GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארז בנאי: אם, למשל, יש הבדל בין משותקים לבין קטועי שתי גפיים עליונות, גפיים תחתונות, כוויות, פגועי ראש, להמיפלגים ופרפלגים – אנחנו בחוץ, אנחנו בקטגוריה נפרדת.
ארז בנאי: למה?
ארז בנאי: לא יודע.
ארז בנאי: כשמסתכלים 20, 25 או 30 שנה אחורה, לא היינו מקופחים אף פעם, תמיד קיבלנו לא פחות מנכים אחרים של 100% פלוס.
ארז בנאי: אלא מה, לא היה לנו רכב מדינה, היינו ברכב רפואי.
ארז בנאי: לכן, בגלל הצמדות שונות שהיו ברכב מדינה, שהיתה הצמדה מלאה לדלק לעומת הצמדות חלקיות מאוד שהיו לרכב רפואי, נשחקנו ונשחקנו, עד שביקשנו רכב מדינה בשנת 2007, ואז קיבלנו רכב מדינה כשרובן הגדול של עלויות רכב המדינה הושת עלינו ויצרו קבוצה נפרדת של רכב מדינה, שנפרדת מכל הקבוצות האחרות.
ארז בנאי: זה היה מעשה שלדעתי לא היה ראוי וזה עוול.
ארז בנאי: אם אדוני רוצה לתקן עוולות, אני חושב שיש פה עוול מסוים.
מוטי לוי: גם אני מנציגות העיוורים.
מוטי לוי: אני רוצה להבהיר בצורה ברורה כדי לא יהיו סתם מספרים שיסתובבו פה.
מוטי לוי: יש רמה 1, רמה 2 ורמה 3 בנושא של דמי ניידות.
מוטי לוי: רמה 1 – נכים 100% פלוס שעובדים; רמה 2 – נכים 100% פלוס שאינם עובדים; רמה 3 – עיוורים.
מוטי לוי: רמה 1 מקבלים בערך 5,100; רמה 2 – 4,100; עיוורים – 2,100 – כלומר 2,000 שקל פחות מהרמה הנמוכה של בעלי 100% אחרים.
מוטי לוי: מבחינתי, זאת התמונה שכדאי שתהיה ברורה לכולם.
מוטי לוי: את הפער הגדול הזה אנחנו חושבים שחייבים לתקן.
מוטי לוי: אנחנו לא רואים סיבה שלעיוורים תהיה רמה נפרדת.
אבי קצב: גם אני שייך לקבוצה של העיוורים.
אבי קצב: אני שריד ראייה 100% פלוס פגיעת ראש.
אבי קצב: בנושא הרכב, עשו עוולה שעשו דרגות של רכב מדינה - הפלו בין בעלי כלבי נחייה לבין כאלה שאין להם כלבי נחייה.
אבי קצב: אני, למשל, הייתי כמה פעמים בארצות הברית להביא כלב נחייה.
אבי קצב: בגלל שאחרי שנתיים של עיוורון מוחלט נעשיתי שריד ראייה, המדריך קבע שלשריד ראייה לא מתאים כלב נחייה כי אם אני רואה מכשול ואני מזיז את הכלב – הרסתי את הכלב, כי הכלב יסמוך עלי שאראה את המכשול.
אבי קצב: מה גם שאני שריד ראייה ביום ובחושך אני עיוור לחלוטין, אז אין כלב ליום ואין כלב ללילה.
אבי קצב: עשו את האפליה הזאת בנושא של רכב מדינה לכאלה שיש להם כלב נחייה, לבין כאלה שאין להם כלב נחייה.
אבי קצב: כבר נאמר שאנחנו מקבלים 2,000 שקל לעומת 4,000 שקל ל-100% אחוז.
אבי קצב: יש גם דברים שאני לא רוצה לפתוח פה, זה לא המקום, אבל ראש האגף יודע שיש בעיות הרבה יותר קשות שנלוות לעיוורון פלוס פגיעת הראש הקשה שיש לי.
אבי קצב: אלה דברים שראש האגף יודע, שפניתי אליו לא פעם ולא פעמיים.
אבי קצב: תודה רבה.
אלי אלאלוף: אני רואה אותך מלווה פה תמיד.
אלי אלאלוף: בכבוד.
סיגלית קצב: אני אישתו של אבי ובמקרה אני גם אחות של הלום קרב.
סיגלית קצב: רציתי שתדע שיש הלומי קרב שהם חיים-מתים.
סיגלית קצב: הוא שוכב ומדבר מול מסך הטלוויזיה עם כל הפצועים וההרוגים שהיו לו בידיים.
סיגלית קצב: הוא פינה את בעלה של חברת הכנסת אורלי לוי.
סיגלית קצב: הוא נלחם אתו, פינה אותו והציל אותו ממוות.
סיגלית קצב: הוא זרוק, חי-מת היום.
סיגלית קצב: אנחנו נושאות אתנו כמה כובעים.
סיגלית קצב: רציתי לדבר על הליווי.
סיגלית קצב: יש להם שעות ליווי; בשנים האחרונות העיוורים מקבלים שעות ליווי.
סיגלית קצב: לשמחתנו הרבה, גם אנחנו מוכרות כמלוות שלהם.
