GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נגה רובינשטיין: את צודקת שהתכלית נגזרת מהסעיף של הוראת המעבר, אבל זה צריך להיות גם בתוך ההוראה עצמה.
רני נויבואר: לא, הוראת המעבר לגבי הערות אזהרה שהתקיימו בעבר – יש לכם חוזים.
דנה מליחי חקמון: לא, לא בעבר.
דורון ארנון: על בית בהקמה.
ענת מימון: אבל כתוב שהערת האזהרה תהיה לשנתיים לכל היותר.
ענת מימון: כלומר, לא מדובר על הערות שאמורות להישאר מעבר לשנתיים.
לימור גל: יכול להיות שההחזר יהיה בתוך השנתיים האלה, אז את חייבת לתת לזה עכשיו פתרון.
ענת מימון: אפשר להגיד שזה יחול גם על מחיקת ההערה בתוך תקופת השנתיים.
נגה רובינשטיין: שתי הערות אחרונות: הראשונה, אנחנו מבקשים שמעת שייכנס התיקון לתוקף, בתים שבהם ניתנה ערבות יוכלו להחליף את הערבות ברישום משכנתה.
ענת מימון: זה כתוב: "יאפשר בעל הרישיון לדייר שמעוניין בכך".
נגה רובינשטיין: לא, אבל אם רוצה בעל בדיור מוגן?
נגה רובינשטיין: הרי הפתרון הזה הוא פתרון שהוא הרבה יותר קוהרנטי.
נגה רובינשטיין: הערבות גם יש בה עלות גבוהה.
נגה רובינשטיין: אתם מציעים את החלופה הזאת, שלא הייתה חלופה קודם, ב-2012, תנו אפשרות לבעל הרישיון, לא לדייר.
ענת מימון: אבל זה ברור.
ענת מימון: "יאפשר בעל הרישיון" – כלומר, זה משהו שנתון לבחירה של שני הצדדים.
רני נויבואר: לא, היא מבקשת שבעל הדייר יקבע כבר שאם הוא רוצה סוג בטוחה אחר, זה יחול גם על הדייר הקודם, שהיה מוכן לשלם את ה-80%.
רני נויבואר: נגה, אני רוצה לחדד: יש לך חוזה שבו דייר בחר לקחת בטוחה, הוא החליט שהוא משלם 80%.
רני נויבואר: את אומרת שאת רוצה להחליף את זה במשכנתה.
רני נויבואר: כלומר, יש לך חוזה קודם שהבטיח משהו לדייר – ואנחנו מבינים שאין הרבה דיירים כאלה, כתבנו את הסעיף בשביל הקומץ שישנו – את אומרת:
רני נויבואר: בוא נעשה לו overrule ונכניס אותו למנגנון הכללי שאומר: אמנם הצעתי לך קודם ונכנסת לבית על דעת זה שאתה משלם 80% ערבות בנקאית, אבל עכשיו אני משנה לך את התנאים באופן כזה שאני מחליט שאני נותן לך משכנתה, על אף שאתה מלכתחילה, כשבאת, רצית את הערבות.
רני נויבואר: אז אנחנו רואים בזה קושי.
רני נויבואר: לכן אנחנו, לאורך כל החוק, וגם הקודם, הלכנו למנגנון שבעל בית הדיור המוגן הוא זה שמוסמך לכתוב איזה בטוחות הוא נותן.
אלי אלאלוף: אוקיי, זה אומר שאין צורך בשינוי פה, אני חושב שזה הוסבר מספיק והובן.
לימור גל: סליחה, כבודו, אני פשוט רוצה לדייק - - -
אלי אלאלוף: לא, אין פה דו-שיח.
אלי אלאלוף: אנחנו סגרנו את הנושא הזה.
לימור גל: סליחה, כבודו, זה פשוט חשוב בגלל שאנחנו צריכים ליישם את החוקים האלו, אז אולי זה דברים קטנים אבל הם פשוט קריטיים.
אלי אלאלוף: טוב, תסבירי.
לימור גל: בהקשר של הערבות הבנקאית – כאשר הוצאנו ערבויות פשוט הוספנו סעיפים בתוך ההסכמים שהערבות תחול עד שאנחנו נוכל כן להציע את המשכנתה.
לימור גל: בגלל שהיו לנו בתים של הרשויות המקומיות לא יכולנו פשוט לעשות את זה.
לימור גל: סעיף (5)(ד) בעצם אוסר עלי בסיטואציה שהדייר רוצה ערבות בנקאית, לבוא ופשוט להחליף אותה עם אותה משכנתה.
נגה רובינשטיין: בהנחה שהדייר מסכים.
רני נויבואר: "ובהתאם לתנאי החוזה"?
ענת מימון: אפשר להוסיף.
ענת מימון: אפשר להוסיף: "לפי תנאי החוק העיקרי כנוסחו בערב יום התחילה ובהתאם לתנאי ההסכם".
לימור גל: בדיוק.
לימור גל: יש לי עוד הערה: בסעיף 27ג(3) כתוב שהדייר אישר בכתב.
ענת מימון: לא, שיניתי.
ענת מימון: כשהקראתי אמרתי "נפטר הדייר", זה לא "אישר בכתב".
לימור גל: את יכולה להקריא את המשך הסעיף?
