GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
30681: חיפשנו בית חולים גדול, ואפשר להגיד שתל השומר הוא בית חולים גדול מאוד במרכז הארץ, בהובלת פרופסור קרייס, ודוקטור צימליכמן שהיה מאוד minded לעניין הזה כבר מן ההתחלה; והלכנו לפריפריה, עם הקושי והמורכבות, בהרבה מאוד היבטים, שלא אמנה אותם עכשיו.
30681: ראינו מנהלים שאומרים: "אנחנו מוכנים להציג נתונים, לעמוד מאחורי החשיפה של החצר האחורית של בית החולים ולהגיד 'יש בידינו לעשות שינוי'.
30681: " עכשיו היה צריך לקבוע מה היעד.
30681: אפשר היה לקבוע יעד אפס, שהוא כנראה לא ריאלי, ואפשר היה לקבוע משהו שהוא בדרך.
30681: קבענו בכוונה יעד מאתגר.
30681: הגדרנו את הזיהומים הקשים שפרופסור כרמלי דיבר עליהם ואמרנו: הולכים לזיהומים המאתגרים ביותר, בשכיחות הגבוהה שלהם, כאשר היה קושי גדול מאוד באותו בית חולים על בסיס מה שקיים לעשות שינוי, ורוצים לראות מה קרה.
30681: המנחה המקצועי שלנו הוא דוקטור צימליכמן, שהביא גם את התפיסה מארצות הברית של בקרת איכות, שאומרת ששיתוף הפעולה בין מניעה ובקרת איכות בבתי חולים, ההבנה שזה סיפור אנושי, עם ההבנה שלנו על היבטים ארגוניים וניהוליים, בשיתוף פעולה עם יחידת הזיהומים, גם המקומית וגם הארצית, יכול לחולל שינוי.
30681: תמחרנו את התקציב של המיזם בסדר גודל של 12 מיליון שקלים.
30681: אני אומרת את זה בכוונה כבר בפתיח כי זה סדר גודל של כ-6 מיליון שקלים לבית חולים, אל מול המיליארדים שעליהם מדברים כביכול זה תנאי קיומי שבלעדיו אי אפשר.
30681: אנחנו נראה שאפשר.
30681: נאמר שהפטנט הזה מחייב גם שינוי בהשקעה.
אלי אלאלוף: 12 מיליון שקלים לבית חולים?
30681: 12 מיליון שקל לשני בתי חולים, עם כל מינהלת שקשורה בדבר.
30681: פה אני מראה איך ניתן לצמצם משמעותית את הזיהומים.
30681: מצד אחד אנחנו רואים את הקיים, את המוכר, את הידוע, שמדבר על בניית תשתיות, וזה נאמר פה, וכוח אדם.
30681: אם מישהו ירצה עכשיו להשקיע מיליארדים בדבר הזה, אנחנו מצדיעים ואומרים "נהדר".
30681: האם זה תנאי משמעותי, הכרחי, בלעדי לשיפור ולהורדת הזיהומים – נטען שלא.
30681: אנחנו טוענים שלא.
30681: כבר שנתיים המיזם פועל בתוך בתי החולים ואנחנו אומרים: אל תספרו את התירוץ הזה, שזה תנאי הכרחי, כי באותם בתי חולים, עם אותם תנאים, עם אותן תשתיות פחות או יותר, בשינויים כאלה ואחרים, אפשר לחולל שינוי.
30681: אני מדברת גם על התשתיות וגם על הצפיפות, גם על תוספת מאות עובדים, שזה הוצג כתנאי.
30681: גם על מערכות מידע, שללא ספק ישפרו משמעותית.
30681: אני טוענת שהם לא תנאי משום שהמיקוד הוא לא בזיהומים.
30681: להבנתנו הזיהום הוא תוצאה, הוא סימפטום של דבר הרבה יותר גדול ורחב.
30681: אנחנו אומרים: בואו נתמקד באנשים, בואו נתמקד בשינוי ארגוני, בואו נתמקד בתרבות ארגונית.
30681: זה מה שעשינו בהרחבת תפיסת האחריות.
30681: הבדיחה העצובה בהקשרים רחבים אחרים, שאומרת "הניתוח הצליח והחולה מת", נכונה ממש גם כאן.
30681: לא יכול להיות שתפיסת האחריות תהיה רק לעניין המקצועי גרידא אלא צריכה להיות לזה השלכה והשפעה עד הקצה, של להשתחרר מבית החולים ללא זיהום.
30681: שקיפות, מדידת תחרות – תיכף דוקטור צימליכמן יראה איך זה נעשה בתל השומר.
30681: המחלקה כאורגן – אנחנו לא מתייחסים רק למנהל בית החולים או למנהל המחלקה אלא גם לאחות, לכל הצוות הרפואי וגם למנקה בקצה.
30681: שיטות ניהול והובלת שינוי – אני אומרת, הייתה וקיימת פתיחות יוצאת דופן בתוך בית החולים, גם על ידי צוות האיכות וגם על ידי צוות הזיהומים.
30681: מי אנחנו?