סיגלית קצב: יש לנו בעיה שמקצים לנו את שעות הליווי, ואנחנו צריכים כל פעם לפנות לוועדה שתחליט אם היא נותנת עוד שעות ליווי ואם זה מתאים, והוועדה הזאת מתישה אותנו כי זה כל פעם שלילה ועוד פעם צריך לבוא, ועוד פעם את הסיפור מההתחלה.
סיגלית קצב: אנחנו מאוד מבקשים להפסיק עם הוועדות האלה, זה מתיש אותנו.
סיגלית קצב: יש לנו המון עבודה.
סיגלית קצב: בעלי ניצול הבניין בצור; הבניין הזה לא מפסיק לקרוס לילה לילה.
סיגלית קצב: אני לוקחת אותו ומטיילת אתו בלילה, אני מדברת אתו בלילה.
סיגלית קצב: הבניין לא מפסיק לקרוס.
סיגלית קצב: אנחנו לא יודעות איך להסביר את זה.
סיגלית קצב: שולחים לנו אנשים זרים הביתה לבדוק מה הוא יכול להרים, מה הוא יכול לזרוק, איך הוא יכול לשתות מים.
סיגלית קצב: אנחנו מבקשים, אם אפשר, בקבוצה של העיוורים ספציפית – יש 90 ומשהו עיוורים - לתת לנו את הליווי לפי הצרכים של אותו נכה.
סיגלית קצב: יש פגוע ראש, יש לנו עיוורים קטועי ידיים, יש עיוורים קטועי רגליים – לפי הצרכים שלהם, אבל להפסיק עם הוועדות.
סיגלית קצב: בלי ועדות, אין לנו כוח לוועדות.
סיגלית קצב: יש לנו המון עבודה גם ככה, אין לנו כוח לוועדות.
סיגלית קצב: אז אם אנחנו מתקדמים, כדאי שנעשה את הדברים הנכונים.
אלי אלאלוף: אלה ועדות שבודקות את התפקוד?
סיגלית קצב: ועדות שבודקות את התפקוד, אבל אנחנו מושפלים שם עד עפר.
סיגלית קצב: מסתכלים עלינו כגנבים, כממציאים.
סיגלית קצב: זה נורא לחוות את זה.
סיגלית קצב: אני רואה את זה מהצד.
סיגלית קצב: לפעמים אומרים לי: תשתקי, שבי בשקט, שהוא ידבר.
סיגלית קצב: הוא פגוע ראש, הוא עיוור, איך הוא ידבר?
סיגלית קצב: אני רוצה להסביר.
סיגלית קצב: מה שאתה שומע מהנכים זה אפס לעומת מה שהם עוברים.
סיגלית קצב: אבל הוועדות האלה הן סיוט.
סיגלית קצב: סיוט.
סיגלית קצב: אני ממש מבקשת להפסיק את זה, לפחות בעניינים של הליווי.
סיגלית קצב: תודה.
סיגלית קצב: סליחה שאני מעלה את הנושא הזה, אבל אין מה לעשות, אני רואה את חברותי נשות העיוורים.
סיגלית קצב: ברגע שעיוור נפטר לוקחים את הרכב.
סיגלית קצב: העליתם את הנושא הזה לגבי הנכים הקשים.
סיגלית קצב: צריך להתייחס אלינו ספציפית – נשות העיוורים.
סיגלית קצב: אנחנו נוהגות, הרכב אצלנו.
סיגלית קצב: אי אפשר לקחת לנו ביום שאנחנו מאבדות את הבעל את הרכב, באותו רגע.
סיגלית קצב: פה עליתם את זה ודחיתם את זה לשלושה חודשים, אני חושבת, ואז נותנים רכב אחר.
סיגלית קצב: אני לא זוכרת בדיוק.
סיגלית קצב: אני מבקשת לא לקחת מנשות העיוורים.
סיגלית קצב: אני רואה את חברותיי, וזה פשוט לתלוש להן גם את הנפש, בייחוד שאנחנו מלוות אותם כל כך הרבה שנים 24/7.
סיגלית קצב: אנחנו העיניים שלהם, לא ייתכן שייקחו מאתנו את הנצרך, שייקחו מאתנו את הרכב.
סיגלית קצב: סליחה שאני מעלה את זה, אבל אני חייבת לדבר גם על זה.
אלי אלאלוף: סליחה שאין לנו תשובות יפות בשבילך.
אלי אלאלוף: בבקשה, בנושא עיוורים בלבד, עידן.
עידן קלימן: מוטי וארז הם שני עילויים.
עידן קלימן: הם אנשים מדהימים שהשיקום שלהם מופלא, ואני באופן אישי יצא לי לא פעם ולא פעמיים לשבת אתם ואני מעריץ מאוד גדול שלהם, ואני חושב שהם יודעים את זה.
עידן קלימן: אני קצת מתפלא על הנושאים שהם העלו בנושא של דמי הניידות, שעל זה אין חולק.
עידן קלימן: אבל אני חושב שיש כמה דברים מאוד חמורים.
עידן קלימן: יושב מאחוריי, והוא כבר נטול אנרגיות לדבר, יהודה פרסי, שקיבל טיל נ"ט לתוך הרכב שלו.
עידן קלימן: התכבדתי להיות הראשון מארגון נכי צה"ל שהגיע למיטתו כדי להחתים אותו על ייפוי כוח כדי שאגף השיקום יוכל להעביר לו את התגמולים הראשונים שמגיעים לו עוד כשהוא בבית החולים.
