלוף: מאז אני ביקרתי – ותודה אברהם שהבאת אותנו לשם – אני מרגיש שהתנהגנו בגזענות כלפי יהדות אתיופיה.
אלי אלאלוף: אין לי מושג אחר לומר זאת.
אלי אלאלוף: אני גאה על כך שגם משרד המשפטים בדוח שלו דיבר על המאבק בגזענות כלפי יהודי אתיופיה.
אלי אלאלוף: הוא אמר את זה.
אלי אלאלוף: הוא כתב את זה.
אלי אלאלוף: משרד המשפטים ולא קבוצת חברים.
אלי אלאלוף: לכן, אם אנחנו לא רוצים פנים גזעני, כדאי שנשנה את תפיסתנו לגבי יהדות אתיופיה.
אלי אלאלוף: התבקשתי מראש שכאשר יגיע הקייס, כבודו יוכל לדבר.
אלי אלאלוף: קייס עזריה אביו, בבקשה.
עזריה אביו: תודה לאדוני היושב ראש, לכל הקהל שהגעתם מכל רחבי הארץ.
עזריה אביו: מ-1992 עלינו במבצע שלמה.
עזריה אביו: מספר יהודי אתיופיה לא יסתיים ב-8,000.
עזריה אביו: אלה לא 8,000 ולא 7,000 ולא 10,000.
עזריה אביו: אנחנו רוצים כמו שדיברת שהכול יהיה פתוח בפני יהודי אתיופיה כדי לעלות כיהודים.
עזריה אביו: זה מה שאנחנו מבקשים.
עזריה אביו: 8,000 או 7,000, זה פרויקט.
עזריה אביו: יהודי אתיופיה נמצאים בכל רחבי הארץ.
עזריה אביו: יש אנשים שצריך להעלות אותם והם מחכים הרבה שנים לאיחוד משפחות.
עזריה אביו: אמנם יש לנו בעיה עם משרד הפנים ועם הסוכנות שאנחנו לא מרוצים מהעבודה שלהם יש מסתננים ואנחנו הקייסים יודעים מי זה זרע יהודי ומי הוא יהודי.
עזריה אביו: אברהם נגוסה יודע והוא נלחם.
עזריה אביו: אנחנו דיברנו גם אתו עשרות פעמים.
עזריה אביו: הקייסים רוצים לעשות.
עזריה אביו: להעלות את כל היהודים במהירות כדי שלא ימותו שם ולא יחלו בכל מיני מחלות, חיידקים, שודדים.
עזריה אביו: אני שלוש פעמים ביקרתי אותם והמצב שלהם הוא לא כשל בני אדם.
עזריה אביו: 10 אנשים נמצאים בחדר.
עזריה אביו: 20 אנשים נמצאים בשירותים.
עזריה אביו: הם לא יכולים לשכור מקום ראוי.
עזריה אביו: אנחנו ביקשנו להעלות אותם.
עזריה אביו: אנשים מחכים.
עזריה אביו: אנחנו ביקשנו לאחד אותם.
עזריה אביו: אנשים מחכים בגונדר ובאדיס אבבה.
עזריה אביו: היו אנשים מצד אחד יהודים ומצד אחד נוצרים.
עזריה אביו: מהאבא יהודים ומהאימא נוצרים.
עזריה אביו: אנחנו ישבנו ביחד והחלטנו שאם הם זרע יהודי, להביא אותם.
עזריה אביו: מאז התחילה העלייה אנחנו בעד להעלות אותם, את יהודי אתיופיה.
עזריה אביו: אמנם מאז הבית השני כל העם התפזר בכל העולם והתפזרו מכל מיני סיבות, מלחמות וכולי.
עזריה אביו: אתיופיה לא הייתה מדינה קלה אלא כל פעם היה רעב, מלחמות, שודדים.
עזריה אביו: אנחנו רוצים לערב גם את הקייסים ולהביא אותם במהירות.
עזריה אביו: אנחנו רוצים שיבואו היהודים.