ענת מימון: אני אקריא את 27ג(3): "נפטר הדייר ולא מונה נאמן או אדם מטעמו, או לא אותר האדם שמונה במאמץ סביר, לקבלת יתרת הפיקדון, רשאי בעל הרישיון למנות עורך דין...".
לימור גל: אוקיי.
לימור גל: שתי הערות לסעיף 5(ג), בעמוד האחרון: כתוב בשורה השנייה שהערת אזהרה שאפשר להסיר אותה, בעיקרון תהיה הבטחה של כספי הפיקדון.
לימור גל: אני רוצה למחוק את המילים האלו מאחר ובעיקרון רשמנו הערות אזהרה גם להבטחת זכות המגורים.
לימור גל: לכן זה פשוט צריך לחול על כל סוג של הערת אזהרה, אחרת שוב אנחנו חוזרים לסיטואציה שאני לא יכולה לרשום את המשכנתאות.
לימור גל: זה מקובל?
ענת מימון: אנחנו דיברנו רק על הערה להבטחת הכספים.
לימור גל: כי פשוט קיימות הערות אזהרה על זכות המגורים שנרשמו בעבר, גם דרך המשרד של וייס, שיושבים פה, וזה כל מיני סוגים של הערות אזהרה.
ענת מימון: אבל איך נגדיר את זה?
לימור גל: תהיה הסכמה פה.
לימור גל: פשוט "הערת אזהרה".
לימור גל: סעיף 126 לחוק המקרקעין קובע הערת אזהרה.
רני נויבואר: אני מציעה שהעמותה תתייחס.
רני נויבואר: אנחנו הבנו.
רני נויבואר: מה שהם אומרים זה כך: הייתה הפרקטיקה שנהגה עוד קודם לכניסת החוק לתוקף של רישום הערות אזהרה.
רני נויבואר: כשחוקק החוק הכללי, לא התיקון הזה, רצינו להתייחס לזכות המגורים של הדייר ולהבטיח שאת הדייר לא מזיזים מהדירה, אז כתבנו במפורש בחוק שאסור לפנות את הדייר.
רני נויבואר: אמרנו: בואו נסתכל בעצם מה הדייר מקבל – הוא מקבל שירותים, הוא מקבל מגורים והוא נותן פיקדון.
רני נויבואר: אז לעניין השירותים אמרנו לצורך העניין: בואו נטפל בדמי האחזקה.
רני נויבואר: דמי האחזקה אמורים לכסות את העלות, אפשר למנות מפעיל מיוחד, יש מענה ספציפי בחוק לזה.
רני נויבואר: לעניין זכות המגורים, אמרנו בחוק: בואו נכתב פשוט שאסור לפנות את הדייר והדייר זכאי להמשיך לחיות ביחידה כל עוד הוא לפי תנאי ההסכם, כמובן שהוא לא, חס ושלום, נהיה סיעודי.
רני נויבואר: אבל מה שמקובל בהסכם זה מה שצריך, אי אפשר לפנות אותו.
רני נויבואר: זו תפיסה אחת.
רני נויבואר: לעניין הבטוחות של הפיקדון, זה העניין שלשמו אנחנו פה כי הוא לא נפתר כמו שצריך בחוק הקיים.
רני נויבואר: מה שהיא אומרת הוא שחלק מהערות האזהרה שנרשמו במקור, לא נרשמו רק לשמור על הפיקדון, אלא נרשמו גם כדי להבטיח לדייר לגור ביחידת הדיור.
רני נויבואר: היא אומרת: אני לא אוכל למחוק את ההערות האזהרה האלה אם לא תאפשרו לי את אותו מנגנון לגבי הערות אזהרה לעניין הצורך של הפיקדון.
רני נויבואר: הן נמצאות שם, הן רשומות כבר בטאבו גם לעניין זכות המגורים, אז בבקשה תאפשרו לי למחוק גם את אלה וגם את אלה, כי הרבה פעמים הן באו ביחד.
רני נויבואר: אני מציעה שנשמע את ההתייחסות של העמותה.
דנה מליחי חקמון: אם זה בזכות המגורים אז למה - - -
ענת מימון: אבל זו מונע את רישום המשכנתה?
ענת מימון: הערה על זכות המגורים מונעת את רישום המשכנתה?
רני נויבואר: זו בכלל שאלה, מה הערת האזהרה הזאת עושה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, התגובה הראשונית שלי היא קודם כל זהירות כלפי הדיירים.
אלי אלאלוף: אני לא הייתי נותן אוטומטית, אם מותר א', לעשות גם ב'.
רני נויבואר: אני מציעה שנשמע את העמותה.
אלי אלאלוף: אבל שיהיה ברור שצריך לשמור יותר על האינטרס של הדייר, שהוא תמיד יותר חלש מבעליו.
רני נויבואר: אם זה יפריע לרשום את המשכנתה אנחנו לא מקבלים את הדבר לשמו אנחנו באנו.
רני נויבואר: לכן אפשרנו את המחיקה הזו – כי אנחנו רוצים לראות את המשכנתה עדיפה כזכות על פני הערת האזהרה.
דורון ארנון: המטרה היא לאפשר את זה, לאפשר רישום משכנתה.
אלי אלאלוף: מה אתם אומרים, אנשי העמותה?
דנה מליחי חקמון: שני דברים: דבר ראשון, קיימת פסיקה לגבי רישום הערות אזהרה בדיור מוגן על הערך הכלכלי של הערת האזהרה, שזה כמו משכנתה.