עידן קלימן: רצה הגורל שהוא ואני נפצענו באותו יום, אמנם בהפרש של כמה שנים.
עידן קלימן: אני חושב שיהודה נתקל בדברים הרבה יותר קשים מאשר דמי הניידות שלו.
עידן קלימן: עד היום הוא נאבק לקבל ליווי, כי מישהו באגף השיקום החליט שיש ועדה של עיוורים, ואותו מנהל ועדה החליט שעיוור, לא יכול להיות שיקבל 24 שעות ליווי כי הוא חייב להיות עצמאי.
עידן קלימן: סוג של פטרנליזם שנדהמתי לשמוע אותי.
עידן קלימן: בכלל לא משנה העובדה שיהודה פצועה הרבה יותר קשה, ומעבר לעיוורון הרגיל יש לו גם חוסר בגזע המוח ועוד כמה דברים.
עידן קלימן: אני יודע מהניסיון שלי אתו שאבא שלי עובד 24/7 כדי לקבל דברים בסיסיים שהוא אמור לקבל.
אלי אלאלוף: אתה מכיר את המנגנון.
אלי אלאלוף: אתה יכול להגיע לוועדת חריגים.
עידן קלימן: אני לא יכול להכריח, אדוני, אדם לדבר.
אלי אלאלוף: תן גם לשאול.
ישראל פרסי: בתור אבא, אני נחנק, מוריד כבר דמעות, אז הוא מייצג אותי.
עידן קלימן: פשוט ביקשתי שהוא ידבר והוא לא מסוגל.
אלי אלאלוף: אני שואל אותך, בגלל הידע האדיר שיש לך על המערכת.
אלי אלאלוף: אתה מביא את התיק שלו.
אלי אלאלוף: אמרנו כל הזמן שיש ועדת ערעורים, שאתה יכול להביא את הנושאים שנראים בעיניך לא מסודרים כדי לדון בהם.
עידן קלימן: לאן אדוני?
עידן קלימן: איזו ועדת ערעורים?
אלי אלאלוף: אין לך ועדה כזאת?
אלי אלאלוף: ועדת חריגים, לא?
עידן קלימן: לא, וזו גם לא פעם ראשונה שזה עולה, אדוני.
עידן קלימן: זה עלה גם בוועדה לענייני ביקורת המדינה עם הרופא הראשי הקודם.
עידן קלימן: אחרי שבועיים שהייתי אצלו בתיק עם יהודה, נדהמתי לשמוע שעיוור שיש לו חוסר בגזע המוח – זאת אומרת, כל מכה קטנה שהוא יקבל הוא יכול למות - מקבל 16 שעות ליווי במקום 24.
עידן קלימן: כששאלתי איפה שמונה השעות הנותרות, אמרו משהו כמו: אנחנו לא אחראים לממן את הבילויים שלך.
עידן קלימן: כשהדבר הזה הגיע לוועדה לענייני ביקורת המדינה אותו רופא הכחיש, אבל אנחנו נמצאים פה היום כשזה עדיין לא הושלם והוא עדיין לא מקבל את זה והוא עדיין לא מיומן.
עידן קלימן: כמו שהאבא סיפר לי, יהודה קיבל כלב נחייה עכשיו, אבל בכמה הפעמים הראשונות שהוא הלך עם הכלב הוא פתאום גילה לתדהמתו, מה שכולנו ידענו, שהכלב הוא לא GPS ואם אתה הולך ימינה שמאלה, ימינה שמאלה, הכלב לא יודע איך להחזיר אותך הביתה.
עידן קלימן: אם אין לידך מישהו ואתה לא מכיר את הסביבה שלך אתה בבעיה.
עידן קלימן: ואז אתה מגיע לוועדה.
עידן קלימן: זה לא שאגף שיקום עושים פה משהו נוראי, הם מעבירים את זה לוועדה המקצועית.
עידן קלימן: אני קצת מתפלא על הנציגות, כי באמת יש לעיוורים דברים, כמו לדוגמה טלפון, שזה דרך ועדת עזבונות ולא בחוק.
ערן יוסף: כי העברנו את זה לחוק.
עידן קלימן: אני רוצה שהם יציגו את הבעיות האמיתיות שיש להם כדי שיוכלו להיעזר בוועדה כדי לסדר את הדברים האלה לתמיד ולא אתם תצטרכו להתמודד עם זה.
עידן קלימן: אז לא צריך לתקוף אותי על זה.
אלי אלאלוף: לא ועדה של כל הנושאים שקשורים לעיוורים, רק החריגים.
עידן קלימן: לא הייתי אומר מילה, פשוט באתי גם ליהודה וגם לאבא אמרתי להם לדבר שזה לא תמיד יהיה אני, אבל הם היו קצת נטולי אנרגיות.
עידן קלימן: אולי יהודה בכל זאת ירצה.
עידן קלימן: יהודה, אתה רוצה להגיד כמה מילים?
יהודה פרסי: בהתייחסות למה שאמרת על הפוסט טראומטיים, שאתם עושים ועושים ומתייחסים לכל מיני בעיות אישיות - ישבתי אתך והעליתי את כל הבעיות שאני חווה אתכם, אגף השיקום.
יהודה פרסי: האמת, עברו חודשיים ושום דבר לא השתנה.
יהודה פרסי: אתם יודעים לכסות את התחת מבחינה ביורוקרטית.
