GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: ברור שהם יהודים.
אלי אלאלוף: אז תגידו יהודי אתיופיה.
אלי אלאלוף: לא הקהילה האתיופית.
קארין אלהרר: אני רוצה לשאול אם יש לכם נתון לגבי כמה צעירים התחילו לקבל שירות שכולל גם את הדיור וגם את ההשכלה בשלב הזה ומה עתיד לקרות, מתי תהיה הבשלה מלאה של התכנית והאם התקציב מתעתד לגדול.
מירב דדיה מולד: אני מקווה שאנחנו בסוף מכרז של מערכת מידע של יתד שתיתן לנו פילוחים הרבה יותר טובים.
מירב דדיה מולד: אני יכולה להגיד שהנתון שנתתי כרגע הוא שיש לנו כרגע 12,000, וגם אני אומרת שזה נתון חלקי כי זה נתון רק של מי שמוכר בשירותי הרווחה.
מירב דדיה מולד: יתד היא תכנית שהרבה מעבר למי שמוכר בשירותי הרווחה.
קארין אלהרר: איך מגיעים אליה?
מירב דדיה מולד: הם יכולים להגיע דרך המינהל לחינוך התיישבותי, הם יכולים להגיע לסיוע משפטי, להסדר חובות, הם יכולים להגיע דרך המון גורמים שאנחנו עובדים ביחד.
מירב דדיה מולד: לכן אני אומרת שכאשר תהיה לנו מערכת מידע כוללת, היא תראה.
מירב דדיה מולד: דרך אגב, עדיין הנתונים הם נתונים שאת גוזרת מכל מיני מקומות.
מירב דדיה מולד: אין מאגר מידע אחד שמאחד את כל הדברים.
אלי אלאלוף: מאגר המידע הגדול ביותר והנשלט ביותר לא מגיע אליכם.
אלי אלאלוף: מאגר המידע של הביטוח הלאומי ומשפחות שיש להן השלמת והבטחת הכנסה.
אלי אלאלוף: אם תלכו לשם, תמצאו את המשפחות שהן במצוקה הכלכלית הגדולה ביותר.
אלי אלאלוף: אף אחד עוד לא מעז להתקרב לשם.
אלי אלאלוף: אז גם משרד החינוך יעשה בצורה שיטתית זיהוי של הילדים שזקוקים בעוני שלהם גם למערכת חינוך מותאמת.
אלי אלאלוף: כדאי שפעם תיקחו, ניקח, נעזור, מה שתרצו, ביחד.
אלי אלאלוף: קחו את הנתונים של השלמת והבטחת הכנסה.
אלי אלאלוף: הילדים נמצאים במשפחות האלה ורובם, לא כולם, במצוקה כלכלית, דהיינו גם במצוקה בכלל לקראת העוני הקשה.
מירב בן ארי: היה לנו כאן דיון יחד עם היושב ראש על המחלקה למחקר של ביטוח לאומי שיש לה את הנתונים.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים מי יגיע אליכם.
אלי אלאלוף: אז אפשר לקבל את זה שיטתית.
מירב דדיה מולד: אני יכולה להגיד שאנחנו פועלים בעניין.
מירב דדיה מולד: אני מקווה שנצליח.
מירב דדיה מולד: אני לגמרי מקבלת את מה שאתה אומר.
מירב דדיה מולד: התקציב אמור לגדול.
מירב דדיה מולד: עוד לא קיבלנו את הנתונים ל-2019.
מירב דדיה מולד: אני מקווה אבל אני אומרת שאנחנו בעשייה מאוד מאוד גדולה במטרה באמת להגדיל כי ככל שאנחנו עובדים, אנחנו מגלים שהצרכים הם הרבה יותר גדולים.
מירב דדיה מולד: זאת אומרת, אנחנו עדיין בפער בין הצרכים למענים.
מירב דדיה מולד: ככל שאנחנו נוכיח בשטח עבודה, היכולת שלנו גם לגייס יותר תקציב תהיה יותר גדולה.
מירב דדיה מולד: אני רק רוצה להוסיף לגבי שירות לאומי.
מירב דדיה מולד: חברת הכנסת מועלם, את שאלת אותי.
מירב דדיה מולד: אנחנו גם הגדלנו את תקני הדיור לצעירות בסיכון בשירות לאומי.