30681: אנחנו אנשים חיצוניים שלא מכירים את מערכת הבריאות, בוודאי אנחנו לא אנשי רפואה, באים עם שיטות ניהול, עם תפיסות ואומרים: "בואו תתנסו בזה, בואו נראה כך, בואו נראה אחרת," והיו נכונים לפתוח את הכול בפנינו.
30681: שפה משותפת וכמובן מנהיגות – לעמוד בינואר 2017 על במה בנהרייה, פרופסור קרייס ודוקטור ברהום, ולהציג נתונים לפני שהם פורסמו החוצה, ולהגיד: "אנחנו עומדים מאחורי הנתונים, אנחנו מתחייבים להורדה של 50% ואפשר יהיה לעשות שינוי".
30681: אנחנו מסיימים את המיזם בדצמבר 2018, בעזרת השם.
יעל גרמן: היום, אחרי שנה וחצי, יש לכם כבר נתונים?
30681: יש לנו מעקב.
30681: זה מופיע בדיוק בשקף הבא.
30681: דיברנו על כך שעד סוף שנת 2018 נהיה במיזם המקומי הזה.
30681: אנחנו רוצים לראות שהמדינה לוקחת אחריות.
30681: זה מיזם בשיתוף פעולה מלא עם משרד הבריאות.
30681: משרד הבריאות צריך לקחת את התובנות הללו צריך ולהפיץ אותן, או להטמיע אותן בכלל בתי החולים.
30681: הנתונים מרשימים מאוד.
30681: אנחנו לא מציגים אותם היום – תיכף אגיד מילה על המחקר – משום שאנחנו חושבים שנכון שלא אנחנו נדבר בעד עצמנו.
30681: נתנו למכון גרטנר לתקף את הממצאים.
30681: ממה שאנחנו רואים, אנחנו מופתעים לטובה מן היעדים שהצבנו ובתי החולים מאותגרים בהם, ובכל זאת אנחנו רואים התמודדות משמעותית.
יעל גרמן: אנחנו לא יכולים לקבל היום נתונים?
30681: תקבלו במקום שבו יהיה לזה גם תיקוף אמפירי, שזה לא רק הקרן או המיזם או בית החולים אומר על עצמו.
30681: הנתונים נמצאים מול עיניי, האמיני לי שאני רואה.
30681: אני לא אומרת שאין קשיים, אני לא אומרת שאין מורכבויות, אני לא אומרת שאין התפרצות פה ושם כאשר מסתכלים על משהו שלא ניטרו.
30681: למשל לעניין הסיקורים – יש מדיניות ברמה הלאומית לגבי היקף הסיקור של מי שנכנס לבית החולים.
30681: צריך לבדוק שהוא לא נמצא בשטח עיוור כדי לדעת אם יש לו זיהום, ואיזה זיהום, לחיידקים ספציפיים.
30681: שני בתי החולים הללו הגבירו משמעותית את הסיקור.
30681: זה עולה כסף, אבל זה בתוך התקציב הקטן שדיברתי עליו.
30681: הגדילו את הסיקורים ופתאום רואים שהאופן שבו מתמודדים עם מי שנכנס לבית חולים הוא כבר מתוך ידיעה, לא מתוך חוסר ידיעה.
30681: זה כבר לא עניין של צפיפות ותשתיות אלא זה עניין של תפיסה מקצועית וגם תפיסה תרבותית, שלא משאירים לאורך זמן מישהו שלא יודעים לגביו ורק אחרי הזיהום מבינים בדיעבד שזה מה שקרה.
רונן גלדשטיין: ככל שאתה סוקר יותר תוך כדי האשפוז אתה גם מגלה יותר.
רונן גלדשטיין: כלומר, הירידה היא למרות גידול של כ-5% בכמות הסיקורים.
רונן גלדשטיין: סוקרים יותר ועדיין יש ירידה.
מרים וינברגר: אבל איך מבודדים אותם?
מרים וינברגר: אין חדרי בידוד.
30681: בתוך המסגרת הזאת, בתוך התשתיות האלה.
אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה, אתם יכולים לדבר, ובתנאי שתגידו את שמכם לפני כן.
יעל גרמן: זאת שאלה טובה מאוד: האם באמת הקדישו חדרי בידוד בתל השומר ובנהרייה?
יעל גרמן: כי זה קריטי.
30681: תיכף דוקטור צימליכמן ידבר.
30681: אני רוצה להעביר לו את זכות הדיבור והוא ידבר גם על זה.
30681: בנהרייה למשל עשינו קומה.
30681: אני לא נכנסת יותר מדי לעובי הקורה.
30681: את בוודאי יודעת שיש שתי אוכלוסיות נוספות בנהרייה ומה המשמעות של זה ואיך מטפלים בהם, איך יוצרים בידוד כדי לא לפגוע באחרים ואיך נותנים מענה מרבי.
30681: זה נעשה.
30681: את מוזמנת לבוא ולראות איך הדברים נעשים.
30681: הטמעת שינוי תרבותי בכל ההקשרים: התנהגותי, תרבותי, בכל ההקשרים של מודעוּת, של מחויבות, של הרחבת האחריות, הדרכה.
30681: תיכף תראו את הדברים גם במראה עיניים.
יעל גרמן: מספר הנפטרים ירד?
30681: אנחנו מראים באופן מוכח שכמות ההדבקות ירדה ולכן תהיה השלכה והשפעה על כמות הנפטרים.