יהודה פרסי: לא ענתה לי אחראית מרפאה שאני מתקשר אליה מאה פעמים, כשהיא מתקשרת אליי פעם אחת אז משום מה יוצא מכתב הביתה שחיפשה אותי, כדי לכסות את התחת שלכם.
יהודה פרסי: אני עדיין מחכה לוועדת ליווי, שאני מאוד מקווה שיקבעו לי 24 שעות ליווי לצמיתות.
יהודה פרסי: אדאג לזה שהפרצוף המכוער של כל אגף השיקום ייראה בטלוויזיה מול כל המדינה.
יהודה פרסי: זה לא איום.
אלי אלאלוף: זה איום.
אלי אלאלוף: הקשבנו לך בחרדת קודש, ואני אומר לך: אל תאיימו, אין צורך באיומים.
אלי אלאלוף: אנחנו בינינו לבין עצמנו נקשיב ונתמודד.
ישראל פרסי: אני אבא של יהודה.
ישראל פרסי: לא יתכן שאנחנו מגיעים לוועדת ליווי וכשאנחנו חולקים על דעתו של הרופא הוא יוצא החוצה באמצע ועוזב אותנו לבד.
ישראל פרסי: אם זו ועדה של משרד השיקום, אז אני לא יודע מה זאת ועדה.
יהודה פרסי: אגיד לך עוד משהו.
יהודה פרסי: ראש האגף אמר עובדות סוציאליות וכל הקישקשתא הזה; אני לא יודע מה שאר הנכים עוברים, אבל הן לא עושות שום דבר.
יהודה פרסי: עבודת השיקום שלי תמיד זורקת אותי לכל מיני בעלות תפקידים במשרדים, לא מנסה לעזור לי בשום דבר.
יהודה פרסי: סוף סוף הבינו שאני נצרך, אז לא רק שאת הקצבה – תוספת הנצרך - אני לא מקבל בגלל שהייתי בקבע, שנתתי עוד קצת מהזמן שלי לצבא ואני מקבל פנסיה מוקדמת מחברת הראל, אמורים לקצץ לי מהתגמול החודשי.
מרדכי גיטלין: קיזוז.
מרדכי גיטלין: מה שאמרתי בזמנו, שלאנשי קבע מקזזים את המשכורת.
אלי אלאלוף: יש לי כמה נקודות שאני רוצה שתתייחסו אליהן.
אלי אלאלוף: קודם כול, הסיפור של הניידות.
אלי אלאלוף: המספר, לשמחתנו, קטן.
אלי אלאלוף: אני לא מבין את ההפרש המטורף של 2,000 שקל בין הנמוך ביותר לאמצעי.
אלי אלאלוף: תסבירו.
אלי אלאלוף: הניידות, לדעתי, צריכה להיות אופטימלית, מה גם שהיא לא לשימוש אישי שלהם.
אלי אלאלוף: כל המשפחה צריכה לשרת אותם כדי שיוכלו להיות ניידים.
אלי אלאלוף: בעיקרון, היינו צריכים להעמיד להם נהג.
אלי אלאלוף: אני לא יודע אם אתם משלמים למשפחה להיות הנהגים שלהם, אבל זה כבר שיקול נוסף שלכם.
אלי אלאלוף: רכב מדינה - אין שום סיבה שפתאום רכב המדינה יגרום להם להורדת הכנסה.
אלי אלאלוף: אם הבנתי נכון, יש פה הורדת הכנסה.
אלי אלאלוף: ברגע שהורדתם אותם מרכב רפואי לרכב מדינה, תבדקו שזה לא יגרום להם לפגיעה.
אלי אלאלוף: ואני לא נבהל מהתקציב פה.
אלי אלאלוף: הנושא של שעות ליווי – אף אחד לא יכול להחליף את הנפגע, את הפצוע, את העיוור.
אלי אלאלוף: אתם חושבים שאנשים – שנינו עם שתי עיניים וזה - שאני יכול לחיות כמוך או שאתה חי כמוני?
אלי אלאלוף: תנו להם ללא סטנדרט וללא נורמה.
אלי אלאלוף: ואני חוזר: זה גרושים.
אלי אלאלוף: והשפלות באמצעות ועדות – כבר מזמן קטלנו את הוועדות של הביטוח הלאומי, לא ידעתי שזה גם פה.
אלי אלאלוף: מי זה האנשים הרעים האלה שמשפילים כדי להעניק שעות?
אלי אלאלוף: חבר'ה, מותר לי להגיד קצת ברוע לב, יש לי חסינות.
אלי אלאלוף: לפחות שאשתמש בה רק לטובת החלש.
אלי אלאלוף: יש דברים שתמחק אותם, חזי.
אלי אלאלוף: יש לך זכות, אתה חדש.
אלי אלאלוף: לקחת אחריות מטורפת ולקחת אותה באחריות, לא סתם קפצת על זה.
אלי אלאלוף: הנושא של הליווי נראה לי לא סימפטי.
אלי אלאלוף: אז באמת, הטלפון כבר סגור, לא צריך טובה של אף אחד כדי להעביר.
אלי אלאלוף: הנושא של מכירת רכב או לקיחת רכב מבן או בת זוג של נפטר – אני חושב שצריך להיות עם רגישות מסוימת, כולל האפשרות לעזור לו לקנות את הרכב, כי אי אפשר להשאיר משפחה שהתרגלה לרכב בלי רכב.
