GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים מדר: בנוסף, רוצה להדגיש, בכמות הבקשות האלה שאנחנו מקבלים זה ממוצע לחודש - 100 בקשות מאסירים, בנוסף, יש עוד 200, 250 פניות מגורמים חיצוניים, כמו זכויות החולה, בתי המשפט, שאנחנו כמובן מבצעים את זה.
מרים מדר: אנחנו מבקשים החרגה מהחוק שרוצים לנהל את זה באותה צורה כמו שהיה לפני זה, שזה בעצם תשלום סמלי, תשלום של עלות.
מרים מדר: שהרי אנחנו חושבים כמו קופות החולים, במידה וכל אסיר יכול לקבל תיק בעלות של 10 שקלים, קודם כל גם אנחנו מרגישים שאנחנו נהיה בהפסד, אפילו שזה תשלום סמלי, ואנחנו גם מצפים שיהיו הרבה יותר פניות לקבל את התיקים.
אלי אלאלוף: מה שאת מספרת לנו ד"ר, זה נראה שזה מאוד הגיוני, בקמצנות אתם מבקשים כסף, אם מותר להגיד.
אלי אלאלוף: זה אומר שאת הנהלים שלכם תעבירו למשרד הבריאות, במידה ואני אמצא, ויש לי הרגשה שכן נמצא שזה הגון מה שאתם עושים, אז באמת, או נחריג או נכלול את הנוהל שלכם בתוך התקנות האלה.
רקפת לוי: אני מקופת חולים "כללית".
רקפת לוי: אני רוצה להגיד שקודם ככללית אנחנו מאוד חשוב לנו כן להעביר את המידע למבוטח, ואנחנו פועלים בצורה משמעותית בנושא.
רקפת לוי: כל שחרור מבית חולים, אנחנו נותנים סיכום אשפוז, נותנים סיכום ביקור אמבולטורי גם ברפואה בקהילה, גם בבית חולים.
רקפת לוי: כל בדיקה כמובן מבוטח מקבל, וגם אנחנו היום פועלים להעלות לאתר הכללית את כל התוצאות ואת כל הסיכומים של הביקורים מבתי חולים של מבוטחים שלנו – בדיקות, סיכומי ביקור רפואה יועצת וכדומה.
רקפת לוי: ככה שכן באופן שוטף הקופות כן פועלות וכן רוצות שלמבוטח יהיה את המידע שלו.
רקפת לוי: הנושא שמדובר פה, זה בקשות מידע שלפעמים מבקשים פה מידע על עשרות שנים אחורה – אנשים רוצים את כל הביקורים שהיו להם.
רקפת לוי: מדובר פה בתהליך לא פשוט של שליחת חומר מהארכיון לראות באיזה ביקורים מדובר, איזה סיכומי אשפוז, זה לערוך את כל החומר, להגיה, לבדוק אותו.
רקפת לוי: יש פה תהליך מאוד מסודר שגם מוצג בתובנה ייצוגית שהייתה בבית משפט שייצגנו את כל התהליך שאנחנו עושים על מנת לייצר את החומר הזה.
רקפת לוי: ולכן, אנחנו כן מבקשים שהתעריף היום שמשקף את העלויות שלנו יעמוד על כנו.
רקפת לוי: יש לנו עלות משמעותית במתן השרות הזה.
רקפת לוי: ההפחתה הזאת פוגעת במקורות שלנו, ואנחנו לא רוצים לפגוע בשירותים אחרים שאנחנו נותנים למבוטח שהם חשובים לנו מאוד.
רקפת לוי: לכן אנחנו מבקשים שהנושא יטופל היטב בשיתוף אתנו, עם משרד הבריאות.
רקפת לוי: לגבי הנושא של חברות הביטוח, החשש שלנו הוא כזה, שבמידה ובהתאם לאיך שהחוק מנוסח שבעצם המבוטח בהתאם לתעודת הזהות שלו מקבל את כל הרשומות הרפואיות שלו, אז חברת הביטוח תגיד לו, אתה זכאי לקבל את כל הרשומות הרפואיות שלך, לך תביא אותן ב-10 שקלים, ואז, היא עכשיו תברור את הרשומות שהיא רוצה לתיק שלה, וזה החשש שלנו.
רקפת לוי: אז אנחנו מבקשים מאוד ממשרד הבריאות שבאמת יישב אתנו בשיתוף פעולה.
רקפת לוי: אין לנו שום רצון לפגוע במבוטחים.
רקפת לוי: תודה.
נעה בן שבת: אתם דיברתם על הנושא של פיצול התיקים, כל המידע, לא מדברת על מידע היסטורי.
נעה בן שבת: אבל פיצול התיקים כמו שנאמר פה, אורתופדיה, לעומת עיניים, לעומת כל תחום אחר, עד כמה אתם מפצלים היום את התיקים?
נעה בן שבת: איך אתם מתייחסים לזה מבחינת עלויות?
מוטי פישמן: אני ממכון מור, אני חברה בבעלות מלאה של הכללית, אנחנו בעצם אלה שנותנים את השרות למחוזות, לקהילה של הכללית.
מוטי פישמן: הכול, חוץ ממחוז אחד, הכול מתכנס אלינו.
מוטי פישמן: רק כדי לסבר לכם את האוזן על מה מדובר.