מירב דדיה מולד: אם קודם אמרנו תקנים מיוחדים לשירות לאומי, הגדלנו את תקני הדיור כדי לתת להן מעטפת שלמה וגם שם נעשית עבודה אתן בסיום השירות הלאומי, איך הן ממשיכות כולל תכניות המשך.
מירב בן ארי: רוני, מנהלת פורום כפרי נוער ופנימיות חייבת לעבור לוועדת העלייה והקליטה, ולכן ניתן לה לומר כמה מלים.
מירב בן ארי: לאחר מכן מינהל חינוך התיישבותי.
רוני מלכאי הירייש: אני אעשה את זה ממש בקצרה.
רוני מלכאי הירייש: יש לנו שלושה דיונים שונים בשלוש ועדות שונות ולכן אני קופצת מוועדה לוועדה.
רוני מלכאי הירייש: רק לומר לכם תודה, לכל השותפים שלנו, גם במינהל לחינוך התיישבותי, גם במשרד הרווחה, על כל שיתופי הפעולה ובמיוחד לשלושת חברות הכנסת שיושבות כאן שהן באמת עוצמה נשית חזקה שמובילה ומקדמת את כל נושא כפרי הנוער והפנימיות.
רוני מלכאי הירייש: תודה גם לגבר היחיד, חבר הכנסת שיושב כאן, חבר הכנסת אלאלוף.
רוני מלכאי הירייש: אני באמת מודה לכם כי תמיד יש לנו דלת פתוחה ואתם תמיד שם בשביל לסייע.
רוני מלכאי הירייש: אנשים כאן לא יודעים כל מה שאתם עושים כי לא הכול חשוף וכולי.
רוני מלכאי הירייש: תודה גם לכם בני הנוער שהגעתם היום לדבר ולהציג את הסיפורים שלכם.
רוני מלכאי הירייש: ממש תודה רבה.
מירב בן ארי: בהצלחה בתפקיד למרות שאת כבר כמה חודשים בו.
רוני מלכאי הירייש: כמעט חצי שנה.
מירב בן ארי: עדיין אומרים בהצלחה.
מירב בן ארי: כפר הנוער הראשון שראיתי, אני חושבת שהוא היה עת נכנסתי למשרד של אלי אלאלוף שהוא היה מנכ"ל קרן רש"י.
מירב בן ארי: כשיושב מנכ"ל קרן רש"י באמצע כפר נוער, רואים.
מירב בן ארי: האמת היא שאלה המשרדים הכי טובים שיש כי לא צריך את המשרד בלב תל אביב כשהוא נמצא בתוך כפר נוער כל כך יפה.
מירב בן ארי: מינהל חינוך התיישבותי.
מירב בן ארי: מנהל אגף תקציבים.
אברהם לוי: בוקר טוב.
אברהם לוי: תודה רבה לחברות הכנסת וחבר הכנסת אלאלוף.
מירב בן ארי: אגב, המנהל של המינהל לחינוך התיישבותי - - -
אברהם לוי: יש מנהלת חדשה, גברת אילנה נולמן אבל לצערנו היא יושבת שבעה על פטירת אביה.
מירב בן ארי: היא נכנסה לתפקיד ממש עכשיו.
אברהם לוי: ביום רביעי היא נכנסה וביום חמישי אביה נפטר.
אברהם לוי: תכנית שלנו "יש לך כתובת", תכנית שבעצם פותחה בשיתוף עם ג'וינט אשלים, מופעלת כבר שלוש שנים.
אברהם לוי: אנחנו חלק מתכנית יתד כפי שמירב אמרה.
אברהם לוי: יש לנו כרגע פריסה של כ-80 רכזי מגורים ב-80 פנימיות.
אברהם לוי: המספר הזה הולך לגדול לכיוון ה-100.
קארין אלהרר: מתוך כמה?
אברהם לוי: זה יגיע לסביבות 100 בשנת תשע"ט.
קארין אלהרר: כמה פנימיות יש?
אברהם לוי: 80 בוגרים.
קארין אלהרר: 80 מתוך ה-100.
אברהם לוי: יש לנו בסך הכול 230 פנימיות.
אברהם לוי: אנחנו כרגע בתכנית החומש שלנו נגיע ל-150 פנימיות.
אברהם לוי: לא נגיע לכולן.
אברהם לוי: לצערנו אי אפשר להגיע לכולן.
אברהם לוי: אנחנו כרגע ב-80 ונגיע לסביבות 100.
אלי אלאלוף: כמה פרטיות וכמה ציבוריות?