דנה מליחי חקמון: לכן כל הערת אזהרה – ולא משנה איך הגדירו אותה – על פי הפסיקה, מגנה גם על הזכות לקבל את הפיקדון חזרה.
דנה מליחי חקמון: זה דבר אחד שצריך להגיד.
דנה מליחי חקמון: דבר שני, אם זה מגן על זכות המגורים, כפי שאתם מאמינים, אז לא צריכה להיות התנגשות לגבי המשכנתה לכאורה.
דנה מליחי חקמון: כי אם המטרה של החוק היא להגן על הפיקדון - - -
לימור גל: פשוט הבעיה היא הטאבו.
לימור גל: אנחנו יכולים לדון על הרבה פסקי דין, כבודו, פשוט הבעיה היא הטאבו.
אלי אלאלוף: ממה שאני מבין, אני חוזר ואומר: היות והדאגה שלנו היא בעיקר – בלי לפגוע חס וחלילה בבעלים – מופנית לדיירים, אנחנו מבקשים להשאיר את ההפרדה שיש.
דורון ארנון: כבודו, הבעיה היא פרקטית – זה לא יאפשר לרשום משכנתה.
דורון ארנון: הדיירים יפגעו מזה.
דורון ארנון: זו לא שאלה שזה פוגע בבעלי הבתים.
רני נויבואר: אנחנו נדבר עם הטאבו על זה.
דורון ארנון: הטאבו לא מפריד בין הערות אזהרה.
דורון ארנון: הוא רואה: הערות אזהרה.
אלי אלאלוף: אני לוקח על עצמי לעשות רביזיה בסוף החוק ובתקופת הרביזיה נוכל לעשות את הבדיקה מול הטאבו.
לימור גל: הערה אחרונה: באותו סעיף כתוב שמי שימחק את הערות אזהרה יהיה הנאמן או עורך דין של הדייר, ואני רוצה - - -
ענת מימון: לא, הנאמן, או הדייר, או מי שהוא מינה.
לימור גל: יכול להיות שהוא לא ימנה, כי זה הדיירים הוותיקים, מספיק שיהיה לי רק דייר אחד, אחד, שלא מינה – כי אולי הוא סיעודי, יכול להיות שהוא לא מינה כי זה לא מעניין אותו – צריך לאפשר לי - - -
ענת מימון: אבל ממילא את צריכה להחתים אותו על מסמכי משכנתה, נכון?
לימור גל: וקיימת האופציה של רישום המשכנתה - - -
אלי אלאלוף: מה ההצעה שלך תכלס?
לימור גל: יכולה להיווצר סיטואציה שבה הדייר סיעודי והוא לא יכול אפילו למנות עורך דין.
לימור גל: אם אני כן ארשום את המשכנתה, אני יכולה באותו הזמן כן לרשום לטובתו שוב את הערת האזהרה, אם הוא לא יכול לחתום על מסמכי המשכנתה, בגלל שאת הערת האזהרה גם בעל הרישיון יכול לרשום.
לימור גל: אז אני רוצה שאתם תאפשרו לנו בסיטואציה - - -
ענת מימון: אבל היום אין אופציה להערת אזהרה, את תצטרכי לרשום משכנתה.
לימור גל: אבל אני שואלת אתכם: בואו נניח שהדייר הוא סיעודי ולא מונה לו אפוטרופוס – אני נותנת לכם פשוט דוגמאות שאני חייה אתן – ואני צריכה מחר ללכת לרשום את המשכנתה לטובת כל הדיירים, מספיק שיהיה לי דייר אחד כזה ואני אלך אל המסלול של ועדת החריגים, ואז הדיירים יקבלו אך ורק הערה, שזה הרבה פחות טוב.
לימור גל: בואו תאפשרו לנו להגיד שאם הדייר לא מינה – בדיוק כמו ההסדר של סעיף 27ג(3), שאותו הסדר יהיה כאן.
לימור גל: רק צריך לכתוב: ככל שיחולו הנסיבות שקבועות בסעיף 27ג(3) - - -
ענת מימון: לא, שם זה רק אם הוא נפטר.
לימור גל: בסדר, אבל אנחנו יכולים להתחבר לסעיף הזה.
אלי אלאלוף: או שהוא מנוטרל, הוא לא יכול למלא.
ענת מימון: אבל אז צריך אפוטרופוס, זו לא הפעולה היחידה שהוא לא יכול לעשות.
לימור גל: גם בעקרון הדיירים לא ממנים אפוטרופוס על הרכוש – זה דברים שאנחנו פשוט נתקלים בהם – ואנחנו לא יכולים, סליחה על הביטוי, פשוט לתקוע עכשיו את כל הבית, את כל הדיירים.
ענת מימון: אז את מציעה שאתם תוכלו לרשום עבורו את המשכנתה ולמחוק עבורו גם בלי שום הסכמה שלו?
לימור גל: כן, כן.
נורית קורן: רק במצב שהוא סיעודי.
דנה מליחי חקמון: רק אם יש חוות דעת רפואית שהוא לא - - -
לימור גל: זאת אופציה אחת.
לימור גל: יכולה להיות אופציה שזה פשוט לא מעניין את הדייר אז הוא לא ממנה עורך דין.
לימור גל: את יודעת שיש כאלו דיירים.