מוטי פישמן: עובדים אצלי במחלקה כ-45 איש, רק אצלי במחלקה, זה לא כולל בתי חולים, ולא מחוז נוסף, שמתעסקים אך ורק בליקוט ובטיפול בחומר.
מוטי פישמן: כשבאים ואומרים, כשבן-אדם מבקש תיק ספציפי, לא תמיד אני יכול לדעת מה יש, אני צריך להביא את הכול אליי, צריך לשבת בן-אדם, ללקט, להוציא את החומר שבן-אדם מבקש, והכול כרוך בכסף.
מוטי פישמן: זה לא משהו פעוט, זה משהו מאוד כבד.
מוטי פישמן: יש צורך במערכות מחשב, לעבוד במספר מערכות מחשב כדי להוציא את הנתונים.
מוטי פישמן: לבוא עכשיו ולהקטין את זה ב-90% בהכנסה, תהיה פה פגיעה.
מוטי פישמן: באמת, אנחנו רוצים לתת את השרות, אבל מאיפה המקור התקציבי להוצאה הזאת?
מוטי פישמן: יש פה נושא נוסף שאף אחד לא העלה את זה, אבל דובר על מתן צפייה בחומר.
מוטי פישמן: זה אומר שעוד פעם, אני צריך עכשיו שיהיה לי מנגנון להביא, ללקט את כל החומר לאיזשהו מקום, ושמישהו יישב, יהיה נוכח בחדר שבא המבוטח ורוצה לראות את זה שלא ישלוף חומר, שלא ייעלם שם חומר.
מוטי פישמן: בעצם, מחוללים עוד איזושהי הוצאה שאין לה שום מקור.
נעה בן שבת: אתה הבנת את זה כחובה לאפשר את הצורה הישירה בחומר הממוחשב?
מוטי פישמן: לא, אבל אני צריך לתת את השרות הזה.
רקפת לוי: מדובר פה באחזור של חומר עשרות שנים.
נעה בן שבת: אני הבנתי זה לא כחובה, אלא אמירה, שאם אתה מאפשר חובת צפייה במחשב היא בחינם.
נעה בן שבת: אם יש לי אתר און-ליין.
נעה בן שבת: ככה הבנתי את האמירה.
מוטי פישמן: זה בחינם.
מוטי פישמן: היום אתה נכנס באינטרנט עם הקוד שלך לתוך האתר ומה שבחינם, בחינם.
נעה בן שבת: אם כל הציפיה באתר כזה אז זה בחינם.
מוטי פישמן: אבל זה לא הכול.
מוטי פישמן: יש ארכיונים שלמים שמחזיקים מיליוני ארגזים עם חומר רפואי.
מוטי פישמן: אנשים מבקשים, לא מגיעים רק כאלה שיש להם רק חומר ממוחשב.
מוטי פישמן: יש כאלה אנשים מבוגרים שמגיעים שיש להם היסטוריה שהכול בניירות.
מוטי פישמן: שליפה של תיק מארכיון עולה כסף.
מוטי פישמן: הבאת התיק עולה כסף.
נעה בן שבת: תוכל לדבר על הפיצול של התיקים.
נעה בן שבת: עד כמה יפצלו, האם יפוצל לפי גילאים, לפי מחלקות, לפי שנים?
מוטי פישמן: זה לא משנה, יכולים לפצל את זה – יש הסבר מאוד מנומק למה צריך לפצל את זה.
מוטי פישמן: אבל בסוף צריך להבין, מחייבים עד שלושה תיקים.
מוטי פישמן: אז יש לי פיצול של עשרות תיקים, אבל בסוף אני מחייב רק על שלושה תיקים.
מוטי פישמן: עכשיו גם לאמירה שהייתה פה, ואני חושב שמאוד חשוב להגיד את זה.
אלי אלאלוף: לא היה דיון בכלל בנושא הזה בשנים האחרונות?
אלי אלאלוף: זאת אומרת שאתם התפתחתם כולל קביעת העלויות בצורה עצמאית.
רקפת לוי: אני רוצה להגיד שהכללית גם נותנת לאוכלוסיות החלשות, המבוגרות עם גמלת הכנסה הנחה של 50% שהחליטה על דעת עצמה.
רקפת לוי: אנחנו בהחלט כן מנסים לבוא ולעזור למבוטחים.
רקפת לוי: להגיד שהקופות לא דואגות למבוטחים - - -
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד את זה בצורה מפורשת.
אלי אלאלוף: לא הייתה שום טענה מוסרית נגד הקופות, בבקשה.
אלי אלאלוף: הדיון היה על מהות התשלומים, והמטרות של גיוס הכספים.
אלי אלאלוף: אני שמעתי את זה בטלפון הפרטי שלי בשיחות האישיות מאנשי קופות החולים, ואמרו, אנחנו הולכים להפסיד הכנסה.
אלי אלאלוף: הכנסה – אני חושב שצריך לתכנן עם המשרד הרלבנטי ולא באמצעות האזרח הפשוט.
אלי אלאלוף: רק זה, ובלי שום הטלת ספק ביושר, ביכולות, במסירות של קופות חולים למיניהם, גם אם ביניכם אתם עושים לפעמים תרגילים לא סימפטיים.
ג'מעה אזברגה: קודם כל, אני מברך אותך על הדיון, אדוני היושב-ראש.
ג'מעה אזברגה: אנחנו יודעים שכל הזמן התשלום רק עבור חברת הביטוח.