אברהם לוי: כולן ציבוריות.
אלי אלאלוף: כולן ציבוריות?
אלי אלאלוף: רק הרווחה לא.
אברהם לוי: רק של החינוך.
אברהם לוי: כולן או עמותות או חברות לתועלת הציבור.
אברהם לוי: אין אצלנו מכרזים כמו שיש ברווחה.
אברהם לוי: מערך הליווי שלנו מבוסס על רכזי המגורים.
אברהם לוי: מירב היא מנהלת את כל התחום הזה של המגורים אצלנו.
אברהם לוי: יש לנו עוד שתי רכזות אזור.
אברהם לוי: בעצם הליווי שלנו – וכאן אני אתייחס לשאלת חברת הכנסת קארין אלהרר – אנחנו מלווים את הצעיר מכניסתו לפנימייה, לפעמים זה בגיל 13, לפעמים בגיל 15-16 – עד גיל 25.
אברהם לוי: יש לו רצף חינוכי וטיפולי שאנחנו ממשיכים לראות אותו כזהות אחת מאז כניסתו לפנימייה כאשר המטרה שלנו היא להביא אותו לסיום הלימודים האקדמיים או להכשרה מקצועית.
אברהם לוי: רכז הבוגרים מכין אותו ליציאה מהכפר.
אברהם לוי: הוא מכין אותו בגיל 16-17, עושה את כל התהליך של ההכנה לצה"ל אתו.
אברהם לוי: אנחנו עושים את כל תהליך הת"ש למי שצריך לפני הגיוס.
אברהם לוי: רכז הבוגרים מלווה אותו לאורך השירות הצבאי שלו ואנחנו נשמע כאן כמה בוגרים שיספרו על הליווי שקיבלו.
אברהם לוי: בסוף השירות הצבאי השאיפה היא להביא אותם כמה שיותר מהר לרכז ההישגים שלנו שיושב כאן, אביב, והוא בעצם אמור לייעץ להם לגבי מסלולי הלימודים שהם יכולים להיכנס אליהם.
קארין אלהרר: יש לכם סטטיסטיקות לגבי כמה התגייסו לשירות משמעותי?
אברהם לוי: כן.
קארין אלהרר: לגבי כמה באקדמיה?
אברהם לוי: יש לנו מחקר שעשינו עם הצבא.
אברהם לוי: לא הבאנו לכאן את כל הנתונים אבל יש מחקר מאוד מקיף עם הצבא.
אברהם לוי: שיעור הגיוס שלנו הוא למעלה מ-93 אחוזים.
אברהם לוי: אני חייב לציין שלצערנו ליקויי השירות הם לא קטנים.
אברהם לוי: זאת אומרת, בפנימיות הטיפוליות הם 50 אחוזים, בפנימיות רגילות חינוכיות הם בערך 30 אחוזים.
אברהם לוי: זה אומר כמה הכנה לצבא אנחנו צריכים לעשות לחבר'ה האלה.
אברהם לוי: כמו שאתם רואים, אחוז הגיוס הוא מאוד מאוד משמעותי, הרבה יותר מכלל האוכלוסייה שלנו.
מירב בן ארי: איך אתה מתמודד עם האתגר של שינוי אופי האוכלוסייה בשנים האחרונות?
אברהם לוי: עלית על נקודה מאוד נכונה.
אברהם לוי: יש לנו הרבה יותר אוכלוסייה טיפולית בפנימיות שלנו.
אברהם לוי: אנחנו רואים את זה ואנחנו גם פותחים מסגרות חדשות.
אברהם לוי: פתחנו לא מעט מסגרות טיפוליות גם לאוכלוסייה הרגילה וגם לאוכלוסייה החרדית.
אברהם לוי: בואי נגיד שלכן הקמנו את כל מערך רכזי הבוגרים שלנו.
אברהם לוי: ראינו שאי אפשר לשלוח את הילד ב-21 ביוני החוצה.
אברהם לוי: אני אתייחס לסיפור של דירות מעבר שהעלתה חברת הכנסת קארין אלהרר.
אברהם לוי: בכל כפר נוער חייבנו שיהיה בית בוגרים.
אברהם לוי: אין כזאת מציאות שמישהו יצא ב-21 ביוני וילך לאיזשהו מקום שהוא לא יודע.