30681: לצורך העניין, היום בניהול המדדים לא מציגים – גם במדד השקיפות של משרד הבריאות, שלשמחתי עשה מעשה משמעותי מאוד – אין התייחסות לכמות הנפטרים.
30681: הנגזרת בהכרח משפיעה גם על זה.
יעל גרמן: אם אנחנו מדברים על 4,000–6,000 נפטרים, אנחנו רוצים לדעת שיש השפעה.
רונן גלשטיין: בשיעור כזה או אחר של נפטרים, אם ירדנו בכמות הזיהומים גם ירדנו בכמות הנפטרים כי השיעור נשאר אותו שיעור.
יעל גרמן: למה אתם לא מודדים את זה?
איל צימליכמן: אני דוקטור צימליכמן, סגן מנהל המרכז הרפואי שיבא.
איל צימליכמן: באופן עקרוני, קשה לנו ליחס את התמותה לזיהום כי החולה חולה בהרבה מאוד דברים.
איל צימליכמן: ההערכה של 4,000–6,000 היא גם הערכה, היא לא מדויקת.
איל צימליכמן: אין מספר מדויק שאפשר לומר.
איל צימליכמן: גם לא נוכל לומר בסוף תקופה מסוימת: תראו בסך הכול מספר הנפטרים בשיבא ירד מ-X ל-Y, גם את זה קשה לומר, בגלל שיש כל כך הרבה דברים אחרים שנכנסים.
איל צימליכמן: לכן המדד שהיחידה הארצית מודדת, וגם בכל העולם מודדים, הוא לא מספר הנפטרים.
איל צימליכמן: מספר הנפטרים הוא מספר שיש לו המון חשיבות בהבהרת היקף הבעיה לציבור, כי הציבור מבין את נושא הנפטרים והוא נועד בשביל לקדם את העיסוק בנושא.
יעל גרמן: הנפטרים – זה מה שמעניין אותנו.
יעל גרמן: אם לא תורידו את מספר הזיהומים אבל תייעלו את הטיפול ותמצאו אנטיביוטיקה שפותרת את זה ויהיו פחות נפטרים – זה המטרה שלנו.
30681: כדי למות מזיהום צריך להיות מזוהם, זה התנאי.
30681: זה הדרך, לצערנו.
איל צימליכמן: זה לא רק נפטרים.
איל צימליכמן: יש אנשים שמאבדים גפיים בגלל זיהום ויש אנשים שיוצאים פגועים לתמיד.
איל צימליכמן: כלומר יש כאן הרבה מאוד דברים.
איל צימליכמן: אנחנו מדברים על זיהומים כי זיהום הוא משהו שניתן למניעה.
איל צימליכמן: אנחנו יודעים שאנחנו מונעים את הזיהומים ולכן מורידים תחלואה ותמותה.
איל צימליכמן: יש הוכחות.
יעל גרמן: אני מבקשת בכל זאת לדעת.
יעל גרמן: שיהיו לנו בסוף פחות מ-4,000 מתים.
30681: בואו נתקדם.
30681: פרט למחקר יש לנו גם תהליך של תיעוד.
30681: מבחינתנו בסוף שנת 2018 נציג את הנתונים והם יעמדו לרשות המדינה לכל צורך שיידרש, מתוך תפיסה שכל המיזם הזה נועד לעשות שינוי ברמה הלאומית והוא לא מיזם מקומי.
30681: בהצלחות עד כאן אנחנו יכולים לראות מגמת ירידה משמעותית בשני בתי החולים שבהם אנחנו נמצאים, גם בנהרייה וגם בתל השומר.
30681: בספטמבר יעמידו את כל הנתונים – לא אנחנו אלא מכון גרטנר, שיעמוד מאחורי המחקר ויציג אמפירית מה הוא בדק ואיך.
30681: אנחנו רואים גידול משמעותי בהיקף המחלקות שהן ללא זיהומים בכלל לאורך זמן בהשוואה לשנים קודמות.
30681: אנחנו רואים שהגברת השקיפות חשובה ונכונה.
30681: היוזמה של משרד הבריאות לפרסם את הנתונים לציבור הייתה קריטית וחיונית.
30681: אנחנו מצטערים על כך שזה נעשה מאוחר מדי, חושבים שנכון היה לעשות את זה קודם, אבל כאשר זה פורסם אנחנו חושבים שזה מקדם משמעותית את המודעות הציבורית.
30681: אני חושבת שהעובדה שבשיבא החליטו כבר – פרופסור קרייס אמר לי שבכל מקרה, גם ב-2019 ואילך, בין אם אנחנו נמצאים ובין אם לא, המיזם הזה ימשיך להיות, משום שהעוגנים בוססו כבר בתוך בית החולים.
30681: זה משמעותי מאוד להיבט ההצלחה של זה.
30681: אני מבקשת להעביר את רשות הדיבור לדוקטור צימליכמן, שיציג בזריזות את הדברים מנקודת ראותו.
איל צימליכמן: קודם כול, הרקע שלי: אני רופא פנימאי.
איל צימליכמן: עבדתי הרבה שנים במחלקה פנימית, ראיתי את כל התחלואה והתמותה שלצערי מלווה זיהומים ובעיות אחרות ואת הצפיפות.