לימור גל: אני אך ורק דנה בסעיף הערות אזהרה, שזה סעיף התחולה.
ענת מימון: השאלה אם אתם מוכנים שיהיה רשום שככל שבאמת לא מונה אדם ויש קושי לקבל את ההסכמה, ויש חוות דעת - - -
לימור גל: האמת שזה יכול להיות, ענת, גם בסיטואציה שהוא לא רק סיעודי, אלא שסתם זה לא מעניין אותו.
דורון ארנון: אם הוא לא רוצה?
לימור גל: יש לנו דיירים כאלו.
לימור גל: ענת, אנחנו חווים דיירים שפשוט לא רוצים לקבל משכנתה.
לימור גל: קיימים דיירים שזה לא מעניין אותם.
רות פרמינגר: גלשת עכשיו מלא כשיר ללא רוצה.
רות פרמינגר: כל החוק הזה נעשה לשמור על האנשים.
לימור גל: דנה יכולה להעיד שיש לי כמה בתים שזה בכלל לא מעניין את הדיירים.
רות פרמינגר: אבל כל מטרת החוק היא להגן על הדיירים.
דורון ארנון: זה בא לפתור אצל הדיירים שכן רוצים.
אלי אלאלוף: סליחה, חברים, אני שואל שאלה של אפיקורוס: למה העמותה לא תוכל לחתום במצב כזה?
דנה מליחי חקמון: העמותה לא רשאית לחתום.
דנה מליחי חקמון: אין לה זכות חוקית לחתום.
דנה מליחי חקמון: היא ארגון צרכנים אמנם של דייר הדיור המוגן, אבל היא לא יכולה לחתום בשם דייר על דברים.
אלי אלאלוף: טוב, בינתיים זה יהיה ברביזיה שלי.
אלי אלאלוף: אני רוצה להשאיר, ברשותכם, את המצב כפי שהוא, ובמסגרת הרביזיה ננסה להביא פתרון.
נורית קורן: כי זה מקרה ממש חריג-חריג.
אלי אלאלוף: בבקשה, אחרונת הדוברים.
רקפת שפיים מרדכי: בהקשר של סעיף 27ג(3):
רקפת שפיים מרדכי: ברגע שהחזרנו את הנסיבות של פטירה – אז מה קורה באמת לדייר שהוא לא כשיר וטרם מונה לו אפוטרופוס?
ענת מימון: אז משיבים לדייר, למפקיד או למי שהוא מינה.
רקפת שפיים מרדכי: אי אפשר להשיב לדייר אם הדייר לא כשיר בלי חוות דעת.
נורית קורן: אז אישרנו את זה.
נורית קורן: זה במקרה שיש בן אדם שאין מי שיעשה בשבילו.
נורית קורן: זה מקרה חריג שבחריג.
רקפת שפיים מרדכי: לא, זה מדבר רק על 27(ב) – מה לגבי 27(א), גם משכנתת נאמן?
לימור גל: היא גם צודקת, זו פשוט אותה בעיה.
נורית קורן: בסדר, נטפל בזה.
רקפת שפיים מרדכי: לדעתי זה נוצר סתם בגלל תיקוני הנוסח.
ענת מימון: איך היום אתם משיבים במצב כזה?
לימור גל: אנחנו עושים העברה ישירות לחשבון הבנק שלו.
לימור גל: אבל פה אתם דורשים - - -
ענת מימון: המסמך שמעיד על העברה לחשבון הבנק של הדייר זה מסמך שמעיד על העברה.
דנה מליחי חקמון: זו השבה לדייר.
ענת מימון: כל עוד הוא בחיים זה בסדר.
אלי אלאלוף: גם חשבון של דייר שנפטר הוא חשבון שיכול לקבל עוד כסף, אז אין שום בעיה.
אלי אלאלוף: אז שהיורשים יידעו ויתמודדו עם העסק הזה.
אודי מאור: קודם כל, אנחנו רוצים לברך על החוק.
אודי מאור: אנחנו אמנם רחוקים בפעילות שלנו מהעיסוקים האלה אבל אני רוצה לחדד זווית שלא התייחסתם אליה.
אלי אלאלוף: לא, אם זה נושא חדש אני לא מאפשר.
אודי מאור: אני לא בא לבקש תיקונים, אני בא לחדד, ברשותך, את זווית העובדים.
אלי אלאלוף: לא, דיונים תיאורטיים, בדקה האחרונה – זה לא הזמן.
אודי מאור: בדקה האחרונה אבל זו זווית מאוד חשובה.
אלי אלאלוף: זה כמו הגשם, אם הוא לא בעתו לא צריך אותו.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, כמציעה אני רוצה לומר לך שאנחנו כבר סוגרים עכשיו את החוק ואני לא רוצה שיהיה גוף שיגיד אחר כך שלא נתנו לו לדבר.
אלי אלאלוף: מה זה "לא נתנו"?
אלי אלאלוף: הוא לא בא להתעניין בנו כל השנים.
אודי מאור: אני מתעניין מאוד.
אלי אלאלוף: אל תטילו עלי בעיות מצפוניות של אחרים.
גיל רובינשטיין: ההערה שאני מציע מקובלת על מר בר דוד, דיברתי עליה אתמול: מדובר בקרנות שמוזכרות בסעיפים 27ז ו-27ח.