אלי אלאלוף: גילוי נאות – ג'מעה בא ממערכת קופות החולים.
אלי אלאלוף: אם הוא ירצה להגיד יותר, זה עניינו.
ג'מעה אזברגה: אמרתי את זה מספר פעמים, אני חושב מספיק.
ג'מעה אזברגה: התשלום מהלקוח, לא היו משלמים.
ג'מעה אזברגה: מי שהיה משלם, בעיקר עו"ד ששולח את התיק ברגע שיש תביעה משפטית מטעם הלקוח.
ג'מעה אזברגה: לגבי הנוסחה, או התזה של משרד האוצר כאילו מצד אחד, פתיחת או הפחתת המחירים זה מביא לעלייה של ביקוש והיצע, כאילו אנחנו מדברים על שוק של יודע מה, מבצע על במבה או ביסלי – זה לא ככה.
ג'מעה אזברגה: אני לא חושב שלמישהו יש רצון לבוא כל יום לקחת את התיק הרפואי שלו וללכת.
ג'מעה אזברגה: אבל יש מקרים, אדוני היושב ראש, יש מקרים, למשל, אדם צריך את התיק שלו על מנת ללכת ליועץ שני או שלישי, וזו זכותו, מעוגן בחוק בריאות ממלכתי.
ג'מעה אזברגה: זכותו של לקוח ללכת לייעוץ נוסף, או להתייעץ עם עוד רופא.
ג'מעה אזברגה: אני לא חושב שיש טעם פה באמת לגבות, עם כל הכבוד.
רקפת לוי: לא גובים.
ג'מעה אזברגה: פעם היה דבר כזה – אתה משלם על התיק כולל.
ג'מעה אזברגה: היום, אם אתה מפצל למשל בדיקות חיצוניות, אתה צריך עוד לשלם.
ג'מעה אזברגה: אתה רוצה לשלם להביא את התיק ממכון מור, עוד לשלם.
ג'מעה אזברגה: כפי שנאמר על ידי האגודה לזכויות החולה, זה נכון, אתה מגיע למצב כזה שאתה צריך לשלם 700 שקלים, ו-500 שקלים, וזה בלתי אפשרי.
ג'מעה אזברגה: אז אם הולכים ומאחדים את זה, אני יודע שזו פגיעה במערכת הבריאות מאז ומתמיד.
ג'מעה אזברגה: אני עבדתי במערכת הבריאות בערך 17, 18 שנה, היה חסר, תמיד יהיה חסר, גם היום חסר וגם בעתיד יהיה חסר תמיד תקציב, כי תמיד חותרים ליותר טוב, גם האוכלוסייה הולכת ומתבגרת, גם הטכנולוגיה מתקדמת, ואנחנו יודעים שמערכת הבריאות, זו אולי המערכת היחידה שתמיד יהיה צורך לקדם, ותמיד יהיה חסר מבחינה תקציבית.
ג'מעה אזברגה: אני חושב שאם מאחדים את התיק, משלמים פעם אחת, זה גם לא יכול לפגוע, וגם זה לא יכול להביא לעניין של היצע וביקוש כמו שאומרים האוצר.
דן סיידה: אני חושב שימשיכו להתדיין פה, ובאיזשהו שלב יגיעו לאיזשהן הבנות עם משרד הבריאות לבין הקופות.
דן סיידה: בכל מקרה, אני חושב שכדאי מאוד שיהיה איזשהו מנגנון שמה שייקבע בהמשך באמצע הדרך, יהיה כזה שאת כל הנזקקים, כל מי שהוא במצב סוציו-אקונומי נמוך, יהיה איזשהו מנגנון לפתור אותו לחלוטין מהדבר הזה כדי שהנגישות לחומר תהיה לאותם אלה שכן נזקקים ואין ביכולתם לשלם גם את הסכומים הקטנים האלה.
דן סיידה: גם את זה הייתי מבקש להכניס למערכת של השיקול כאשר יגיעו לאיזשהו הדברות בעניין.
דן סיידה: כשתגיע.
אירית פינק: מעבר לזה שאנחנו חושבים, אנחנו יודעים מניסיון העבר שכאשר אתה מוריד את המחירים, יש זילות ומבקשים יותר בקשות.
אירית פינק: גם פר בקשה אם היום מבקשים שתי התמחויות – אורתופדיה ורפואה כללית, או כל רפואה מקצועית פלוס כללית, מחר כאשר זה יהיה ב-10 שקלים, יבקשו מאתנו לאסוף את כל התיק הרפואי, שזו עבודה שהיא פי 5, פי 7 יותר מורכבת וארוכה מלהביא שתי התמחויות, כי זה הכול ב-10 שקלים במחיר פיקס, אז גם את זה צריך לדון על זה בישיבה שאני מקווה שנערוך על הפן המקצועי.
טל נשרי: אני רק רוצה להתייחס למספר דברים שנאמרו כאן.
טל נשרי: קודם כל, הנושא של הבחנה בין צרכי טיפול לצרכים אחרים היא פיקציה, היא לא קיימת.
טל נשרי: זאת אומרת, יש סעיפים ספציפיים בחוק ביטוח בריאות ממלכתי שמאפשרים מתן לא העתק של הרשומה, סיכומים רפואיים ומסמכים מסוימים לצרכי טיפול.