איל צימליכמן: לא נדבר היום על הצפיפות כי זה נושא אחר, מן הסתם, שדרוש לעסוק בו.
איל צימליכמן: כאשר הייתי בארצות הברית לפני ארבע שנים ולמדתי את נושא האיכות ברפואה ואיך אפשר לשנות התנהגויות של צוות, איך אפשר לשפר ואיך מנהיגות ושינוי ארגוני יכולים להוביל לשינוי משמעותי, שבסוף משפיע על תוצאות של מטופלים, זה היה הרעיון: בארצות הברית ובהרבה מדינות אחרות בעולם מניעת זיהומים ואיכות עובדים יד ביד, ביחד.
איל צימליכמן: כדי לטפל במניעת זיהומים קובעים את התורה, מה חייבים לעשות, וזרוע האיכות קובעת איך לבצע את זה, איך להוציא את זה אל הפועל בשטח כדי שהמקרים האלה שראית, של אחות שלא מחטאה את ידיה כשהיא עוברת בין חולה לחולה, לא יקרו.
איל צימליכמן: אני אומר את זה כאן על השולחן, כסגן מנהל בית חולים: זה לא אמור לקרות, למרות הצפיפות, למרות היחס הבלתי אנושי שיש לנו של מספר מטופלים לאחות.
איל צימליכמן: אלה פשוט מספרים מדהימים: כשאני מספר על זה בארצות הברית אנשים מזדעזעים לשמוע שבלילה יש לנו אחות אחת על עשרים מטופלים, כאשר בארצות הברית יש אחות אחת על ארבעה מטופלים.
איל צימליכמן: תחשבו על ההבדל הזה, זה הבדל אדיר.
איל צימליכמן: ועדיין, וכאשר אנחנו מדברים עם האחיות בשטח, אנחנו חושבים שהן יכולות לחטא ידיים כשהן עוברות מחולה לחולה, גם בלילה כשהן מטפלות בעשרים מטופלים.
איל צימליכמן: זה היה האתגר האמיתי: איך מצליחים לייצר את זה בתוך המציאות.
ואאל יונס: הן לא יספיקו.
איל צימליכמן: הן יספיקו כי היום חיטוי הידיים לוקח 20 שניות, 15 שניות, עושים את זה תוך כדי הליכה ממיטה למיטה, לא צריך לעמוד במקום ולחכות 20 שניות, ניתן לעשות את זה כאשר מדברים עם המטופל – ואנחנו רוצים לעודד גם שידברו עם המטופלים – אפשר לחטא את הידיים תוך כדי הדיבור, כאשר מסתכלים במסך המחשב וקוראים את ההוראות שהרופא נתן לתרופות אפשר לחטא את הידיים תוך כדי.
איל צימליכמן: כלומר זה לא דבר שעושים בנוסף אלא תוך כדי הפעילות האחרת ואפשר לעשות את זה.
איל צימליכמן: זה עניין של מודעות.
איל צימליכמן: לגבי מודעות אני רוצה להביא דוגמה אחת שאני משתמש בה בבית החולים.
איל צימליכמן: אני אומר: אפרופו תאונות דרכים, תחשבו מה קרה עם נושא חגורות הבטיחות.
איל צימליכמן: פעם לא היינו חושבים לחגור חגורת בטיחות מאחור.
איל צימליכמן: היום כשאני מתחיל לנסוע ברכב הילדים הקטנים שלי יושבים בכיסא האחורי ואם אני מתחיל לנסוע חלילה לפני שהם חגרו הם צועקים עליי "אבא, מה אתה עושה?
איל צימליכמן: עוד לא חגרנו".
איל צימליכמן: זה רק מודעות.
איל צימליכמן: אני רוצה שהאחיות והרופאים והצוות כולו יגיעו למצב הזה, שהם לא יכולים בכלל לחשוב להגיע למטופל בלי לחטא את הידיים.
איל צימליכמן: זה אתגר אדיר, אבל אתגר שכדי להצליח בו חייבים ליישם טכניקות של שינוי ארגוני, של שינוי התנהגותי.
איל צימליכמן: לכן המיזם הזה לקח תקופה של שנה שלמה כדי ללמוד את הנושא הזה.
איל צימליכמן: כאן אתם רואים מפת עלות–תועלת של הרבה מאוד התערבויות שהוצאנו מן הספרות.
איל צימליכמן: דרך אגב, חיפשנו גם חדשנות כי אנחנו מדינת החדשנות והסטארט-אפ.
איל צימליכמן: פנינו גם לכל מיני חברות סטארט-אפ וחדשנות שיש בישראל וביקשנו שיבואו עם רעיונות, שאולי אנחנו נביא תורה מציון.
איל צימליכמן: לא ניכנס לפרטים כי אין המטרה להיכנס לפרטים.
איל צימליכמן: אתם רואים כאן את כל אותם דברים שחקרנו.
אלי אלאלוף: לא יכולים להיכנס לפרטים.
אלי אלאלוף: לא רואים את הפרטים.
איל צימליכמן: בסופו של דבר היינו צריכים להחליט איך אפשר לנצל את 12 מיליון השקלים שניתנו לנו למיזם בצורה אופטימלית כדי להביא פתרונות חדשים אל תוך המערכת.