אלי אלאלוף: היה לי קרוב משפחה שאמר לי תמיד: במדינה הזאת יש שני סוגי אזרחים – זה שיש לו רכב וזה שאין לו רכב.
אלי אלאלוף: תאמינו לי, זה ודאי גם למשפחה שלו.
אלי אלאלוף: אני פונה אליך, עלי, כי אני יודע את ליבך.
אלי אלאלוף: תבדקו את הנושא של העיוורים, זו קבוצה קטנה יחסית.
אלי אלאלוף: במרוקו למדתי לעשות calcul rapide, אני יודע לספור מהר.
אלי אלאלוף: זה לא סכומים מפחידים.
אלי אלאלוף: היחס לקבוצה הזאת, שחיה כמו שחיה, זה נראה לי א'-ב' שלנו, כאזרחים שאמורים לשרת את האוכלוסיות החלשות ביותר.
אלי אלאלוף: בבקשה, לדיון הבא תנו לנו תשובות לשאלות הספציפיות.
אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לסיים את הישיבה, אז אני מודה לכם ונועל את הישיבה.
אלי אלאלוף: היום ה-12 ביוני 2018, כ"ט בסיון התשע"ח, השעה 11:34 ואני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו דנים בסכסוך העבודה של עובדי מקצועות הבריאות.
אלי אלאלוף: אני יודע שבמקצוע הזה, לא רק שחסר כוח אדם אלא גם כאשר יש כוח אדם, הוא מקבל שכר נמוך מאוד, לצערנו, וגם כשהוא מסיים את לימודיו, הוא לא תמיד מוצא לעצמו אפשרויות להתמחות.
אלי אלאלוף: לכן מצאנו לנכון להיעתר לבקשת מספר חברי כנסת לקיים דיון בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אני מודה למנכ"ל משרד הבריאות שמצא לנכון להצטרף לדיון הזה.
משה בר סימן טוב: אנחנו רגילים לדבר על מערכת הבריאות ומיד עולה לנו בראש רופאים או רופאות ואחים או אחיות אבל המערכת הזאת היא הרבה יותר גדולה ומורכבת משני המקצועות המאוד חשובים האלה כאשר לצדם יש עוד הרבה מאוד אנשי מקצועות הבריאות שבעניינם התכנס כאן הדיון – תזונאים, מרפאים בעיסוק, פיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת ועוד – ויש את עולם המינהל והמשק, כל המקצועות הלוגיסטיים, האדמיניסטרטיביים והמערכת הזאת בסוף, כדי לעבוד כמו שצריך, צריכה להיות מסונכרנת ושכל הכוחות בה יהיו כוחות חזקים, טובים ועובדים לפי היכולת שלהם בצורה מוסדרת וטובה.
משה בר סימן טוב: במהלך השנים יש בהחלט הגברת המודעות, בוודאי מצדנו ומשרד הבריאות, למקום המרכזי של העובדים האלה במערכת הבריאות.
משה בר סימן טוב: אנחנו מודעים לחשיבות של הפיזיותרפיה, של הריפוי בעיסוק, של התאמת התזונה האישית לחולים, לחשיבות הגילוי והאיתור, של לקויות בתקשורת, כמובן גם לדעת לתת מענים מותאמים תרבותית ונגישים וכיוצא בזה.
משה בר סימן טוב: אנחנו מדברים כבר מזה זמן רב עם ההסתדרות הכללית, עם אלי גבאי וגם עם יושב ראש ההסתדרות הכללית אבי ניסנקורן, ויש את סכסוך העבודה שהם הכריזו ובעקבות בקשה של הממשלה, משרדי הבריאות והאוצר, הגענו לבית דין לעבודה.
משה בר סימן טוב: כעת אנחנו נמצאים באיזשהו תהליך שהוא בחסות בית הדין שנועד להביא לפתרון סכסוך העבודה וליישוב הפערים בינינו בדרכי שלום, בלי שנאלץ לעשות את זה על הגב של המטופלים.
משה בר סימן טוב: אני אומר כאן ומדגיש שביומיים וחצי בהם הייתה שביתה, אלה לא דברים שהם Nice to have במערכת הבריאות אלא אלה דברים שהם בליבת מערכת הבריאות.
משה בר סימן טוב: אם מישהו לא מקבל פיזיותרפיה, זה פוגע לו בשיקום הנשימתי.
משה בר סימן טוב: אתה מדבר כאן הרבה על הפערים שיש לנו בהתפתחות הילד.
משה בר סימן טוב: החשיבות של מקצועות הבריאות לבריאות היא קריטית וחשובה וצריך לתת על זה את הדעת.
משה בר סימן טוב: אנחנו לא מקלים ראש לא בשביתה שלהם, כמו שאנחנו לא מקלים ראש בשביתה של סקטור הרופאים או סקטור הסיעוד.
משה בר סימן טוב: יש מספר סוגיות שנמצאות בזירות שונות של דיון.
משה בר סימן טוב: אני מבהיר כאן שאני לא הממונה על השכר ולא משרד האוצר.
מיכל בירן: הם כאן?
משה בר סימן טוב: הם כאן והם יביעו את עמדתם.
מיכל בירן: מי מייצג את משרד האוצר?
חמוטל בן דור: אני.
חמוטל בן דור: סגנית הממונה על השכר.