עזריה אביו: אתם הלכתם והרבה אנשים הלכו לראות אותם ולהכיר אותם.
עזריה אביו: תודה רבה.
עזריה אביו: לפני שבוע פנה אלי מישהו ממשפחת גדיה שהיא יהודייה.
עזריה אביו: יש לה שבעה ילדים והם הגיעו כבר ל-600 נפשות.
עזריה אביו: אנחנו יודעים את הדורות מי הוא יהודי ומי לא יהודי, מאיזו משפחה הוא הגיע, אם הוא באמת במשפחת גדיה.
עזריה אביו: אנחנו יודעים עם מי התחתנה אימא שלו.
עזריה אביו: אם כן, אנחנו יודעים מי הוא יהודי ומי לא.
עזריה אביו: אנחנו רוצים שהמדינה תהיה מדינה יהודית.
עזריה אביו: תודה.
אלי אלאלוף: רויטל סויד, בבקשה.
רויטל סויד: שוב אנחנו נפגשים כי אנחנו נפגשים שנה אחרי שנה, חודש אחרי חודש, יום אחרי יום וכל פעם מתווספים אלינו עוד ועוד אנשים למאבק הכול כך חשוב הזה.
רויטל סויד: לי הייתה הזכות לבקר גם באדיס וגם בגונדר ולראות את האנשים שממתינים, לשמוע את הסיפורים, ופשוט לחזור לארץ ולא להבין איך יכולה להיות ממשלה במדינת ישראל שלא מאפשרת ל-8,000 האנשים או לכל מי שנשאר שם לעלות לארץ.
רויטל סויד: איך יכול להיות שיש לנו כאן חיילים, ילדים, אנשים שמעורים כאן בחיים, גדלו כאן, נולדו כאן ואבא שלהם, סבא שלהם, סבתא שלהם, אחים שלהם, דודים שלהם נשארו שם.
רויטל סויד: איפה עוד יכולה להיות סיטואציה כל כך הזויה, לא אפשרית, לא הגיונית?
רויטל סויד: לצערי הרב גם נגועה בגזענות שלא תאפשר העלאת יתרת הקהילה לארץ.
רויטל סויד: אני חושבת שהמאבק שלנו הוא מאבק שאנחנו לא נרפה.
רויטל סויד: קודם כל, אני שמחה שכולנו ביחד בו.
רויטל סויד: אסור לנו להרפות מזה.
רויטל סויד: זו החלטה אחת להעלות את יתרת הקהילה לארץ.
רויטל סויד: אני לא צריכה לספר לאנשים שיושבים כאן באיזה תנאים הם חיים, באיזו סכנה, באיזה עוני.
רויטל סויד: אני לא צריכה לספר לאף אחד כי רובכם הייתם שם.
רויטל סויד: אני לא צריכה לספר על הפרוכת שיש באדיס עם השמות של כל מי שנפטר במהלך ההמתנה הזאת של ה-18 שנים.
רויטל סויד: זה לא הגיוני הקול שלנו חייב להיות ברור וחד וחלק, וזה בדיוק כמו שאתה אמרת.
רויטל סויד: כמו שמעלים יהודים או מי שעל פי חוק השבות יכול לעלות מכל העולם, לא יכול להיות שחייל ישרת כאן בארץ וסבתא שלו שם.
רויטל סויד: לא יכול להיות שתהיה אישה שהיא מעל 90, שיש לה כאן חמישים נינים – לא רק נכדים וילדים אלא 50 נינים – והיא לא עולה לארץ.
רויטל סויד: איפה נשמע האבסורד הזה?
רויטל סויד: זו אטימות, זו אטימות הלב, זו אטימות המערכת, זו אטימות הבירוקרטיה ואנחנו חייבים לשים לזה סוף.
רויטל סויד: זו חובה.
רויטל סויד: זה פשוט לא הגיוני.
נורית קורן: אני אקצר כי כבר כל הדברים נאמרו.
נורית קורן: הדבר החשוב ביותר הוא שלא יתכן שמדינת ישראל לא עושה הכול כדי לקצר את הסבל של כל הממתינים במחנה העלייה.