איל צימליכמן: זה מה שעשינו בתקופה הזאת.
איל צימליכמן: חלק מן הדברים, לדוגמה זה חברה שלוקחת את הצוות ועובדת על גיימיפיקציה – איך להכניס שיטות של משחק אל תוך היום-יום כך שבסופו של דבר היגיינת ידיים תהיה משהו שנחמד לעשות וכיף לעשות.
איל צימליכמן: אני יכול להרחיב בדוגמאות אבל אין לנו זמן.
איל צימליכמן: קצת תמונות, כי תמונות מספרות הרבה, וגם קשה לראות מן המרחק הזה.
איל צימליכמן: אתם יכולים לראות, אחד מן הדברים שעשינו בתקציב, יצאנו לסדנאות של הצוותים במקום שנקרא עיינות.
איל צימליכמן: זה הפך להיות אצלנו שם קוד בתל השומר, "יוצאים לעיינות".
איל צימליכמן: צוותים של מחלקות יצאו, רופאים ואחיות ביחד, עם מנהל המחלקה, לשבת בעיינות, במקום פסטורלי מאוד ונחמד, הכי שונה שאפשר מן הסביבה של בתי החולים, ולחשוב במשך יום שלם בסדנה רק על מניעת זיהומים.
איל צימליכמן: זה לא קרה אף פעם קודם לכן.
איל צימליכמן: לקחת את הצוותים, לנתק אותם מן השטח, ככל שזה קשה.
איל צימליכמן: כמובן שיש צוותים אחרים שמחליפים ובאים במקומם, ואחרי כן מתחלפים והצוותים האחרים יוצאים.
איל צימליכמן: אומרים: "עכשיו בואו נחשוב רק על פתרונות שהשטח מעלה לנו".
30681: זה התוצר.
איל צימליכמן: אתם רואים את התוצר הזה.
רונן גלשטיין: עובד הניקיון משפיע על התוצאה, הוא כמו הרופא באותה סדנה.
רונן גלשטיין: החשיבה משותפת וכל אחד מביא את החלק שלו לדיון.
איל צימליכמן: פתאום הצוותים התחילו לדבר ולחייך ולצחוק.
איל צימליכמן: השגרה הקשה מאוד של הצוותים, פתאום שמנו אותה מאחור והצלחנו להוציא רעיונות, שאחרי כן יישמנו אותם במחלקות, ומה שעבד במחלקה אחת אימצנו גם במחלקות נוספות אחרות.
איל צימליכמן: אלה שיטות של שיפור איכות שיישמנו כאן.
איל צימליכמן: שקיפות לצוות ולאזרח; תחרות בין מחלקות.
איל צימליכמן: אתם רואים את הלוחות האלה.
איל צימליכמן: שוב, לא המצאנו אותם, זה דבר שקיים במדינות אחרות בעולם.
איל צימליכמן: לוח שמראה מתי היה הזיהום האחרון וכמה ימים עברו מאז הזיהום האחרון.
איל צימליכמן: המספר הזה והלוח, שמוצג במקום שגם המשפחות רואות אותו, במקום פתוח לציבור, הפך להיות המרכז של המחלקה.
איל צימליכמן: אני חייב לספר לכם סיפור קצר שמבטא את השינוי שעברו.
איל צימליכמן: בטיפול נמרץ כללי אצלנו, שהיו בו המון זיהומים כשיצאנו לדרך – לא אכנס כרגע למה, כי עשינו תחקירים ומצאנו בסוף למה – בסופו של דבר ממצב של זיהום כמעט פר שבוע, אפילו שני זיהומים פר שבוע במחלקה קטנה של 12 מיטות, הגענו למצב שהם ספרו – כמה ימים בלי זיהומים?
רונן גלשטיין: 178 ימים.
איל צימליכמן: 178 ימים בלי זיהום.
איל צימליכמן: אם הייתי יכול לצלם – כי פספסנו את התמונה הזאת – את הפנים של הצוות אחרי 178 ימים כשהגיע הזיהום הראשון והאבל הגדול של הצוות כשנתגלה זיהום.
איל צימליכמן: אמרתי לפרופסור קרייס ואמרתי גם לאורנה ברביבאי: אם זה יהיה המצב בכל בית חולים בישראל, שכאשר יש זיהום אז הצוות באבל, אם זה הסטנדרט שאנחנו נציב בעניין זיהומים, שאנחנו לא מקבלים אותם, זה מצוין.
איל צימליכמן: תראו את העוגות האלה.
איל צימליכמן: אלה עוגות שהבאנו למחלקות.
איל צימליכמן: אתם רואים בתמונה את פרופסור קרייס ואת פרופסור ארנון אפק מגיעים עם עוגה של "מאה ימים ללא זיהום", לתת מתנה למחלקה.
יעל גרמן: ארנון אפק או יצחק קרייס?
איל צימליכמן: גם וגם.
איל צימליכמן: הוצאנו משלחת לפולין למסע אל מחנות ההשמדה ופרופסור קרייס הצטרף אליה.
אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.
איל צימליכמן: אתם רואים את החגיגות לרגל מאה הימים.