גיל רובינשטיין: יש גופים שמתנהלים ביציבות כלכלית יוצאת דופן – הממונה הרי יבדוק את היציבות הכלכלית – והמשמעות מבחינת גופים אלה להעביר כספים לקרן שהיא רק במקרה שפושטים רגל, היא שהכסף הזה הולך, לא שב, לא נהנים ממנו וזה כסף של הדיירים.
גיל רובינשטיין: אני מבקש להוסיף שהממונה, לאחר בדיקת היציבות הכלכלית, אם יגיע למסקנה שהבית יציב ויציב בצורה בלתי רגילה, יוכל לפטור את הגוף מלהפקיד כסף בקרנות של סעיפים 27ז ו-27ח; או לחילופין, להפקיד כסף מבחינתי בסכום גדול לאין שיעור - - -
אלי אלאלוף: גילית את זה רק אתמול, אדוני?
גיל רובינשטיין: לא, דיברתי על זה.
גיל רובינשטיין: זה מופיע בהערות וכל הזמן אמרתי את זה.
אברהם בר דוד: מה שדיברתי עם מר גיל רובינשטיין בעצם אומר:
אברהם בר דוד: אני יודע להקים קרן לבד, על עצמי, ולא חשוב לי מה גודלה.
אברהם בר דוד: אמרתי: אם הוועדה מוכנה להגיד לו שהוא יקים קרן כזאת, שמישהו יכול לבדוק שאכן נשארת בנאמנותו, והיא הרבה יותר גדולה מאשר הקרן הכללית שמונחת פה – זה אוטומטית אבל יפגע בכל יתר הבתים כי הם יצטרכו לשים יותר כסף.
אברהם בר דוד: לכן, הבעיה צריכה להיות בעיה ממלכתית.
אלי אלאלוף: יש לי הערה כללית, אדון בר דוד – אני לא מאמין שאתה אדם תם, לא מאמין.
אלי אלאלוף: אני מכיר אותך כחייל פשוט שיודע להעריץ אותך.
אברהם בר דוד: הוא בעל הבית שלי.
אלי אלאלוף: אבל אני רוצה להגיד לך – כל החוק בא בעקבות מה שבעלי הבתים לא עשו עד עכשיו, אז אם הוא היה יכול להקים את הקרן למה הוא חיכה?
גיל רובינשטיין: הקמתי, אדוני, הקמתי קרן.
אלי אלאלוף: אוקיי, אז אני מברך אותך, אדוני.
אלי אלאלוף: כרגע הקמנו קרן כדי שאחרים, שלא עשו כמוך, יעשו.
אלי אלאלוף: עכשיו אנחנו לא משנים, לא פותחים מחדש את הדיון הזה.
גלית בונה יונה: אני כבר מתנצלת, אני עומדת להיכנס לגוב אריות, אני פשוט יושבת בסוף המעגל, אז לא דיברתי קודם.
גלית בונה יונה: אני רוצה דקה מזמנכם כן לנסות לשכנע אתכם שהתקופה של 18 חודשים היא תקופה – אני חושבת שאנחנו כן במצב של win-win.
גלית בונה יונה: אני רוצה לדבר על בתים שטעונים רישום בית משותף.
גלית בונה יונה: כדי לתת את המשכנתה הספציפית לטובת הדייר, התקופה הזו היא לא מספיק ארוכה.
גלית בונה יונה: אני יודעת שיש פתרון של ועדת חריגים.
גלית בונה יונה: אני חושבת שהפתרון הזה, עם הדברים הספציפיים של כל בית – דיבר קודם משען על העניין שלו, ולכל ואחד יש את הניואנסים שלו – יביא לכך שניכנס לאיזושהי בירוקרטיה.
גלית בונה יונה: אין לי ספק שכולם, הבתים והדיירים, רואים לנגד עיניהם ורוצים כמובן לצאת לדרך עם החוק הזה לטובת כולם.
גלית בונה יונה: אני רואה איזה צוואר בקבוק.
גלית בונה יונה: אף אחד לא רוצה לגרום למישהו לא להיות מסוגל לבצע את מה שיש כאן, ואני חושבת שזה יכביד על הוועדה.
גלית בונה יונה: נניח, לרישום בית משותף, כשהכול הולך כמו שצריך – ויעידו כאן עורכי דין אחרים – צריך לפחות שנתיים.
גלית בונה יונה: אנחנו רוצים להגיע לפתרון הזה.
גלית בונה יונה: אני רק אגיד עוד מילה – בתים שצריכים פרצלציה זה גם לא שנתיים, זה יותר זמן.
אברהם בר דוד: עוד פעם – רוב הזמן מנסים לדבר על החריגים.
אברהם בר דוד: אנחנו יודעים שישנם חריגים.
קריאה: זה לא חריגים.
אברהם בר דוד: "חריגים" אני מדבר מתוך הבתים, מה שיכולים לבצע את החוק ומה לא.
אברהם בר דוד: אנחנו יודעים שישנם כאלה ולכן אמרנו: בסדר גמור, תהיה ועדת חריגים שתדון בדברים החריגים.
אברהם בר דוד: אבל 90% של הבתים יכולים לפתור את הבעיה ולגמור את זה בשנה וחצי.
אברהם בר דוד: אחרי שנה וחצי יבקשו עוד חמש שנים ארכה.
אברהם בר דוד: זו תרגיל התרגיל.