נורית קורן: אני לא רוצה לחזור שוב על הדברים ולומר אבל אני לא מבינה איך חיילים שמשרתים כאן במדינה, ההורים שלהם לא יכולים לקבל את כרטיס העלייה ולעלות ולהיות כאן.
נורית קורן: אני לא מבינה את האטימות הזאת שחלק מהמשפחה כאן וחלק מהמשפחה שם.
נורית קורן: אנחנו צריכים לקחת את מה שמשרד המשפטים קבע כדוח הגזענות, למיגור הגזענות, ולראות.
נורית קורן: כל מה שהם עשו שם, זה לא יעזור לטפל רק כאן בארץ אלא צריך קודם כל לטפל בהחלטה הזאת ולהביא את כולם לכאן.
נורית קורן: הם חלק מאתנו, הם האחים שלנו, הם יהודים וזה מה שצריך לעמוד לנגד עינינו.
נורית קורן: אני אתמוך בכל דבר שתעשה כי אני חושבת שצריך למנוע את הסבל הזה.
נורית קורן: הסבל הזה כל פעם מחזיר אותי אחורה לסבל של התימנים כשהם עלו ארצה ב-1948, עת הם חיכו שבע שנים במחנה עד שהם הגיעו לכאן ובמשך הזמן הזה הרבה אנשים נפטרו.
נורית קורן: היום אנחנו ב-2018 וזה לא יכול להיות שיתנהגו כך לעולים.
נורית קורן: הגיע הזמן שיתנהגו בצורה הולמת וישדרו לכל האוכלוסייה בארץ שכולנו אותו הדבר וזה לא משנה הבדלי הצבע של העור.
נורית קורן: בשום פנים ואופן לא.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת פנינה תמנו שאה.
פנינה תמנו: אדוני היושב ראש, ראשית אני רוצה לברך אותך על הדיון המאוד מאוד חשוב ולברך את הבאים לוועדה.
פנינה תמנו: אני חושבת שיושבת כאן אחת הסוגיות האנושיות שמעלות שאלות כל כך רבות בעניין ההתנהלות של המדינה ואנחנו יכולים לעבור על סדר יומה של הכנסת בשבוע האחרון ואני לא חושבת שיש סוגיה שתשתווה לסוגיה שדנה בדיני נפשות.
פנינה תמנו: צריך לומר את האמת ואמרתי את זה גם בעבר.
פנינה תמנו: השאלה שיושבת לפנינו היא כבר לא שאלת הניסיון לשאול מי הוא יהודי האוטנטי הטהור ומי לא, כי בעצם מי שיצר את הבעיה ואת כל הסוגיה של מי הוא זרע ישראל, מי רשאי לעלות והאם בכלל יש אותם קריטריונים והאם באמת נוהגים ללא משוא פנים וללא גזענות, מי שיצר את כל החולי הזה והמצב בו אנחנו נמצאים עכשיו, זו מדינת ישראל.
פנינה תמנו: שמעתי את הקייס אביהו, מי שעומד בראש מוסד הקייסים, שבאומץ רב הוא אומר שלא שיתפו אותם, לא הכניסו אותם לתמונה, מה שהיה אמור לקצר בוודאי ובהחלט את השוקת השבורה לפניה אנחנו עומדים עכשיו.
פנינה תמנו: מעבר לכך, העבודה של מדינת ישראל שנעשתה לאורך השנים הייתה סחבת וגרירת רגליים בזמן שהם דנים בדיני נפשות.
פנינה תמנו: אני תמיד אמרתי שצריך לבדוק תיק-תיק ותוך שנה במקסימום היו צריכים להכריע בתיקים.
פנינה תמנו: העניין הוא שיש הרבה תיקים שלא מקבלים תשובה.
פנינה תמנו: יש רשימה והרי אין כל כך ויכוח על הרשימה למרות החרדה של מדינת ישראל והייתה חרדה וגם אני חרדה למדינת ישראל ולצביונה וליהדותה כנכדה של קייס ובמשפחה של קייסים.