איל צימליכמן: זו התרבות החדשה שכיום שוררת בשיבא.
איל צימליכמן: כבר יש לנו 365 ימים בלי זיהום במחלקות מסוימות.
איל צימליכמן: אנחנו מודדים את זה למזהמים שונים, חלק מן המזהמים שפרופסור כרמלי התייחס אליהם הם במוקד כאן.
איל צימליכמן: יצאנו עם קמפיין – נשמח להגיש אותו לתחרות קמפיינים שתהיה השנה – שהושקעה בו המון מחשבה איך אנחנו רותמים את הצוות.
איל צימליכמן: מי שייכנס לשיבא יראה היום פוסטרים של אנשי צוות- - -
אלי אלאלוף: מה התקציב של בית החולים תל השומר?
איל צימליכמן: התקציב של תל השומר – יש תקציב במדינה ויש תקציב בקרן.
איל צימליכמן: התקציב במדינה הוא בערך 2 מיליארד שקל והתקציב בקרן הוא בערך מיליארד שקל.
אלי אלאלוף: בתקציב של 3 מיליארד שקל אתם לא יודעים "לבלוע" את ה-12 מיליון שקל ולהמשיך?
30681: עובדה שבשנה הבאה הם עושים את זה, אבל זה בדיוק השינוי.
אלי אלאלוף: זה גם היופי שלכם, שפיתחתם פה כנראה מודל זול ואפקטיבי מאוד, שהמערכת יכולה לשאת אותו.
איל צימליכמן: השאלה נכונה מאוד.
איל צימליכמן: אני חייב לומר, וגם פרופסור קרייס מדגיש את הנושא הזה, הכסף, ה-6 מיליון שקל או קצת יותר שקיבלנו מן המיזם, הוא לא הגורם המשנה, לפחות לא לתל השומר.
איל צימליכמן: אני לא רוצה לדבר על בתי חולים אחרים, בטח בפריפריה, שהם יותר מאותגרים כלכלית.
איל צימליכמן: בתל השומר הוא לא בעיה בתקציב של 3 מיליארד שקל, אני מסכים אתך.
איל צימליכמן: אבל עצם המחויבות שלנו לעמותה, עצם זה שפרופסור קרייס ואנחנו עמדנו על במה והתחייבנו להוריד את הזיהומים ב-50%, עצם זה שנדרשנו לעסוק בעניין – זה עשה את המהפכה הגדולה.
איל צימליכמן: אתם רואים, הדברים האלה, יציאה של צוות ממחלקה מחוץ לבית החולים ל-6–7 שעות כדי לחשוב רק על זיהומים – זה המפתח.
30681: תראה את הקמפיין.
30681: הקמפיין הוא של הצוות הרפואי.
רונן גלשטיין: למעלה מ-600 איש.
30681: יש פה מנקים, יש פה פרופסורים, יש פה אחיות.
רונן גלשטיין: מנקים, אלונקאים, פיזיותרפיסטים, אחיות, רופאים, מנהלי מחלקות, כולם.
איל צימליכמן: יש אצלנו סוג של תחרות בין מנהלי המחלקות והרופאים והאחיות איפה שמים את התמונה שלהם.
איל צימליכמן: עכשיו כולם רוצים להיות על מעליות, זה הדבר הבא, כי אז כולם רואים אותם.
איל צימליכמן: ..
יעל גרמן: על המעליות שמתם גם את ההודעות "נא ליטול ידיים" אולם לא תרגמתם את זה לערבית.
איל צימליכמן: חלק מתורגם.
איל צימליכמן: הפוסטר הזה ספציפית לא מתורגם לערבית כי זה מיועד לצוות.
יעל גרמן: לקהל זה חייב להיות מתורגם.
איל צימליכמן: אלה תחקירי העומק שעשינו.
איל צימליכמן: לא אכנס לזה.
איל צימליכמן: בגדול מצאנו חלק מן הדברים שלא ידענו כאשר נכנסנו לעניין.
איל צימליכמן: לדוגמה, את המשמעות של הכיור.
איל צימליכמן: חשבנו על הכיור כמקום של חיטוי ידיים, של ניקוי ידיים, אבל מתברר שבתוך הסיפון של הכיור יש את הריכוז הכי גבוה של החיידקים הכי מסוכנים שמגיעים לשם אחרי שמחטאים ידיים, אחרי ששופכים לשם שפך כזה או אחר.
איל צימליכמן: אנחנו עדיין מחפשים פתרון לזה.
איל צימליכמן: עוד לא מצאנו פתרון.
איל צימליכמן: אנחנו עובדים עם אנשי אוניברסיטאות ועם אנשי חברות סטארט-אפ שבאים למצוא פתרונות.
איל צימליכמן: גם כשמחליפים את הסיפון עדיין החיידקים חוזרים לשם.
איל צימליכמן: זה משהו מדהים, והצגנו את זה בכנסים בין-לאומיים ממש בחודש–חודשיים האחרונים וזה תפס תשומת לב עולמית.
איל צימליכמן: מה הביא את השינוי?
איל צימליכמן: הרי למרות שאין פתרון לסיפון ירדו משני מקרי זיהום בשבוע לשיעורים קטנים בהרבה.