טל נשרי: אבל כאשר מבוטח בא ומבקש מהקופה או מבית חולים, את התיק הרפואי שלו, אין להם מושג לשם מה הוא מבקש את התיק, ואין להם גם את הזכות לשאול אותו בשביל מה הוא צריך את זה.
טל נשרי: אין להם את הזכות לשאול אותו, הוא יכול לקחת את זה לאיזה צורך שהוא רוצה, כמו שנאמר כאן, זה יכול להיות לוועדה בביטוח הלאומי, לאיזושהי ועדת חריגים, זה יכול להיות לעניינים של תאונת דרכים, זה יכול להיות לצורך טיפול פסיכיאטרי פרטי, וזה יכול להיות גם לצורך חוות דעת נוספת.
טל נשרי: האמירה הזאת כאילו רשומות לצרכי טיפול ניתנות בחינם, היא פשוט אמירה לא נכונה.
טל נשרי: כי בפועל כאשר בן-אדם יגיע וירצה הבחנה שנייה, אם הוא יגיע חודש אחרי שהטיפול הרפואי ניתן, ויבקש את הרשומה הרפואית שלו, הוא הצטרך לשלם.
טל נשרי: הוא לא מבקש את הביקור הספציפי דווקא אצל רופא המשפחה בפעם האחרונה, שזה משהו אולי שהוא יכול להוציא מהאתר.
טל נשרי: הוא מבקש את העתק הרשומה, וברגע שהוא מבקש, הוא משלם כסף חד משמעית.
טל נשרי: לגבי הגדלת הביקושים, אנחנו, כמשרד בריאות, לגמרי סבורים שהחשש הזה הוא חשש מוגזם, אבל אין שום בעיה שנתקין את התקנות, ונבוא שנה אחר ונראה – נחזור לוועדה, ונראה אם אכן חברות הביטוח יתחילו לשלוח את האנשים באופן פרטי, ונראה אם הייתה עלייה כל כך גדולה בביקושים.
טל נשרי: המחיר שנקבע במחירון משרד הבריאות, הוא מחיר שעבר עדכונים במשך השנים כמו ששאר השירותים שבמחירון מקודמים בצורה שהיא לא לגמרי תמיד מותאמת בדיוק לנושא של רשומות רפואיות.
טל נשרי: מה שקרה, שבמהלך 10 השנים האחרונות המחיר עלה מ-69 שקלים בשנת 2008 לרשומה רפואית אחת, ל-104 שקלים ב-2018.
טל נשרי: זה חלק מהקושי שבהסדרת הנושא הזה במסגרת מחירון משרד הבריאות, שזה לא אכסניה מתאימה לנושא הזה.
טל נשרי: אני חוזרת גם לאמירה של משרד האוצר כאילו היינו צריכים לתקן את המחיר.
טל נשרי: מלכתחילה המחיר הזה לא היה צריך להיכנס לשם.
טל נשרי: אנחנו הכנסנו אותו לשם מלכתחילה בשביל להגן על המטופלים בתקופה עד שיותקנו התקנות.
טל נשרי: ולבוא ולהגיד לנו, תלכו תתקנו את המחיר במחירון, שוב, זה לא יפתור לא את הבעיות של תחולת המחיר על המערכת הפרטית, ולא את הנושא של ההצמדה לכל מיני מדדים שהם קצת פחות מתאימים לנושא של רשומות רפואיות.
טל נשרי: לעמדת משרד הבריאות, ותשימו לב שבתקנות שאנחנו הגשנו, אין שום הצמדה.
טל נשרי: נושא של הפקת מידע, זה נושא שהוא אמור להיות לאורך השנים, המחיר שלו אמור ללכת ולרדת, כי היכולת היום להפיק מידע – להדפיס דפים, טכנולוגיות של מידע שהוא כבר שמור בצורה ממוחשבת – הקשבתי היטב.
טל נשרי: כל ההערות של קופות החולים הגיעו למשרד הבריאות, נדונו בדרגים הגבוהים ביותר במשרד הבריאות.
טל נשרי: נעשו תהליכים מסודרים גם בתוך המשרד, גם של תמחורים לגבי כמה אמורה באמת לעלות הפקת המחיר הזאת.
טל נשרי: אני רק רוצה להגיד לגבי הטענות, לגבי חוסר שיתוף פעולה, יש לנו מיילים של פניות ותחנונים של אגף התמחור אצלנו בפניות לקופות שישתפו אתנו פעולה בתהליך התמחור.
טל נשרי: אני אביא את זה בישיבה הבאה אם צריך.
טל נשרי: לא, פשוט עלו טענות נגד המשרד כאילו המשרד לא שיתף את הקופות.
טל נשרי: המשרד ניסה לעשות את התהליך מול הקופות, הקופות לא רצו לשתף פעולה.
טל נשרי: הן העבירו אחרי שהפצנו את טיוטת התקנות את ההערות שלהן עם התחשיבים לגבי העלויות.
טל נשרי: אנחנו בדקנו את זה בינינו.
טל נשרי: שוב אני אומרת, על פניו בלי להיות כלכלנית, בלי להבין שום דבר בכלכלה.
טל נשרי: אנחנו מדברים על הכנסות שנתיות של 50 מיליון שקלים, ואנחנו מדברים על טיפול לפי הנתונים של הקופות – בין 5% לבין 10% מהבקשות שגם שם המחיר לא יורד לאפס.