פנינה תמנו: אבל כעת, כאשר אנחנו כבר נמצאים עם רשימה שאתה יודע מה?
פנינה תמנו: חלקם, זאת לא שאלה יהודית.
פנינה תמנו: איחוד משפחות.
פנינה תמנו: אנחנו כיהודים לא יכולים להיות יותר ערלי לב ולומר שבשם היהדות ובשם מדינת ישראל, מדינה יהודית, אנחנו נראה משפחות שסובלות ונקרעות.
פנינה תמנו: זה לא יכול להיות.
פנינה תמנו: לכן אדוני, אני חושבת שגם הכיוון שאנחנו הולכים אליו הוא קצת מסוכן כי לבוא ולבקש החלטת ממשלה, ואז ההחלטה הזאת תאשר מכסה מסוימת - כאשר תמיד עם יוצאי אתיופיה יש את המכסות, שזה כל כך מקומם וזה לא רק קשור בעלייה אלא זה קשור גם בקבלה לבתי ספר ובהרבה מאוד תחומים – אנחנו בעצם לא בכיוון הנכון כי מה שאנחנו צריכים לדרוש זה להכריע על הרשימה כולה ולהחליט שבתוך שלוש פעימות או שתי פעימות בשנה אחת מעלים את כולם.
פנינה תמנו: אחרת, כל אלה שחרדים מכך שאולי ייכנסו עוד למחנה – אגב, זה גם לא בדיוק מחנה – הבעיה לא תיפתר לעולם.
פנינה תמנו: באמת יש מקרים לא הוגנים גם מצד אנשים שעלו ונגיד מישהי שהתחתנה והיא נוצרייה, לה אין באמת שום לגיטימציה לדרוש את משפחתה אחר כך.
פנינה תמנו: זה ברור לכולנו.
פנינה תמנו: אבל הגיעה העת לקחת את הרשימה אתה אנחנו מסכימים ולהעלות אותם בשתיים-שלוש פעימות, לסגור את זה יחד עם ממשלת אתיופיה, וכל מי שאחר כך ירצה להיכנס לרשימה, יצטרך לפנות לשגרירות וכל תיק ייבדק עם האנשים הטובים ביותר והמסורים ביותר.
פנינה תמנו: כרגע ממשלת ישראל בורחת מהכרעה בנושא הזה.
פנינה תמנו: זאת סוגיה לא פשוטה.
פנינה תמנו: אני שוב אומרת שהיא מורכבת והיא תצריך תקציבים.
פנינה תמנו: שאף אחד לא יספר לנו סיפורים שזה לא עניין של תקציבים.
פנינה תמנו: זה עניין תקציבי וכרגע זה במגרש הפוליטי.
אלי אלאלוף: לא היית בתחילת הדיון אבל אני מסרתי בשם שר האוצר, וגם אברהם אמר זאת, שאמר שאין בעיה תקציבית בנושא הזה.
פנינה תמנו: שר האוצר אומר שאין בעיה תקציבית, שרת הקליטה אומרת שיש לה מקום.
אלי אלאלוף: אני דיברתי בשם מי שאמר לי.
אלי אלאלוף: מי שלא אמר לי, אני לא ציינתי.
פנינה תמנו: צריך לשאול את הרב דרעי שחרד לצביונה של מדינת ישראל, ואני רוצה לומר לי שגם אני חרדה לא פחות ממנו וכך גם הרבה אנשים שיושבים כאן, כולל הקייסים, שחרדים לא פחות ממנו, כולל הרב סהלה שיושב כאן, והמטרה שלנו הם שיעלו רק אלה שיש להם זיקה לישראל, זרע ישראל, ובוודאי שלא יגיעו אנשים שאין להם שום קשר למדינת ישראל.
פנינה תמנו: אבל יש היום רשימה שחייבים להכריע לגביה כי אחרת אנחנו נמצא את עצמנו גם בכנסת ה-21 יושבים ודנים בדיני נפשות בזמן שהאנשים סובלים שם.