משה בר סימן טוב: יש שאלות עקרוניות של מה נכון שיהיה בתחולת הסכם שכר ומה לא נכון שיהיה בו.
משה בר סימן טוב: זה בעולמות התוכן של הממונה על השכר.
משה בר סימן טוב: בעולמות שלנו, כשאנחנו מסתכלים על מערכת הבריאות, יש לפחות שתי סוגיות שצריך לתת עליהן את הדעת.
משה בר סימן טוב: האחת - שוב, אני לא אומר כן בהסכם שכר או לא בהסכם שכר, בעיני זה לא משנה, בעיני בסוף התוצאה היא החשובה – לדבר על מספר התקנים שיש במקצועות השונים.
משה בר סימן טוב: השנייה, בעיני אפילו יותר חשובה, לדבר על מפתחות התקינה.
משה בר סימן טוב: אני אומר את זה ותאמינו לי, אני אחזור למשרד ונצא לדרך על כך שהעזתי לומר כאן את הדבר הזה, אבל אני אומר את זה כי בסוף אנחנו מחויבים למערכת ומחויבים למטופלים.
איציק שמולי: אתה יכול להסביר את ההבדל בין שתי הנקודות?
משה בר סימן טוב: אני אבהיר את ההבדל.
משה בר סימן טוב: יש היום מספר תקנים במערכת שהוא תוצאה של הרבה מאוד תהליכים והבנות שהיו בין המשרדים באיזושהי אבולוציה וכאן מוסיפים מיטות, אז נוסיף תקנים, ויש מספר תקנים שמחולק לפי פקטורים שונים.
משה בר סימן טוב: זאת תוצאה נתונה ואפשר לבוא ולומר שאנחנו רוצים להוסיף איקס תקנים עכשיו למערכת במסגרת האירוע - - -
אילן גילאון: אתה יכול להגיד מה הקריטריונים לתקנים?
אילן גילאון: נניח כמה מרפאי בעיסוק יש?
משה בר סימן טוב: זה בדיוק ההבדל בין תקנים לתקינה.
משה בר סימן טוב: לבוא ולומר שאנחנו עכשיו רוצים להוסיף כך וכך תקנים, כי אנחנו מזהים איזשהו צורך בנקודת הזמן הזאת.
משה בר סימן טוב: תקינה באה ואומרת שאנחנו קובעים מפתחות.
משה בר סימן טוב: תקינה יש בסקטור הרופאים, תקינה יש בסקטור הסיעוד.
משה בר סימן טוב: שוב, כל פעם לפי מפתחות רלוונטיים ואז כשיש תוספת מיטות, עומס עבודה, שוב, לפי הדברים שמחליטים עליהם, כל סקטור לפי המאפיינים שלו, מוסיפים תקנים.
משה בר סימן טוב: אני אומר כאן שיש תפיסה של המדינה שאני עומד מאחוריה שמפתחות תקינה לא צריכים להיקבע בהסכם שכר.
משה בר סימן טוב: מפתחות תקינה, המדינה צריכה לבוא ולומר שאנחנו כממשלה יחד עם האוצר – ויכול להיות שעל זה אני באיזושהי מחלוקת עם ההסתדרות הכללית וזה בסדר, אני גם במחלוקת עם משרד האוצר על כך שהם אולי טוענים שבכלל לא צריך מפתחות תקינה – העמדה שלי היא שצריך מפתחות תקינה.
אילן גילאון: ואתה מרוצה ממפתחות התקינה?
אילן גילאון: לא חשוב היכן הם רשומים.
משה בר סימן טוב: התחלתי מזה שאני לא מרוצה ממספר התקנים ואני חושב שהדרך להתמודד עם זה היא באמצעות זה שיהיו לנו מפתחות ברורים שלא נצטרך כל פעם להיגרר לאיזושהי זירת קרב.
משה בר סימן טוב: אני חושב שיש לממשלה אחריות לדאוג לדברים האלה, לעשות אותם בעצמה והיכן שהממשלה לא עושה את זה בעצמה – זה מגיע למצב שזה קורה אגב סכסוך עבודה וזה בעיני לא הדבר הנכון.
משה בר סימן טוב: הממשלה צריכה לבוא ולומר שזה סטנדרט השירות הראוי, הנדרש, שאותו אנחנו רוצים לתת.
משה בר סימן טוב: זה קשה, זה לוותר קצת על החופש שלנו להקצות את הדברים, אבל זה חיוני.
משה בר סימן טוב: סקטור מקצועות הבריאות כולל ארבעה מקצועות לפחות, יש פסיכולוגים, יש עובדים סוציאליים ויש הרבה מאוד אנשים טובים במערכת הזאת שעושים עבודה חשובה לצד הרופאים והאחיות שהיא חיונית לא פחות להחלמה של המטופלים מאשר הסקטורים האחרים.
משה בר סימן טוב: כמו שבסקטורים האלה יש מפתחות, אגב, זה לא לזכות בפיס לקבל מפתח תקינה, עדיין יש כאן מנגנונים מאוד מאוד מורכבים ותהליכים מורכבים שאחריהם ניתנות תוספות מדודות.
אלי אלאלוף: מה האיחור שלנו לעומת התקינה הנדרשת?
משה בר סימן טוב: זאת מלאכה מורכבת.
משה בר סימן טוב: אנחנו יודעים שיש פערים בינינו ואני עומד כאן בשם כל מערכת הבריאות.