טל נשרי: אז אני באמת לא מצליחה להבין איך בכלל לבוא ולטעון לפגיעות של עשרות מיליונים, או כל מיני דברים כאלה.
טל נשרי: מהחישובים שאנחנו עשינו במשרד הבריאות, הפגיעה הישירה בבתי החולים, בכלל בתי החולים, כולל הממשלתיים, וכולל שאר בתי החולים, היא סדר גודל של מיליון שקלים.
טל נשרי: הפגיעה בקופות הישירה היא סדר גודל של ארבעה מיליון שקלים.
טל נשרי: אלה התחשיבים שאנחנו עשינו בהתאם לנתונים שהתקבלו מהקופות ומבתי החולים.
טל נשרי: אני מבקשת מהוועדה וגם מהיושבים מסביב לשולחן הזה, תעשו שוב שיעורי בית.
טל נשרי: אנחנו מדברים על מחיר שלא יורד לאפס.
טל נשרי: הנושא של העלאת ביקושים הוא בעינינו רחוק מלהיות חשש ממשי.
אלי אלאלוף: הוועדה רואה בחשיבות עליונה את התקנות האלה.
אלי אלאלוף: לכן, אנחנו רוצים לדון בהם בהקדם האפשרי.
אלי אלאלוף: אני מאמין שיימצה רוב כמעט אבסולוטי בתמיכה בתקנות האלה.
אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות לחזור לסיבוב במשא ומתן בין הבהרות, ושיחות הבהרות עם כל הגורמים, כולל השב"ס שהציג את עמדתו.
אלי אלאלוף: אני מזכיר שמשרד האוצר ומשרד הבריאות תדון ברצינות עם הגירעונות של קופות החולים.
אלי אלאלוף: לא על חשבון תיקון כזה, בירור כזה או בירור אחר, תתמודדו עם הגירעונות העצומים של קופות החולים.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים גם שלא תמיד התקציב המוצהר הוא התקציב שעומד לרשות אותם תפקודים של קופות חולים.
אלי אלאלוף: אז משאירים תמיד אותם עם הלשון בחוץ כדי שיהיה יותר קל לנהל משא ומתן ולהגיע לסכומים קטנים יותר.
אלי אלאלוף: כדאי ואני ממליץ ואני חוזר, עוד לא הכרנו באופן רשמי את רפרנטית הבריאות של משרד האוצר, אבל זו הייתה שיטה להשאיר את הקופות תמיד במצב גרעוני על מנת שיהיה יותר קל לנהל משא ומתן איתם בהמשך.
אלי אלאלוף: אני קורא לאוצר, תתמודדו פעם ולתמיד בצורה רצינית בתכנית רב שנתית איך מתמודדים עם הגירעונות של קופות החולים, ושל בתי החולים שהן לא פחות מדאיגים.
אלי אלאלוף: אנחנו, תוך שלושה חודשים נקיים, יהיה מה שיהיה, כולל פגרה, דיון המשך.
אלי אלאלוף: אם עד אז נקבל תקנות שמשרד הבריאות ימצא לנכון להביא אותן לשולחן הוועדה, אנחנו נקיים את הדיון.
אלי אלאלוף: אני חוזר להצהרה הראשונית שלי עם מטרה לאשר.
אלי אלאלוף: כי פה החשיבות היא עזרה לפרט לא למערכות, כשהמערכות ימצאו את הפתרונות שלהן בשולחן אחר, אם אתם רוצים גם לשתף את הוועדה, נשמח להיות חלק מזה.
אלי אלאלוף: אבל כרגע, נראה לנו שיש פגיעה בשירותים הבסיסים שהאזרח הפשוט והחלש במיוחד יכול לקבל מהמערכת, לעומת הרפואה הפרטית שמאפשרת לכל אחד שיש לו כסף לקבל מה שהוא רוצה.
אלי אלאלוף: ולא לשכוח את העיקרון של משרד הבריאות ושל משרד האוצר - קודם כל לחזק את מערכת הבריאות הציבורית, ופה זו אחת הנקודות ואחד המאפיינים.
מירב בן ארי: אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: היום 5.6.2018, כ"ב בסיון תשע"ח.
מירב בן ארי: אנחנו מציינים היום בכנסת את יום הסטודנט.
מירב בן ארי: במסגרת היום ישנם אירועים רבים וחשובים.
מירב בן ארי: קיימנו כבר דיון בוועדה לביקורת המדינה על מצב הסטודנטים עם לקויות למידה, קיימנו עכשיו דיון בוועדה על נגעי הסמים על שימוש בסמים ובכלל בחומרים פסיכו אקטיביים בקרב הסטודנטים.
מירב בן ארי: עכשיו נעסוק בנושא שונה לחלוטין אבל חשוב מאוד, זה העניין של המסגרות לגיל הרך בקמפוסים לטובת הורים צעירים.
מירב בן ארי: יש איזו מצגת ששמתם?
מירב בן ארי: מעיין, הנה את פה שוב.
מירב בן ארי: מעיין מהתאחדות הסטודנטים תציג את הדברים.
מעיין פדן: קודם כל, תודה מירב.
מעיין פדן: שוב, זאת הזדמנות להגיד לך ולחברת הכנסת עליזה לביא הרבה תודה - - -
מירב בן ארי: כן, חשוב לומר, זה יום סטודנט שאני מובילה יחד עם חברת הכנסת עליזה לביא, וועדות, שדולה ובדיון במליאה.