אברהם בר דוד: תמיד מגיע היום האחרון.
אברהם בר דוד: לכן, לדעתי נקבע שנה וחצי – צריך להחזיק את זה כאן ולא לשחק עם זה יותר, כי אנחנו משחקים עם זה שש שנים.
אלי אלאלוף: המפקד, אתה מסבך אותי כי היועצת המשפטית והחברה שלי בכנסת אומרת לי שזה לא נורא שנתיים.
רני נויבואר: אדוני, אני רוצה לחדד משהו.
רני נויבואר: הרי אנחנו נתנו שני מנגנונים: לבית שרשום כבית משותף ולבית שאיננו רשום.
רני נויבואר: מה הקושי שלך להפעיל משכנתה עם נאמן?
רני נויבואר: כבר הלכנו לקראתכם, אמרנו: לא נרשום - - -
גלית בונה יונה: בחלק מהבתים אני אצטרך להשתמש באפשרות של בית משותף - - -
אברהם בר דוד: בסדר, זה בדיוק העניין – לזה יש חריגים.
נורית קורן: בכמה בתים מדובר?
רני נויבואר: מלכתחילה אנחנו ידענו שיש בתים שנוהגים כך ויש בתים שנוהגים כך.
גלית בונה יונה: אבל זו גם העדיפות שאתם מעדיפים.
גלית בונה יונה: אנחנו רוצים - - -
רני נויבואר: אבל מה הקושי ברישום משכנתה בעוד שנה וחצי, ואחר כך, בעת הפרצלציה, למחוק את זה ולרשום - - - ?
גלית בונה יונה: הקושי – את שומעת שהוא פרוצדורה.
אלי אלאלוף: חבר'ה, יש לי עוד 20 דקות לסגור את הישיבה בצורה שהודעתי מראש.
דנה מליחי חקמון: אנחנו רוצים באמת לחדד כאן ולחזק את הדברים של משרד המשפטים.
דנה מליחי חקמון: ברוב המקרים – ואנחנו יודעים את זה ויגידו גם כל הנוכחים – כנראה שירשמו את זה על שם נאמן.
דנה מליחי חקמון: לכן הטענה לגבי בית משותף לא רלוונטית ואנחנו מגיעים לחריג שבחריג.
דנה מליחי חקמון: להאריך את התקופה לכולם מהסיבה הזאת זה לא תקין.
דנה מליחי חקמון: מה גם, שנערכנו לכל החוק הזה המון זמן.
דנה מליחי חקמון: אנשים שהיו אחראיים כבר עשו את השלב הזה.
דנה מליחי חקמון: לא היה מזיק להם אם הם היו מתחילים לפני ואכן רובם עשו את זה.
גלית בונה יונה: אנחנו לא ישבנו והמתנו לתאריך היום.
גלית בונה יונה: אנחנו עדיין - - -
אלי אלאלוף: היות וזה נושא שמגן על הדיירים, אין לי ברירה אלא להסכים עם נציגי הדיירים.
אלי אלאלוף: אז, ברשותכם, סגרנו שנה וחצי.
אלי אלאלוף: אני רוצה להיות בטוח: כולם נכחו פה, קראנו את כל החוק מההתחלה ועד הסוף, תיקנו אותו.
אלי אלאלוף: אני מודיע מראש – אני אבקש רביזיה במידה ויהיו הערות.
אלי אלאלוף: אני אוכל להפעיל את זכותי כיושב-ראש הוועדה להפעיל רביזיה כלשהי במסגרת השבוע הקרוב בלבד.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים את זה ולעלות את זה למליאה לקריאה שנייה ושלישית.
רני נויבואר: רק נקודה – היה שיח לגבי השטחים המסחריים.
רני נויבואר: בהתחלה אמרנו שזה ברור, היועצת המשפטית הציגה שזה ברור, ואחר כך נאמר שמבקשים שזה כן ייאמר.
רני נויבואר: אנחנו רוצים שזה ייכלל בהסתייגות כי אנחנו רוצים לבדוק אכן אם אפשר לרשום את זה.
אלי אלאלוף: בסדר, זה יהיה בהסתייגות שלי.
אברהם בר דוד: אם מותר להוסיף כמה מילים – אני רוצה להודות למשרד המשפטים כי לדעתי הם עשו בשבילנו מאמץ בלתי רגיל.
אלי אלאלוף: תן לנו להצביע, לחגוג אתך בהצבעה.
אלי אלאלוף: מי בעד הצעת החוק עם כל השינויים כמובן?
אלי אלאלוף: התקבל פה אחד.
אלי אלאלוף: אני מגיש רביזיה והיא תאפשר לנו לעשות את הבירורים.
נורית קורן: אני רק רוצה לומר תודה רבה לכל משרדי הממשלה.
נורית קורן: רוני, עשית פה עבודה מצוינת, גם הצוות שלך, שיגענו אותך.
נורית קורן: אני רוצה להודות לבעלי הבתים, שישבו למרות כל החששות שלהם.
נורית קורן: שמענו אתכם, הכנסנו את הדברים, וגם בישיבה הזאת נתנו לכולכם לדבר, אפילו שקצת לא עד הסוף.
נורית קורן: אני מאוד שמחה שיכולנו לשבת עם הדיירים ולכתוב את החוק, כי באמת החוק הזה נכתב על ידי בעלי הבתים והדיירים ביחד.