אברהם לוי: חלק מהפתרונות שאנחנו נותנים הם גם באמצעות ירון בראון, באמצעות עמותת ילדים בסיכוי, אבל בכל כפר נוער חייב להיות הפתרון הזה שהוא אמור להיות פתרון הביניים עד הגיוס בדרך כלל וגם לאלה שצריכים לאחר הגיוס לצבא.
אברהם לוי: לכן אין מציאות ששולחים אותם למקום לא ידוע, כמו שהיה לפני מספר שנים.
אברהם לוי: הזמנו לכאן כמה בוגרים שלנו שיספרו את הסיפור שלהם.
אברהם לוי: יש לנו בוגרת מסוימת שהייתה אמורה להגיע אבל היא לא יכלה להגיע מסיבות אישיות.
אברהם לוי: אני חייב לקרוא לכם פוסט שהיא שלחה לנו שהוא בעצם נותן את התמצית למה צריך פנימייה ולמה צריך את הליווי.
אברהם לוי: היא כותבת את הפוסט לרכזת בוגרים שלה שהייתה גם המורה שלה.
אברהם לוי: "המורה בת שבע, מתוך זה שאני מבינה את כובד האחריות ומבינה את גודל המעמד, אני חוששת שלא אעמוד בזה בגלל האירועים האחרונים (המעמד להגיע לכאן בכנסת) וגם שבגלל שאני שוב אעדר מלימודים.
אברהם לוי: בנוסף לימים שנעדרתי, יהיה לי קשה להשלים את החומר הלימודי באופן עצמאי.
אברהם לוי: אני מתפללת שתהיה פעם נוספת שאוכל לייצג אתכם.
אברהם לוי: אתם הרמתם אותי משאול תחתית, מילדה שלא היה לה כלום ובאתי מכלום ושום דבר ומצב חיים לא נורמטיבי, חשיפה לסיכון מיום היוולדי.
אברהם לוי: אתם הראשונים שהסתכלתם עלי בגובה העיניים.
אברהם לוי: לא ייחסתם חשיבות לרגע שאני באה ממנו, לא שפטתם אותי בגינו.
אברהם לוי: הייתם הראשונים שהענקתם לי סולם ותקווה לחיים ראויים.
אברהם לוי: בני האדם הראשונים שלא הייתי עבורכם רק שם ותעודת זיהוי אלא ראיתם את הנשמה והלב.
אברהם לוי: אתם לימדתם אותי להאמין בעצמי ונתתם לי יתדות להיאחז בקרקע ובחיים.
אברהם לוי: הדבר הכי גדול שגם אחרי שסיימתי את הלימודים, אף אחד מכם לא נעלם ואתם עדיין עומדים על המשמר ועושים כל שביכולת
אברהם לוי: כם שנצליח, אם זה בזוגיות בריאה, בהשכלה, במציאת תעסוקה מתוך ראייה להביא למדינה אזרחים טובים יותר שלא יהיו נטל אלא יתרמו ויצמיחו אותה.
אברהם לוי: אתם הצלתם אלפי בנות מחיים של עוני, מצוקה וסיכון.
אברהם לוי: בעיני אתם אלה שצריכים לקבל פרס ישראל כי אתם הצלתם ומצילים יום יום אלפי בנות שקמו לחיים חדשים".
אברהם לוי: זה בעצם מסכם את הכול.
אלי אלאלוף: במה שונה המכתב הזה מהבחורה הזאת שלא הכרנו?
אלי אלאלוף: הבחורה מהרווחה.
אברהם לוי: אני אומר לך.
אברהם לוי: אנחנו, אחרי ניסיון של מספר שנים עם הסיפור של הליווי, ראינו שבאמצעים מאוד מאוד קטנים אתה יכול לעשות את השינוי בחיים של בוגר או בוגרת.
אברהם לוי: אני מנהל אגף תקציבים, אנחנו במשרד החינוך משקיעים בילדי פנימיות כל שנה 850 מיליון שקלים.
אלי אלאלוף: כמה פר ילד?
אברהם לוי: פר ילד, זה נע בין 50,000 שקלים לשנה ל-100-120,000 שקלים בשנה.
אלי אלאלוף: לעומת הרווחה?
אברהם לוי: אותם סדרי גודל.
אלי אלאלוף: פי שתיים וחצי.
אברהם לוי: יכול להיות.
אלי אלאלוף: כדאי שתדעו.
אלי אלאלוף: אלה הנתונים.
אלי אלאלוף: יש פנימיות רווחה ב-13,000 שקלים לילד לחודש.