מעיין פדן: הרבה תודה על זה, על המאמץ, על ההתכנסות והדיונים בנושאים מאוד חשובים.
מעיין פדן: אצל חברת הכנסת יש גם את דו"ח הצעירים שזו השנה השנייה שיוצא, ומלמד על מצב הצעירים בדגש על סטודנטים במדינת ישראל.
מעיין פדן: אנחנו נשמח להעביר אותו או להפיץ אותו ביניכם.
מעיין פדן: יש אותו לכל חברי הוועדות היום.
מעיין פדן: אני רוצה לדבר על מה שקורה מבחינת מעונות יום או מסגרות לגיל הרך בקמפוסים.
מעיין פדן: נכון להיום, מעטים הקמפוסים שבהם ניתן למצוא מעונות יום שמשרתים גם סטודנטים.
מעיין פדן: הסטטוס הוא כזה שיש מקרים שבהם במוסד אין מעון בכלל, יש מוסדות שבהם מעונות שמרתים ילדים של אנשי סגל בלבד, יש מוסדות שבהם מעונות משרתים ילדים גם של סטודנטים וסטודנטיות תחת תנאים ספציפיים, כלומר סטודנטיות וסטודנטים במסלולים מחקריים, כלומר בתארים מתקדמים.
מעיין פדן: במיעוט המקומות אפשר למצוא מעונות ייעודיים שנותנים מענה לכלל אוכלוסיית הסטודנטים והסטודנטיות כמו גם הסגל, אבל גם שם יש לנו כמה אתגרים.
מעיין פדן: יש כמה אתגרים מהותיים בפתיחה של מעונות יום במוסדות, ואני רוצה לעמוד על כמה מהם.
מעיין פדן: הראשון הוא נהלים לפתיחת מבנה.
מעיין פדן: הנהלים לפתיחת מבנה מחייבים שהמבנה יעמוד בקריטריונים מאוד ספציפיים, גובה מסוים של חלונות, בניית שירותים מותאמים לפעוטות, קיומה של חצר בגודל כזה וכזה, וכמובן ש - - -
מירב בן ארי: סטנדרטים של מעונות.
מעיין פדן: כן.
מעיין פדן: כמובן שמבלי לגרוע בטובת הילדים שצריכים לקבל שירות במעונות האלה, קמפוסים לא בונים מבנה חדש כדי להקצות מעונות יום, אלא מקצים מבנה קיים.
מעיין פדן: לכן על פי רוב, המבנים לא מותאמים לנהלים הנוקשים האלה, ולמרות שאפשר לעשות להם איזושהי התאמה, כנראה שיהיה קשה מאוד להעמיד אותם בכל הסטנדרטים.
מעיין פדן: כל זמן שאין הגמשה של הסטנדרטים, יהיה קשה מאוד לתת מענה ברמה הפיזית לקיומו או לפתיחתו של מעון יום.
מעיין פדן: דבר שני, המעונות פועלים לפי השנה הקלנדרית, כלומר מתחילת ספטמבר ועד סוף יוני, מה שלא תואם את שנת הלימודים האקדמית ולא את אילוציה.
מעיין פדן: זו סוגיה נוספת.
מעיין פדן: סוגיה שלישית זה הגיל המינימלי, להביא תינוק או פעוט למעון יום.
מעיין פדן: אנחנו מדברים על זה שילד נכנס למעון בגיל חצי שנה, סטודנטים חוזרות מחופשת לידה אחרי שישה שבועות.
מעיין פדן: זאת אומרת, אחרי חודש וחצי, מי שלא לקחה לעצמה סמסטר בהקפאה.
מעיין פדן: הילד בן ששת השבועות לא מתאים בגיל ולא מתאים בדרישות הבטיחותיות וכן הלאה למה שדורש המעון, ולכן המעון לא יכול לשרת את האימא ואת התינוק.
מעיין פדן: דבר נוסף זה הכללים לרישום למעון.
מעיין פדן: מעונות יום משמשים בדרך כלל הורים עובדים, זאת אומרת מראשון ועד חמישי.
מעיין פדן: שבוע העבודה הזה לא תקף בהכרח לצרכים של סטודנטים וסטודנטיות שיכולים ללמוד בימים מסוימים בשבוע, אפילו רק יום אחד.
מעיין פדן: זאת סוגיה נוספת.
מעיין פדן: כמובן שיש הורים שצריכים שימוש חד פעמי במעון, משהו שהוא כמעט או אף פעם בלתי אפשרי לעשות.
מעיין פדן: סוגיה אחרונה זה שחל איסור על ביקורים של הורים במהלך היום במעון.
מעיין פדן: ילדים בני חודש וחצי זקוקים לפגוש את אימם או אביהם במהלך היום- - -
מירב בן ארי: ילד בן חודש וחצי לא נמצא במעון.
מעיין פדן: נכון, אבל בהנחה ונפתח מעון - - -
מירב בן ארי: לא ייפתח מעון לילד בן חודש וחצי, זה לא קשור לכללים של - - -
מעיין פדן: יכול להיות, אבל אז אנחנו בבעיה.
מירב בן ארי: לא משנה, ילד בן חצי שנה לא יכול לראות את ההורים שלו?