אלי אלאלוף: הרב יואל בן נון.
יואל בן נון: ברוך השם יש לנו מדינה ויש לנו כנסת.
יואל בן נון: תודה לכם וכל הכבוד על המפגש הזה.
יואל בן נון: אני בנושא הזה עסוק מאז מבצע שלמה.
יואל בן נון: לא נאמרה כאן המילה החשובה המשפטית, למה חוק הכניסה ולא חוק השבות?
יואל בן נון: חבר הכנסת אלי אלאלוף, אתה דיברת על חוק השבות.
יואל בן נון: אתה דיברת במילים של חוק השבות.
יואל בן נון: כל ההשוואה לצרפת, לכל מקום בעולם, זה חוק השבות.
יואל בן נון: למה חוק השבות לא חל עליהם?
יואל בן נון: אני זוכר משנים רבות את ראשת ממשלת ישראל גולדה מאיר זיכרונה לברכה שעמדה כאן ואמרה: אני לא אתן שיישארו אנשים אפילו ממשפחות שהתרחקו, משפחות שהתבוללו, בנים ונכדים של סבא יהודי, אני לא אתן והתווכחה עם נציגי המפלגות הדתיות על חוק השבות.
יואל בן נון: חוק השבות נוסח לפי מצב ההתבוללות של יהודי רוסיה.
יואל בן נון: לכן יש כאן מאות אלפים, בנים, צאצאים של יהודים ואינם יהודים לפי ההלכה אבל הם עלו לפי חוק השבות.
יואל בן נון: למה מאתיופיה עולים לפי חוק הכניסה?
יחיאל חיליק בר: תגיד לנו למה.
יואל בן נון: למה זה הומניטרי?
יואל בן נון: למה רק עושים לנו טובה?
יואל בן נון: לא טובה, אנחנו רוצים את היהודים מזרע ישראל לפי חוק השבות.
יואל בן נון: אלא מה, הם לא מצליחים לפתור את זה משפטית.
אלי אלאלוף: כבודו, לא נעים לי להפסיק אותך אבל התשובה שתקבל היא שכל מי שרוצה לחזור לחוק השבות, יכול.
אלי אלאלוף: הבעיה היא כמה אתה מדקדק בבדיקה.
יואל בן נון: לא נכון.
יואל בן נון: הם אומרים שחוק השבות לא חל על מי שהוא בן דת אחרת.
יואל בן נון: אני אומר להם שהאנשים האלה מזמן הם אינם בני דת אחרת אלא הם יהודים והם מזרע ישראל.
יואל בן נון: בפתרון משפטי קל אפשר לפתור את זה כי אם חוק השבות חל עליהם, אז כולם כאן.
יואל בן נון: מה, תכריחו אותנו לעשות משהו כדי שהם יהיו זכאים לפי חוק השבות?
יואל בן נון: יש מוצא כזה.
יואל בן נון: אני לא רוצה להגיע לזה.
יואל בן נון: אני רוצה להוסיף משפט אחד לשר אריה דרעי.
יואל בן נון: רק תקרא מה כתב הרב עובדיה יוסף זכר צדיק לברכה ותעשה מה שמורך ורבך אמר וחתם.
יואל בן נון: זה הכול.
יחיאל חיליק בר: כשמדברים בכנסת על כניסה לישראל, כאשר מדברים על מסתננים, על פליטים, על אנשים שבאים ממדינות ערב, כל השאר, צרפת, אנגליה, רוסיה – זה חוק השבות.
יחיאל חיליק בר: למה חוק הכניסה לישראל?
יחיאל חיליק בר: התשובה היא פשוטה ואמרנו אותה הרבה פעמים.
יחיאל חיליק בר: תעשו את החשבון לבד.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת דן סידה.
דן סיידה: תודה אדוני היושב ראש.
דן סיידה: אני התלבטתי קשות אם להתבטא בפורום הזה.
דן סיידה: אני חבר כנסת חדש.