משה בר סימן טוב: כשאנחנו מסתכלים על המשקים השונים, משקי האשפוז השונים, אנחנו רואים שיש את משק האשפוז הממשלתי שהוא כולל 50 אחוזים ממערכת האשפוז.
משה בר סימן טוב: יש את הכללית שהיא מחזיקה בשליש ממיטות האשפוז ויש את כל השאר.
משה בר סימן טוב: מה שאנחנו רואים זה שבכללית הדברים מעט יותר מסודרים, לפחות בשניים מהמקצועות ואולי יותר מתוך איזושהי עבודה שהם עשו אצלם.
משה בר סימן טוב: בממשלה יש ערב רב.
משה בר סימן טוב: יש בתי חולים מסוימים שדרך התאגיד ודרך כל מיני דברים אחרים מצאו להם פתרונות כי הייתה להם היכולת הכלכלית והם שמו לזה חשיבות, ויש דברים אחרים.
משה בר סימן טוב: אני אומר לכם שבסוף הבעיה שלי היא שיש לי גם מגבלת תקנים מאוד מאוד הדוקה.
משה בר סימן טוב: אין לי רק מגבלת תקציב.
אילן גילאון: אבל כל תקן שנסגר או אדם פורש, אתם משמישים אותו מחדש?
משה בר סימן טוב: זה בוודאי.
משה בר סימן טוב: גם עכשיו כשאנחנו מוסיפים מיטות למערכת, אנחנו מוסיפים גם מקצועות הבריאות וגם מינהל ומשק אבל מאוד במסורה לטעמי וזה גם איזשהו תהליך של משא ומתן ולא בהכרח תהליך של זיהוי צרכים.
קריאה: היכולות שלכם מוגבלות.
משה בר סימן טוב: תמיד נהיה מוגבלים.
אילן גילאון: תמיד יכולים לקחת פיזיות
אילן גילאון: רפיסט שיכול לעזור לכם.
משה בר סימן טוב: לטווח התנועה.
משה בר סימן טוב: לפחות ריפוי בדיבור אנחנו לא צריכים.
אילן גילאון: בזה אין לכם בעיה.
קריאה: חברים, השאלה מה עושים.
אלי אלאלוף: הלוביסטים, אני מבקש שתשבו בשורה שנייה.
אלי אלאלוף: אנחנו הזמנו אנשים מהמשרדים הרלוונטיים שנרצה לשמוע אותם.
אלי אלאלוף: נמצאים כאן נציגי המל"ג שאנחנו זקוקים להם.
משה בר סימן טוב: אמרתי, מפתחות תקינה זה לא לזכות בפיס, זה לא שפע בלתי מוגבל שיורד על המערכת, אבל זה מכניס את המערכת לאיזשהו סדר, לוודאות, ליכולת תכנון ואנחנו רואים שזה עובד מצוין בסקטור הסיעוד.
משה בר סימן טוב: זה לא נותן אין סוף אחיות אבל אחת לכמה שנים, אחת לשלוש שנים, עושים בדיקת עומסים כללית במערכת בכל בית חולים ונותנים את התוספות הנדרשות.
משה בר סימן טוב: לא יקרה שום דבר אם הדבר הזה יהיה כאן.
משה בר סימן טוב: זה לא משהו שמערער את יציבות תקציב המדינה או תקציב מערכת הבריאות או תקציב בית חולים.
משה בר סימן טוב: זה ימשיך להיות באכסניה הנכונה.
משה בר סימן טוב: כמו שאמרתי, עכשיו אנחנו באיזשהו תהליך בחסות בית הדין לעבודה.
משה בר סימן טוב: גם יושב ראש ההסתדרות בעצמו מעורב, גם אגף הממונה על השכר מעורב ואני מניח שגם אגף התקציבים באוצר.
משה בר סימן טוב: אנחנו צריכים לראות שאנחנו פותרים את זה.
משה בר סימן טוב: אני אומר שבראייה שלי, ואני אומר את זה כאן בלי להסתתר, הדבר הכי חשוב בנקודת הזמן הזאת הוא לפתור את בעיית השנים והתקינה יותר מהשכר.
משה בר סימן טוב: בעיני יש לנו בעיה יותר קשה שצריך לפתור אותה לטווח ארוך בעניין הזה.
איציק שמולי: יפה אתה מזהה את עיקר העומס?
משה בר סימן טוב: כמו שאמרתי, הבעיה שאני רואה היא בעיקר בעיה של ערב רב של תוצאות בשטח.
משה בר סימן טוב: כלומר, אין משהו אחיד שעליו אנחנו יכולים להגיד שכך זה קורה.
משה בר סימן טוב: אנחנו רואים בתי חולים מסוימים שמצאו לעצמם פתרונות לוקליים, בתי חולים אחרים שלא עשו את זה, ואז זה מייצר את חוסר השקט הזה בתוך המערכת.
משה בר סימן טוב: תמיד הכרנו לאורך השנים את המקום של הפיזיותרפיה, של הריפוי בעיסוק, והיום אנחנו יותר מודעים למקום של קלינאות התקשורת ולמקום של התזונה.