נורית קורן: אני באמת רוצה להודות לך, ענת, ולענת השנייה, ששיגענו אותה.
נורית קורן: אני רוצה להודות גם כן לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, שחלק מהישיבות עשינו אתה, ולהודות ליושב-ראש, שבלעדיו לא היינו מגיעים היום לקו הסיום.
אלי אלאלוף: היום ה-18 ביוני 2018, ה' בתמוז תשע"ח, השעה 09:34, ואנחנו בהצעת חוק העיסוק באופטומטריה (תיקון מס' 3).
אלי אלאלוף: זו הצעת חוק של החברים יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.
אלי אלאלוף: אתם רק ביחד?
אלי אלאלוף: אף פעם אתם לא מכניסים זרים, גם במשקפיים?
: כולם ביחד וכל אחד לחוד.
אלי אלאלוף: אני הייתי תומך בך בחוק הזה.
אלי אלאלוף: אני מבין שבסוף המהלך פתאום יש מחלוקת בין המשרדים.
אלי אלאלוף: אני לא מבין, הבעיה של ראייה זה עניין רפואי, זה לא עניין מסחרי.
אלי אלאלוף: לקנות ברזל, זה יכול להישאר במסחר ותעשייה, אבל עדשות וסוג של עדשות זה עניין רפואי, זה לא עניין מסחרי.
אלי אלאלוף: עד עכשיו באמת הייתה לדעתי תקלה לעשות את זה במסגרת מסחר ותעשייה ולא במסגרת משרד הבריאות, ואני חושב שהחוק הזה, הקריאה הראשונה הייתה בכיוון של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו מוכנים שיתאמו את זה, החלק המסחרי העסקי, עם משרד הכלכלה, אבל אני לא מבין למה זה צריך לעבור כאילו משרד הכלכלה צריך להוביל את החוק הזה.
אלי אלאלוף: זה ההיגיון שלי, שחשבתי שתמיד נכון, ופתאום משרד הכלכלה מתעורר ומביא את זה לטיפול באמצעות גופים מסחריים.
אלי אלאלוף: זה נראה לי לא הכי הגון ולא הכי ענייני.
אלי אלאלוף: לכן אני חושב שעמדתי ברורה, שלא יהיה ספק, אני לא הולך להעביר את זה למשרד הכלכלה.
אלי אלאלוף: אנחנו, גם יש לנו הודעה ממשרד הבריאות שבמידה וזה לא במשרד הבריאות, הם יבקשו לדון מחדש בוועדת שרים לענייני חקיקה, ועד למשיכת חוק – ככה נאמר לי בכתב – אז תחליטו מה העמדה.
אלי אלאלוף: אני מציע שקודם כול חבר הכנסת יעקב אשר יציג את זה, ואחר כך נמשיך.
: אני אגיד בכמה מלים בהתחלה ואני אשמח שהיועצת המשפטית תגדיר את חילוקי הדעות, אבל אתה יודע, זה קורה לנו, אנחנו באים מעולם המעש – ואתה מכיר אותי גם מהתפקידים הקודמים שלי – עלה לנו נושא צרכני ממדרגה ראשונה, במיוחד אלה שהם קצרי ראייה ובאופן רציני ולא כמו שאדוני זכה, ברוך השם, לראות 6:6, ללא משקפיים.
אלי אלאלוף: אותו אני לא זיהיתי אבל עכשיו אני מזהה.
: אז צריך אולי לבדוק, אבל זה אחרי הדיון.
אלי אלאלוף: יש לנו אורחים, בני דודים של אחיינים שלי – ככה זה מרוקאים, אתם מבינים, זה תמיד הבן של.
אלי אלאלוף: רפאל עלה מקנדה, הוא עכשיו תושב מודיעין, ואחותו עדיין גרה בפלורידה, משפחה מרוקאית רגילה, באו להגיד לנו שלום.
אדי מרקוביץ: יישר כוח.
אדי מרקוביץ: ברוכים הבאים.
אלי אלאלוף: סמנתה הגדולה היא גם כן מפלורידה, ובאמת ברוכים הבאים.
רפאל: כל טוב.
: את מה שאדוני אמר עכשיו אני לא אבקש מהיועצת המשפטית להסביר, אבל לתומי חשבתי שזו הצעת חוק – אמרתי גם לך, תקבע דיון מהיר, זה ירוץ מהר, לא צריכה להיות בעיה.
: ואני אומר במילה אחת את כוונתי, שגם הגענו לגביה להסכמות מול איגוד האופטומטריסטים ואנשים שמייצגים את התחום, כי גם הם, חשוב להם שהדבר הזה יהיה מוסדר.
: יש דבר בסיסי שנקרא רצפט למספר – נקרא לזה בעגה שכולנו זוכרים מפעם – המספר של הבן אדם, שהוא בעצם דבר אישי שלו בסופו של יום.
: לא נכנסנו לעניין הזה של תשלום או לא תשלום כי בעצם כל בעל עסק בונה לעצמו את העסק שלו איך שהוא רוצה.
: יש מקומות שאתה משלם על הבדיקה כבדיקה ויש מקומות שברגע שאתה קונה את המשקף באותה חנות, בעצם חלק מהזכות שלך זה גם לקבל את המרשם.
: רצינו לעגן את זה ונתנו דוגמאות.