דן סיידה: אני פעם ראשונה בדיון הזה ולא מספיק למדתי את הנושא.
דן סיידה: אני נחשפתי ליהדות אתיופיה כמו כל אחד מעם ישראל דרך התקשורת, דרך חברים של הבנים שלי בגולני ובצנחנים שהתארחו אצלם.
דן סיידה: זו הדרך פחות או יותר בה נחשפתי והכרתי את בני הקהילה היקרה הזאת.
דן סיידה: אני מתבטא כאן בגלל דברים שאמר הרב בן נון בסיפא של הדברים שלו.
דן סיידה: אני מקווה מאוד שאף אחד לא חושד או חושש שהרב אריה דרעי, יושב ראש התנועה שלנו, נגוע או שהמחשבות שלו הן לא לגופו של עניין.
דן סיידה: כמו שאמר הרב בן נון, אנחנו גדלנו על ברכי פסיקתו של מר"ן עובדיה יוסף לגבי יהדותם, לגבי הקהילה היקרה הזאת, כך שאין ספקות שזה הבית שלהם כמו שהוא שלנו.
דן סיידה: אני רק חושב שכדאי מאוד שיהיה מהלך שקודם כל נביא את כולם לכאן ואת כל הבדיקות הטכנוקרטיות נעשה כאן.
אלי אלאלוף: ההמלצה שלך מצטרפת להרבה המלצות של חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אעבור לדור הצעיר בזכותו אנחנו כאן ובזכותו המדינה תתקיים.
אלי אלאלוף: נציג בני עקיבא, שירן עמוסי, בבקשה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לך שכאשר חזרתי מהסיור במיוחד באדיס אבבה, כל הקישוטים שהיו על הקירות היו של בני עקיבא.
אלי אלאלוף: כל החולצות של הקבוצה של החזן היו של בני עקיבא.
אלי אלאלוף: פניתי לראש בני עקיבא ואמרתי לו למה הם הפסיקו לפעול, הרוח שלכם שם.
אלי אלאלוף: אתה יודע מה אמר לי?
אלי אלאלוף: אין לנו כסף.
אלי אלאלוף: אני הזדעזעתי מההתנהגות ואשמח אם אתה תוכל לתקן את המצב העגום הזה שהרוח שלכם שם ואתם לא שם.
שירן עמוסי: אני אומר שאם הייתי יכול לתקן איזשהו מצב עגום, הייתי דואג שלא יהיה צורך בבני עקיבא שם.
שירן עמוסי: לצערי אני לא יכול.
שירן עמוסי: גם התכתבנו על זה במייל.
רויטל סויד: אני חייבת לומר, כמי שהייתה שם, שתפילת ערב שבת, קבלת שבת, שבת בבוקר, זה הכול בני עקיבא, זה הכול בזכותכם וכל הכבוד.
אלי אלאלוף: כבר לא בזכותם.
אלי אלאלוף: הם לא שם.
רויטל סויד: אי אפשר להאשים אותם.
אלי אלאלוף: באופן רשמי אני אומר את זה, שבני עקיבא לא שם.
רויטל סויד: אי אפשר להאשים אותם על זה שהם לא שם.
אלי אלאלוף: להאשים אותם.
אלי אלאלוף: חלק מהאחריות של כל אחד מאתנו לאחר.
שירן עמוסי: בתנועת בני עקיבא יש כמה אלפי חברים שיש להם משפחה קרובה ורחוקה שממתינה לעלייה באתיופיה.
שירן עמוסי: חניכים שלנו, מדריכים שלנו, קומונריות שלנו בעבר ובהווה.
אלי אלאלוף: היום יש קומונרים באתיופיה?
שירן עמוסי: אני מדבר כרגע על כאן.
אלי אלאלוף: אתם עושים עבודה נפלאה כאן.
אלי אלאלוף: מה שמעניין זה מה היחס שלכם ליהדות אתיופיה באתיופיה.
שירן עמוסי: הסניף בגונדר הוא סניף שהוקם על ידי בני עקיבא בישראל.