ירון בראון: אלה פנימיות פוסט אשפוזיות.
ירון בראון: אי אפשר להשוות.
אברהם לוי: לא זאת הנקודה.
אברהם לוי: אנחנו היום משקיעים בתכנית הבוגרים שלנו משהו כמו 5-6 מיליון שקלים.
אברהם לוי: מלווים 8,000 בוגרים.
אברהם לוי: זה הכסף הקטן שעושה את ההבדל הגדול.
אברהם לוי: זה בדיוק הסיפור.
אברהם לוי: אנחנו לא צריכים יותר כסף או מעט כסף בשביל הטיפול בארבע-שש השנים שאנחנו מחנכים אותם.
אברהם לוי: אנחנו צריכים לעשות את ההבדל כי אם לא ניקח את הצעד הזה אחר כך מגיל 18 עד גיל 25, אנחנו יכולים לאבד את הצעיר.
מירב בן ארי: תודה רבה למשרד החינוך.
אברהם לוי: הבאנו לכאן כמה צעירים ואני מבקש לשמוע אותם.
מירב בן ארי: אנחנו נשלב בין בוגר לאורח.
נופר צנגאוקר: בוקר טוב.
נופר צנגאוקר: אני נרגשת להיות כאן.
נופר צנגאוקר: זה כבוד מאוד גדול בשבילי להשמיע את הקול של הבוגרים.
נופר צנגאוקר: בקצרה אני אשתדל לספר על עצמי.
נופר צנגאוקר: אני סטודנטית לאדריכלות ועיצוב פנים שנה שנייה.
נופר צנגאוקר: גדלתי בקריית גת.
נופר צנגאוקר: באתי ממשפחה חסרת עורף.
נופר צנגאוקר: אבי היה אלכוהוליסט, סבלנו מאלימות במשפחה.
נופר צנגאוקר: אני אספר בקצרה בלי להיכנס לפרטים.
נופר צנגאוקר: בבית הספר בו למדתי לא הצלחתי לתפקד כראוי.
נופר צנגאוקר: הרווחה ובית הספר בשיתוף פעולה החליטו שאני לא יכולה להישאר בבית והוציאו אותי ללמוד בפנימייה.
נופר צנגאוקר: למדתי שש שנים בביטון נחלת יהודה, בראשון לציון, המקום הכי טוב שהייתי יכולה להיות בו.
נופר צנגאוקר: חזי היה המנכ"ל שלי.
נופר צנגאוקר: מדהים.
נופר צנגאוקר: הדבר הכי טוב שיכולתי לבקש לעצמי.
מירב בן ארי: את מעל גיל 18 ואת יכולה לומר אבל כשאת מדברת, קחי בחשבון שאירוע הזה משודר.
נופר צנגאוקר: הייתי בפנימייה שנתנה לי את הכלים שלא הייתי יכולה לקבל בחוץ.
נופר צנגאוקר: אם הייתי נשארת בבית, כנראה שהמצב לא היה כפי שהוא היום ולא הייתי מגיעה למה שאני היום.
נופר צנגאוקר: למדתי להאמין בעצמי, למדתי שאני יכולה לקבל ציונים טובים.
נופר צנגאוקר: סיימתי את הפנימייה עם בגרות מלאה, 32 יחידות, ומיד לאחר מכן התגייסתי.
נופר צנגאוקר: כמובן שכל התקופה הזאת הקשר בבית עדיין לא היה כל כך טוב.
נופר צנגאוקר: אחרי הפנימייה הגעתי לשירות בתי הסוהר, שירתי כתומכת לחימה, הוכרתי כחיילת בודדה חריגה בגלל כל המצב שלי.
נופר צנגאוקר: זה לקח זמן כי לא היה לי שום רקע לפני כן שהכין אותי לתהליך הזה.
נופר צנגאוקר: סיימתי את השירות שלי והתחלתי לחפש את עצמי.
נופר צנגאוקר: לא היה לי לאן לחזור.
נופר צנגאוקר: המצב בבית לא היה טוב ולא היה לי לאן לחזור.
נופר צנגאוקר: אני כבר חמש שנים שוכרת דירה במושב נוגה.
נופר צנגאוקר: הקושי וההתמודדות ביום יום הוא מאוד קשה.
נופר צנגאוקר: מהרגע שאתה יוצא מצה"ל, אתה מבין שהחיים האמיתיים מתחילים באמת.
נופר צנגאוקר: התכנית לא הייתה קיימת וזה עצוב.