איל צימליכמן: ההתנהגות, ההבנה שהכיור מזוהם, שלא מתקרבים אליו, שאם נוגעים בכיור מחטאים ידיים, שעושים מינימום פעולות בכיור.
איל צימליכמן: התפלאנו לראות כמה פעולות עושים בכיור ומבחינתנו אפשר פשוט לא לעשות אותן, שזה הפוך מן התפיסה שמנקים ידיים בכיור, שלא מתלכלכים בכיור.
איל צימליכמן: היום בשיבא שמנו מדבקות על כל כיור וכיור: "אחרי שסיימת עם הכיור, אם זה לרחיצת ידיים או לכל סיבה אחרת, תחטא את הידיים".
איל צימליכמן: זה מה שהצוותים עושים, ובטיפול נמרץ, ששם מצאנו את הריכוז הכי גבוה של זיהום בכיורים, הירידה הגדולה לא הייתה בגלל פתרון הכיורים אלא בגלל המודעות שהכיור הוא מקום מזוהם.
30681: זה דבר שמשנה מציאות.
איל צימליכמן: הוצאנו המון סרטונים.
איל צימליכמן: כל החומר שהפקנו לטובת הנושא הזה, אם זה סרטונים, אם זה כרזות, אם זה קמפיינים הוא לא לשימוש רק של שיבא ונהרייה, הוא לשימוש של כל בתי החולים בארץ.
איל צימליכמן: אנחנו כמובן מוסרים את הכול לשימוש מעבר לשיבא ונהרייה.
איל צימליכמן: הכנו סרטונים גם לצוותים, שהם יכולים לראות בטלפון הנייד שלהם כשהם הולכים ממקום למקום, בדרכם לאכול ארוחת צהריים או לתת ייעוץ במחלקה אחרת.
איל צימליכמן: בזמן הזה הם רואים סרטון של דקה וחצי שעושה עוד חיזוק על מה צריך להקפיד.
איל צימליכמן: כל פעם שאנחנו מגלים משהו חדש זה נכנס לסרטון וכל הצוותים רואים את זה, ואנחנו עוקבים אחרי הסטטיסטיקה, מי רואה ומי לא רואה.
איל צימליכמן: בשקף הבא אנחנו מדברים על המשפחות.
איל צימליכמן: גם המטופל והמשפחה הם פקטור חשוב מאוד, שקצת התעלמנו ממנו, מה התפקיד של המשפחה בהעברת זיהומים.
איל צימליכמן: המשפחה בעצמה נוגעת במיטה של החולה המזוהם ואחרי כן הם נחמדים, הם נוגעים גם במיטה של החולה הסמוך כי הם מדברים אתו ומשתתפים בצערו על המחלה שיש לו ומעבירים את החיידק.
איל צימליכמן: גם הם פקטור שצריך להתייחס אליו.
איל צימליכמן: כל חולה שמתאשפז ובני משפחה שמוסרים לנו מספרי טלפון בקבלה מקבלים אוטומטית לטלפון הנייד סרטון דרך אס-אם-אס, שבלחיצה על קישור הם רואים סרטון שמסביר להם, בדומה למה שמשרד הבריאות הוציא לטלוויזיה.
רונן גלשטיין: כולל בערבית.
איל צימליכמן: זה כשהם נכנסים לאשפוז.
איל צימליכמן: יש לנו מתנדבים שעוברים עם עגלה ואמצעי הדרכה בין משפחה למשפחה, עוצרים ליד המשפחה, מוציאים אמצעי הדרכה ומסבירים לה.
30681: צריך לדבר עם המתנדבים כדי להבין איזה שינוי משמעותי הם רואים מבחינתם.
איל צימליכמן: אלה מתנדבים, פנסיונרים שהיו לפני כן בתפקידים בכירים מאוד.
איל צימליכמן: תקשורת פנים – מי שנכנס לשיבא, תראו את זה בכל מקום.
איל צימליכמן: אתם רואים פה תמונות מהעיתונים שלנו, ביטאון שיבא הפנימי של הצוות.
איל צימליכמן: בעמוד השער – מניעת זיהומים; בכתבות הפנימיות – מניעת זיהומים; באתר האינטרנט – מניעת זיהומים.
איל צימליכמן: זה הפך להיות חלק משמעותי מאוד.
איל צימליכמן: זה מה שקורה היום בשיבא ובנהרייה.
איל צימליכמן: אני מציג את מה שאני רואה בשיבא אבל בנהרייה, כשאני מגיע לבקר, זה אותו דבר.
איל צימליכמן: השינוי שם אפילו יותר מדהים כי קל יותר להטמיע את השינוי.
איל צימליכמן: הם התחילו אולי במקום אחר, כי יש להם פחות אמצעים.
30681: יש להם בעיות יותר מורכבות אבל למרות הבעיות המורכבות הם מצליחים.
30681: אגיד מילה על מודל התמרוץ ובזה אסיים את הדברים.
30681: מודל התמרוץ הוא חשוב, הוא הכרחי.
30681: המודל של קנס ופרס, לעודד את מי שעשה יותר ולקנוס את מי שעשה פחות, הוא חשוב ונכון.
30681: אנחנו חושבים שהאופן שבו המודל הקיים בנוי מחייב שינוי.