מעיין פדן: נכון, יש איסור על ביקורי הורים.
מירב בן ארי: אז את זה בעיקרון יש גם בגנים, שאסור להורים לבקר.
מירב בן ארי: זה דבר לא חשוב, באמת.
דורית ארם: במעונות כן יש - - -
מירב בן ארי: אחרי זה תתייחסי, אבל זה נקודה חסרת משמעות בעיניי.
מעיין פדן: אז הפתרונות בעינינו הם שפשוט אחד לאחד עם הסוגיות האלה.
מעיין פדן: כמובן לייצר איזושהי התאמה שמצד אחד שומרת על סטנדרט ברור והכרחי להיטיב עם הילדים, אבל גם עם מה שיכולים המוסדות להשכלה גבוהה להקצות מבחינת מבנה.
מעיין פדן: כמובן שכל מה שצריך בהקשר של התאמת לוח הזמנים, לוח השנה האקדמי והצרכים של סטודנטים וסטודנטיות, בין אם זה שמירה על מקומות ריקים לשימוש חד פעמי, בין אם זה אפשרות לרישום ליום-יומיים או שלושה בשבוע ולא בהכרח לחמישה, ואם אמרנו שילד בן חודש וחצי לא ייכנס למעון, אז אני אסיים פה את דבריי ותודה רבה.
מירב בן ארי: תזכירי לי רק את שמך.
דורית ארם: אני פרופסור דורית ארם, אני מאוניברסיטת תל אביב.
דורית ארם: יש באוניברסיטת תל אביב מעון יום, ואני יושבת ראש וועדת ההיגוי של מעון היום.
דורית ארם: מעבר לזה אני חוקרת בגיל הרך, אני עוסקת בגיל הרך כל החיים שלי.
דורית ארם: אז באמת כמו שאמרה חברת הכנסת מירב, אין צורך להכניס ילד בן חודש וחצי למעון, אבל במעון אצלנו ילדים בני שלושה חודשים כן נכנסים למעון.
דורית ארם: כלומר, זה לא עד חצי שנה, שזה הבדל גדול.
קריאה: זה מקרה פרטי שנכנסים לפני.
דורית ארם: המעון שלנו הוא מעון של ויצו שהוא בתוך אוניברסיטת תל אביב.
דורית ארם: זה שיתוף בין ויצו לבין אוניברסיטת תל אביב.
דורית ארם: במעון ישנם ילדים של סטודנטים, העדפה מרכזית לילדים של סטודנטים – את צודקת שזה בעיקר סטודנטים לתארים מתקדמים, מכיוון שאלה סטודנטים שהילדים שלהם יהיו במעון איקס שנים, הם לא יעברו מרגע לרגע ממקום למקום.
דורית ארם: כל המעון הוא ב-90% מעון של הסטודנטים - - -
יפה טבג'ה: הוא לא רק של הסגל?
דורית ארם: לא, הוא לא רק של הסגל.
סעיד אלחרומי: בעצם זה סטודנטים חוקרים שכל השבוע נמצאים שם.
דורית ארם: סטודנטים שנמצאים בתואר שני או שלישי, והם נמצאים רוב השבוע.
דורית ארם: נוח להם והם כן יכולים להגיע ולבקר.
דורית ארם: נכון שאי אפשר להפוך את המעון למן טיילת, כי זה לא טוב לילדים, זה לא מתאים להם כזה דבר, אבל כן הם יכולים להיכנס.
דורית ארם: אני רק רוצה להגיד שיש דברים שאת לא רוצה להתפשר עליהם.
דורית ארם: למשל מבחינת הגודל של המבנה, מבחינת המרחב, מבחינת השירותים, מבחינת החצר.
דורית ארם: תודה לאל שיש תקנים של איך שצריכים להראות מעונות יום, ואפשר היה לשפר אותם, הם עדיין לא עומדים – איך שהתקנים נראים היום במדינת ישראל, יש עוד הרבה מה לעבוד.
מירב בן ארי: תגידי לי רגע, את יכולה לתת לנו תמונה כללית על מצב המעונות?
דורית ארם: אני יכולה להגיד לגבי המעון אצלנו.
מירב בן ארי: את אומרת על תל אביב, יש לכם אחד?
דורית ארם: לנו יש מעון אחד.
דורית ארם: יש במעון שלנו מאה ילדים, ועכשיו אנחנו פותחים כיתה נוספת.
דורית ארם: מגיל שלושה חודשים עד גיל שנתיים ותשעה חודשים.
איציק שמולי: והמבנה נבנה בהתחלה כמעון או שהוא הוסב?
דורית ארם: המבנה לא נבנה לצרכי המעון, המבנה הזה, מי שמכיר את אוניברסיטת תל אביב, זה באזור של קמפוס ברושים.
דורית ארם: הוא הוסב, כן, עבדו עליו הרבה וזה עלה הרבה כסף כדי לסדר את זה ולארגן את זה ככה שיהיה מספיק מרחב, שיהיו מספיק שירותים, שהמטבח יהיה נאה, שכל הדברים יהיו מתאימים.
מירב בן ארי: אני בעד כל מה שקשור לתנאים.
דורית ארם: ילדים נמצאים במעון משעה שבע וחצי עד ארבע או חמש אחר הצהריים.
דורית ארם: עבור רוב הילדים, אני לא יודעת כמה מכם הורים, עבור רוב הילדים זה רוב היום שלהם, זה רוב החיים שלהם.