משה בר סימן טוב: מכיוון שאנחנו מודעים יותר לתזונה, מודעים יותר גם למקום של התזונאיות ותזונאים במערכת והצורך לבצע את ההתאמות האישיות וגם שם אנחנו רואים שיש בסוף פערים גדולים בין המשקים, כלומר, בין הכללית לבין המדינה לבין השאר, ובתוך המשק שלנו כממשלה בכלל.
אלי אלאלוף: תרשו לי חבריי חברי הכנסת לתת את רשות הדיבור לנציג ההסתדרות, אלי גבאי.
אלי גבאי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, מכובדיי.
אלי גבאי: אני לא באתי לנאום.
אלי גבאי: נאומים, אתם יודעים לעשות יותר טוב ממני.
אלי גבאי: אני באתי לצעוק.
אלי גבאי: אני באתי לזעוק את זעקתם של המטופלים.
אלי גבאי: לא את זעקתם של העובדים אלא את זעקתם את המטופלים.
אלי גבאי: אלפי מטופלים, עשרות אלפי מטופלים, מקבלים טיפול מאתנו, מארבעת המקצועות, יום יום במדינת ישראל.
אלי גבאי: אלפי ילדים מקבלים טיפול יום יום.
אלי גבאי: ארבעת המקצועות אותם אנחנו מייצגים הם ריפוי בעיסוק, קלינאי תקשורת, תזונה ופיזיותרפיה.
אלי גבאי: אנחנו מייצגים גם את המטפלים בהבעה, שינניות, סייעות שיניים.
אלי גבאי: כרגע המשבר הוא בגלל ארבעת המקצועות העיקריים.
אלי גבאי: אני בא לזעוק את זעקתם.
אלי גבאי: אני בא לומר לכם שאנחנו כולנו בראש ובראשונה הורים לילדים.
אלי גבאי: אנחנו בראש וראשונה ילדים להורים.
אלי גבאי: קשה לי לומר את זה אבל כשרואים את ההורים שלנו מאושפזים בבית חולים והם לא מקבלים טיפול מפיזיותרפיסט או ממרפאה בעיסוק או מקלינאי תקשורת שלא מלמד אותו – אבא או אימא שלנו שעברו אירוע מוחי ולא יכולים לדבר ולתקשר או לבלוע, מה שאנחנו עושים כל בוקר או כל צהרים וכל ערב – מבחינתי המדינה פשטה את הרגל.
אלי גבאי: לפשיטת רגל זאת, ואני אומר את זה כי כואב לי, כולנו אחראים.
אלי גבאי: אנחנו אחראים מכיוון שמדברים כאן הרבה על משבר אבל זה לא משבר.
אלי גבאי: זאת קריסה טוטלית של מערך השירות של ארבעת המקצועות האלה.
אלי גבאי: הקריסה הטוטלית הזאת מתבטאת גם בדוחות של מבקר המדינה.
אלי גבאי: דוח מבקר המדינה האחרון כתב במפורש שההמתנה לטיפול אצל קלינאי תקשורת היא שנה וארבעה חודשים.
אלי גבאי: אני שואל, אנחנו כהורים לילדים, איזו זכות יש לנו לבוא לאותו ילד ולומר לו שהוא ימתין שנה וארבעה חודשים עד שתהיה קלינאית תקשורת או תמתין שנה למרפאה בעיסוק שתאבחן האם אתה זקוק לטיפול או לא.
אלי גבאי: אני שואל למה אנחנו כמערכת הולכים לעשות רפורמות.
אלי גבאי: הייתה רפורמה בבריאות הנפש.
אלי גבאי: הרפורמה בבריאות הנפש, יצאו אליה במצהלות וחגיגה רבה, הוסיפה, אתם יודעים כמה תקנים לארבעת המקצועות?
אלי גבאי: חצי תקן.
אלי גבאי: חצי תקן לארבעת המקצועות בעשרות מקומות שמטפלים בחולי הנפש במדינת ישראל.
אלי גבאי: הייתי כאן לפני שנתיים ולפני שנה בדיון על ההכשרה.
אלי גבאי: אמר חבר הכנסת דב חנין, ואני זוכר את מה שאמרת, שהמתנת שלושה חודשים בתור אחרי שבר בכתף.
אלי גבאי: אני טועה?
דב חנין: בעיה בכתף.
אלי גבאי: בעיה בכתף.
אלי גבאי: לא שבר.
אלי גבאי: המתנת לא בגלל שיש חוסר באנשי מקצוע אלא בגלל שאין תקנים.
אלי גבאי: בפיזיותרפיה, בשלוש השנים האחרונות, אתם יודעים כמה תקנים נוספו במערכת הבריאות?
אלי גבאי: זה לא דוח שלי אלא דוח של האוצר.
אלי גבאי: אפס תקנים.
אלי גבאי: ברשותכם, אני אקריא לכם מכתב.
אלי גבאי: אני באמת לא רוצה לעשות מזה דרמה אבל כותבת מנהלת שירות פיזיותרפיה בבית חולים במרכז הארץ.
אלי אלאלוף: אתה יכול לתת לנו מה המספר הדרוש?
אלי אלאלוף: כמה חסרים?
אלי גבאי: אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר לך שאנחנו מנהלים במהלך שלושת השנים האחרונות דיונים מול האוצר ומול משרד הבריאות בניסיון לפתור את המשבר.
אלי גבאי: בשלושת החודשים האחרונים התכנסנו לאחר שאיימתי שנצא לשביתה שלצערי קרתה, התכנסנו לישיבות.