: בן אדם נמצא בכנרת, נכנס למים ועפו לו המשקפיים, הוא נמצא בטבריה כשהאופטומטריסט שלו ברעננה.
: אין לו את המספר ואם הוא יתקשר אל האופטומטריסט הוא לא יודע אם הוא נמצא, ואם הוא נמצא הוא יגיד לו: סליחה, תבוא לפה, תעשה את המשקפיים אצלי, אתה לקוח ותיק שלי.
: אנחנו לא רוצים שאדם, בגלל שהוא קצר-רואי, גם יהפוך לצרכן שבוי של מישהו.
: וברגע שבארנק שלו ביחד עם כרטיסי האשראי וביחד עם הדברים הרפואיים שלו – אם חלילה קורה לו משהו – יש לו גם את המספר שלו, זה דבר צרכני מסוג ראשון במעלה לאותם אלה שצריכים את זה, לאותם אלה שמשתמשים בזה.
: ולכן הגשנו את הצעת החוק הזאת.
: היא יושבת באמת על הנושא של העיסוק באופטומטריה באופן טבעי.
: זה נכון שזה גם משהו צרכני, אבל מכאן והלאה, אדוני היושב-ראש, התחילה ויה דולורוזה שבעצם אני אומר אותה במשפט אחד – את זה אני לא אוהב למרות שאני יכול להבין, הייתה לי שיחה גם עם היועצת המשפטית של משרד הבריאות ואחרים – אבל יש פה איזושהי בריחה מאחריות, כלומר, לא, לא, אנחנו רק מפקחים על האופטומטריסטים לראות שהם טובים.
: ואלה, חוק הגנת הצרכן לא נופל עליהם.
: רבותיי, אתם הממשלה.
: לא יכולה לברוח או לאיים בלהחזיר את החוק לדיון בצורה כזו או אחרת כשבאה הצעת חוק שאין ויכוח עליה, אף משרד ממשלתי לא אמר שהיא הצעת חוק לא טובה, לא ראויה.
: נכון שהיא הצעת חוק קטנה, זה לא כמו הצעת חוק על החלת הריבונות ברמת הגולן או במקום אחר.
: זה משהו צרכני שהאנשים הפשוטים והקטנים – נקרא לזה, סו קולד קטנים – ייהנו ממנו.
אלי אלאלוף: למה אתה כל הזמן שם את הדגש על הצרכני?
אלי אלאלוף: זה קודם כול בריאות.
אלי אלאלוף: זה קודם כול חשיבות של הראייה, קודם כול.
אלי אלאלוף: הצרכני זה טכניקה.
: אני אומר שגם בריאות.
: עוד מעט הפיקוח על מכונות וכאלה, במסחר ותעשייה.
: אדוני מחוקק כאן הרבה חוקים שהם תחת הפלטפורמה של בריאות, אבל הם מתייחסים ללקוח של הבריאות, ההתייחסות שלהם היא גם ללקוח של הבריאות.
: הבריאות היא לא דבר כזה אוטופי.
: בריאות זה עבור אנשים.
: מרשמים זה עבור אנשים, אז לא יכול להיות שמשרדים יברחו ויטילו זה על זה, ובסופו של דבר יבואו ויגידו – טוב, נחזור לדבר.
: אני מאוד מבקש.
: היה פעם יושב-ראש בוועדת כלכלה שקראו לו פרופ' ברוורמן, הוא אמר, צריך להפעיל את חוכמת השולחן.
: ובראש השולחן הזה עומד גם אדם חכם שאני מכיר אותו, שפתר בעיות יותר גדולות.
: אני מתעקש על כך שנמצא את הפתרון, נמצא את הניסוח המתאים והנכון ובפלטפורמה הנכונה ונעביר את החוק הצרכני החשוב הזה.
: והייתי מבקש מהיועצת המשפטית להגדיר את המחלוקת, או שלאדוני זה כבר מובן לצורך הדיון.
אלי אלאלוף: יש לי ויכוח איתך.
אלי אלאלוף: אתה מדבר על צרכנות ואני מדבר על בריאות.
: אני מדבר על צרכנות רפואית.
אלי אלאלוף: רשומה רפואית זה רשומה רפואית, זהו, וכל השאר – למכור כוס או למכור מסגרת – זה לא עושה מזה בעיה רפואית.
אלי אלאלוף: זה לא בעיה רפואית.
אלי אלאלוף: עוד מעט אתה תבוא ותגיד על ה-MRI, צריך ללכת להעביר את הפיקוח למסחר ותעשייה.
אלי אלאלוף: כי קונים ושילמו כסף.
: אני מסכים עם אדוני.
אלי אלאלוף: מי שנותן את האישור במערכות הבריאות זה משרד הבריאות, אז מה, פתאום בדבר הכי קל, הכי פשוט, צריך להביא את המסחר והתעשייה?
אלי אלאלוף: זה פיצול.
אלי אלאלוף: גם כן, מי שמכיר במקצוע, מי שגם מכיר בדיפלומה זה צריך להיות משרד הבריאות ולא לחלק את זה בצורה כל כך לא הגיונית.
: אני מקבל את דעתו של אדוני.
אלי אלאלוף: ההחלטה היא החלטה של חקיקה, דהיינו החלטה של הכנסת, ואחרים צריכים לעמוד דום ליד החלטת הכנסת.