דורית ארם: את רוצה שהם יהיו במקום טוב.
מעיין פדן: זה נכון, אני באמת רוצה שהם יהיו - - -
מירב בן ארי: לא, מעיין, אין דיון.
מירב בן ארי: היא מדברת, חברי הכנסת יכולים לשאול שאלות.
איציק שמולי: תגידי, מה אתם הבנתם?
איציק שמולי: אני באמת שואל, באוניברסיטת תל אביב, שרוב המוסדות האקדמיים לא הבינו?
מירב בן ארי: אין לי כאן מישהו שיכול לתת לי סקירה כללית על המצב בקמפוסים?
דורית ארם: אני יודעת שבוויצמן יש.
דורית ארם: אני יודעת שלוויצו יש גם בוויצמן.
איציק שמולי: כן, אבל יש שישים מוסדות.
מירב בן ארי: רגע, מאיפה את?
חיה נדיבי: אני מאוניברסיטת בר אילן.
מירב בן ארי: את מבר אילן.
מירב בן ארי: מה יש אצלכם?
חיה נדיבי: המבנה אצלנו נבנה לטובת המעון, כך שהוא מותאם לחלוטין.
חיה נדיבי: יש לנו ארבע כיתות, שתי תינוקיות.
מירב בן ארי: כמה ילדים?
חיה נדיבי: השנה יש לנו כשבעים ילדים.
חיה נדיבי: הוא מיועד ליותר אפילו.
מירב בן ארי: וזה בעיקר לסטודנטים לתארים מתקדמים?
חיה נדיבי: לא.
מירב בן ארי: אז איך את עומדת בעומס?
חיה נדיבי: לא כולם רוצים שהילדים שלהם יהיו במעון.
חיה נדיבי: כן מותר אצלנו להורים להיכנס במהלך היום, השעות הם כמו שציינו - - -
איציק שמולי: אגב, המחירים אצלכם וגם אצלכם הם מפוקחים לפי התעריף של נעמ"ת וויצו?
חיה נדיבי: נכון, לפי התאמה.
חיה נדיבי: לכן גם אנחנו לא יכולים לקבל ילדים מתחת לגיל שלושה חודשים.
מירב בן ארי: ברור, זה בכלל לא היה בדיון על החודש וחצי.
מירב בן ארי: זה חוק במדינת ישראל.
מירב בן ארי: רגע, תגידי, יש לכם עמיתים כאלה, מה אתן יודעים על מוסדות אחרים?
מירב בן ארי: תספרו לנו קצת.
קריאה: בן גוריון בדרום, למשל.
אמיר ניסן כהן: אני מהטכניון, אבל ההתאחדות עשתה עבודה טובה ואני יכול להקריא לך את הפסקה מהדו"ח של המצב שיש.
מירב בן ארי: בדיוק חיפשתי.
מירב בן ארי: איזה עמוד אתה?
אמיר ניסן כהן: אני בעמוד השני של הדבר הזה, וכתוב שמהדו"ח עולה כי - - -
מירב בן ארי: יש לי, תודה.
אמיר ניסן כהן: השוואה בין המוסדות: מהדו"ח עולה כי מעט המעונות שקיימים היום בקמפוסים, מופעלים רק אוניברסיטאות ובחלק מהמכללות לחינוך.
מירב בן ארי: זה נמצא בסוף של העמוד השני, מהדו"ח עולה.
מירב בן ארי: הבנתי לבד.
מירב בן ארי: יש כאן נציג של ור"מ?
מירב בן ארי: של המכללות?
חנה שטיינברג: אני ממשרד החינוך.
מירב בן ארי: משרד החינוך מה?
חנה שטיינברג: אני מאגף הכשרת עובדי הוראה, אבל אני מכירה.
חנה שטיינברג: ישנן מכללות שקיימים בהן מעונות במחירי תמ"ת, באחריות תמ"ת.
קריאה: באילו מכללות לחינוך?
חנה שטיינברג: אני לא ממש מצוידת ברשימה, אבל כן ברור לנו שהמכללות - - -
מירב בן ארי: יש כן נציג של ור"ה?
מירב בן ארי: חסר לי כאן גם אם ור"ה וגם ור"מ.
חנה שטיינברג: הם תאגידים פרטיים, ועל כן הם צריכים לפעול בהתאם לנהלים.
חנה שטיינברג: כשרוצים להפעיל מעון, צריך לדעת לפעול לפי הנהלים.
מירב בן ארי: זה אני יודעת, אבל אני רציתי לדעת למה הם לא מקימים אצלם.
יפה טבג'ה: אני יכולה להגיד משהו?
מירב בן ארי: כן, אני יודעת בדיוק עם מי לדבר.
יפה טבג'ה: קודם כל, אני אציג את עצמי.
יפה טבג'ה: אני יפה טבג'ה, יושבת ראש אגודת הסטודנטים במכללת אשקלון.
יפה טבג'ה: לפני שהפכנו להתאחדות הסטודנטים הארצית בהשתתפות כולם, את כל המידע הזה לאף גורם בארץ לא היה.
יפה טבג'ה: לאף גורם לא היה מידע מדויק להגיד איפה יש מוסדות, איפה זה מסובסד.
יפה טבג'ה: נאלצנו לעשות את זה עצמאית בגלל צורך מהשטח.