30681: הוא מחייב מעבר מקביעה לא רק על פי יחידת הזיהומים הארצית, שאף אחד לא חולק על כך שזה סמכותה.
30681: אנחנו חושבים שצריך דיסציפלינות רחבות יותר, כפי שאנחנו מראים כאן, בהתבוננות שונה ומגוונת, מודל שמבוסס לא רק על תהליכים ותשומות אלא גם על הצלחות, שזה לא ראייה שנתית אלא ראייה רב-שנתית.
30681: להבין שיש ליגה שונה בין בתי חולים קטנים וגדולים.
30681: שיטה שמעודדת יוזמות ושבונה תקציב ייחודי, כלומר שהיוזמה מתומרצת ומתוקצבת בהתאמה להיקף שלה, ושזה ייעודי ספציפי, כפי שאנחנו עשינו, עם תקציב צבוע מראש לטובת התמודדות עם זיהומים.
30681: לא עוזר כלום שאתה מתמרץ והתמרוץ הולך לטובת צרכים אחרים ולא מושקע בחזרה.
יעל גרמן: במשרד הבריאות הכול הרי בדיעבד.
יעל גרמן: כך גם במשרד האוצר.
יעל גרמן: את כל בתי החולים הרי מתקצבים בדיעבד, לא מתקצבים מראש.
רונן גלשטיין: יותר מזה.
רונן גלשטיין: מה שרואים כאן, אין כאן אף סעיף על החלק המקצועי, על תפיסת התמרוץ.
רונן גלשטיין: התפיסה הזאת מגדילה משמעותית את הפערים בין בתי חולים שיש להם משאבים לבין בתי חולים שאין להם משאבים.
רונן גלשטיין: שתי סיבות עיקריות: גובה התמרוץ נמוך משמעותית ביחס לעלות שלו.
30681: הוא לא ריאלי.
רונן גלשטיין: כלומר, בית חולים שלא יודע להשקיע נניח חצי מיליון שקל ובסוף אולי לקבל מזה 100,000 שקל לא יכול לעשות את זה.
יעל גרמן: לא שווה לו לקבל תמרוץ.
רונן גלשטיין: בית חולים שאין לו בעיה משקיע את הכסף.
רונן גלשטיין: והוא מקבל את הכסף בדיעבד ואז אין לו תזרים בכלל לממש את התמרוץ.
רונן גלשטיין: אם הוא מקבל אותו בתחילת השנה הוא יכול לעשות אתו משהו.
30681: אנחנו אומרים למדינה, למערכת הבריאות, אנחנו אומרים כאן בוועדה הזאת שאנחנו חושבים שאפשר להסתכל אחרת על מודל התמרוץ.
30681: אנחנו מקווים מאוד שמשרד הבריאות יפתח את זה לאופן הזה, כי אנחנו מביאים את כל תפיסות העולם שלנו ומשקיעים את זה פה, מתוך מקום שאם נעשה את זה כך, אם המערכת ברמה הלאומית תעשה את זה כך אין ספק שמודל התמרוץ יהיה הרבה יותר אפקטיבי, עם אותם משאבים.
30681: לסיכום, שיתוף הפעולה עם משרד הבריאות של הקרן, ובוודאי של בתי החולים, מוכיח את עצמו.
30681: הנתונים שיפורסמו בקרוב גם יעידו על זה.
30681: אנחנו חושבים שניתן להביא לירידה משמעותית גם של תחלואה וגם של תמותה כתוצאה מזיהומים, בתקציב ריאלי, מבלי להבהיל את עצמנו עם המיליארדים האלה.
30681: אנחנו חושבים שהתובנות והלקחים גם כאן שייכים למשרד הבריאות לא פחות מאשר למה שעשינו עד עכשיו.
30681: חשוב ומשמעותי מאוד לקחת את זה קדימה.
30681: אם הייתי צריכה לסכם לך, אדוני היושב-ראש, או לסמן את הנושאים לדיון שהם חשובים בעיניי, אני חושבת שצריך לקבוע מתווה ליישום לאומי של התוכנית.
30681: לא רק של מה שאנחנו מביאים אלא של כל הטוב והמשובח הזה שמומלץ במקומות אחרים.
30681: אנחנו לא מתיימרים להגיד שאנחנו היחידים שמתמודדים עם זיהומים.
30681: אם יש הצלחות נוספות במקומות אחרים – קדימה, לטובת עם ישראל יש ללקט את הדברים האלה וליישם אותם ברמה הלאומית.
30681: צריך להגביר את השקיפות לציבור.
30681: הציבור מבולבל, הוא קורא עיתון, ביום אחד יש בית חולים אחד שנמצא למעלה וביום אחר החיידק הזה מוביל והחיידק האחר לא.
30681: אדם סביר מן הישוב לא מצליח למצוא את הידיים ואת הרגליים.
30681: אני חושבת שלמען ההוגנוּת שלנו מול הציבור צריך להבטיח שהשקיפות תהפוך להיות מלאה.
30681: כפי שזה מוצג ברמת מחלקה כך ניתן להציג את זה ברמת בית חולים וברמת מדינה.
30681: עדכון מדד התמרוץ, כפי שאמרתי.