אלי אלאלוף: מה המצב שלכם היום בקרב הקהילה היהודית באתיופיה?
שירן עמוסי: כיום אין משהו ישיר שאפשר לומר.
שירן עמוסי: אני רוצה לומר שאתה מדבר עם נציג של בני עקיבא בישראל.
שירן עמוסי: בני עקיבא בישראל היא זו שיזמה את הקמת הסניף בגונדר.
אלי אלאלוף: ראיתם את סדר היום?
אלי אלאלוף: זאת היסטוריה.
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על החיים היום, על אלה שחיים שם, הצעירים הנפלאים כאשר ראינו את אחד הנציגים שלהם ויש כאן עוד נציגים אחרים.
רויטל סויד: אבל אדוני היושב ראש, אני לא חושבת שצריך לכעוס עליהם.
רויטל סויד: הם תנועת נוער כאן בארץ.
אלי אלאלוף: אני מבקש ממנו למסור להנהגה שלו שעליה לחזור לפעילות באתיופיה באופן מלא.
רויטל סויד: אולי כדאי לממן להם את הפעילות הזאת שם.
אלי אלאלוף: אם זה היה ביהודה ושומרון, היו מוצאים תקציבים.
שירן עמוסי: מדובר בקהילה יהודית שמנהלת אורח חיים יהודי ושואפת לשוב לארץ אבותיה.
שירן עמוסי: בפסח האחרון הייתה ועידה ארצית של התנועה והוועידה הוציאה קריאה לממשלה בעניין.
שירן עמוסי: אני רק רוצה לצטט את לשון הקריאה: "התנועה קוראת לממשלת ישראל ליישם את החלטתה ולפעול בהתאם לעמדת הרבנות הראשית לשם עלייתה המיידית של שארית יהודי אתיופיה הממתינים לעלייה שנים רבות בתנאים קשים".
אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע את נציגי המשפחות.
אלי אלאלוף: זמנץ בילילין.
זמנץ בילילין: אני לוחמת בגדוד לביא.
זמנץ בילילין: 16 שנים בארץ.
זמנץ בילילין: יש לי שתי אחיות שנשארו שם, הן נשואות.
זמנץ בילילין: עלינו לכאן ב-2006.
זמנץ בילילין: אמרו לנו שהם יעלו אחרי כמה חודשים ולא תהיה בעיה.
זמנץ בילילין: יהודיות לכל דבר.
זמנץ בילילין: האחיות שלי זכאיות לעלות לפי חוק השבות ולא לפי חוק הכניסה ולא לפי החלטת הממשלה.
זמנץ בילילין: אני לא מבינה למה המשפחה שלי צריכה להיקרע ואימא שלי כל היום בוכה.
זמנץ בילילין: כשאני חוזרת מהבסיס, אני רואה את הכאב שלה.
זמנץ בילילין: אני שומרת על המדינה שלי וכשאני חוזרת הביתה, אני צריכה לראות את זה.
זמנץ בילילין: אם זאת המדינה עליה אני מגינה, אני מוכנה להוריד את המדים.
זמנץ בילילין: תפסיקו את הכאב של אימא שלי.
זמנץ בילילין: אתם תוקפים את האנשים שיושבים כאן ואומרים מה הולך שם, מה הולך באתיופיה, מי שומר על איך זה מתנהל שם?
זמנץ בילילין: אתם חברי הכנסת שיושבים כאן, תילחמו בשבילנו.
זמנץ בילילין: פעם בחודש-חודשיים מתקיימות הוועדות האלה אליהן יש לנו את האפשרות לבוא ולומר את מה שיש לנו לומר.
זמנץ בילילין: אבל אימא שלי לא יכולה לומר.
זמנץ בילילין: אני יכולה לתאר את הכאב שלה אבל לא להרגיש אותו.
זמנץ בילילין: אני רוצה לראות אתכם נפרדים ולא רואים את הבנים שלכם חודש.
זמנץ בילילין: אימא שלי לא ראתה אותן 13 שנים.