נופר צנגאוקר: לפני שנתיים וחצי רכזת הבוגרים של כפר הנוער ביטון נחלת יהודה העלתה פוסט לפייסבוק ושם היא רשמה שמי שהוא בוגר שלנו וצריך סיוע בשכר דירה, שיפנה אליה בפרטים.
נופר צנגאוקר: זה מה שעשיתי.
נופר צנגאוקר: פניתי אליה ופשוט קיבלתי את התמיכה, את האהבה ואת האוזן הקשבת שלא הייתה לי לפני.
נופר צנגאוקר: רק בגיל 23 וחצי הבנתי שקיים דבר כזה כי כנראה רק אז זה הוקם.
נופר צנגאוקר: קיבלתי סיוע בשכר דירה.
נופר צנגאוקר: יחד עם זאת, זאת הייתה השנה הראשונה שלי בלימודים.
נופר צנגאוקר: אני עובדת, אני סטודנטית, אני צריכה להחזיק בית והיה לי מאוד קשה.
נופר צנגאוקר: הסיוע הזה גרם לי להמשיך את הלימודים שלי, להמשיך את החלומות שלי.
נופר צנגאוקר: היו לי חלומות והחלטתי שאני לא מוותרת עליהם.
נופר צנגאוקר: החלטתי שאני עושה את המאמץ, אני אכנס למינוס, אני אקח הלוואות, רק כדי להגשים את המטרות שיש לי בחיים, ויש לי מטרות.
מירב בן ארי: איפה את לומדת היום.
נופר צנגאוקר: בבאר שבע, במכללה הטכנולוגית.
מירב בן ארי: את גרה במושב נגה.
נופר צנגאוקר: כבר ארבע שנים.
נופר צנגאוקר: זו השנה הרביעית.
נופר צנגאוקר: זה אומר שמגיל 20 אני כבר שוכרת דירה בכוחות עצמי, לבד, עובדת שעות נוספות.
נופר צנגאוקר: החיים שעברתי הם לא חיים כל כך פשוטים ואני לא אשווה אותם בהשוואה לחיי נערים אחרים.
נופר צנגאוקר: כמו שאמרתי, מה שונה הרווחה מהתכניות שלנו, מהתכניות שמתקיימות כאן, מה ששונה זה שרואים אותך, שומעים אותך, יש לך כתובת באמת ואמיתית.
נופר צנגאוקר: הרווחה מכירה בנו כמשפחה, הרווחה מכירה בי.
נופר צנגאוקר: נכון, לא פניתי אליה כי אתה לא מסוגל לפנות, אין לך את הכוחות הנפשיים כדי ללכת עכשיו ולומר אני צריך עזרה.
נופר צנגאוקר: זה משהו שהוא קשה מאוד.
אלי אלאלוף: למה את לא לומדת במכללת סמי שמעון?
מירב בן ארי: המכללה הטכנולוגית היא יותר לעיצוב.
אלי אלאלוף: בשליפה ראשונה מגיע לך ללמוד באוניברסיטה.
מירב בן ארי: המכללה הטכנולוגית היא יופי של מכללה.
מירב בן ארי: אני יודעת בדיוק מה היא לומדת שם.
מירב בן ארי: אני בוגרת גאה של מכללה.
נופר צנגאוקר: אחד השיקולים שהחלטתי ללמוד במכללה הטכנולוגית זה עצם זה שידעתי שאם אני הולכת עכשיו לבצלאל והולכת להשקיע בתואר, אני הולכת לחמש שנים של לימודים אינטנסיביים שלא יאפשרו לי לכלכל את עצמי.
נופר צנגאוקר: זה משהו שהוא קשה.
נופר צנגאוקר: משהו שאי אפשר.
נופר צנגאוקר: אין לי את האפשרות הזאת, אין לי את המעטפת המשפחתית שיכולה לתמוך בי.
אלי אלאלוף: יש הדרכה בנושא הלימודים?
אלי אלאלוף: חבר'ה, תשאפו ליותר ולא לבינוניות.
קריאה: יש לה מציאות חיים מסוימת.
אלי אלאלוף: תלכו יותר גבוה.
אלי אלאלוף: זאת לא מכללה אקדמאית.
אלי אלאלוף: זה שכר נמוך יותר.
אלי אלאלוף: זה מעמד נמוך יותר.
אלי אלאלוף: צריכות להיות שאיפות יותר גדולות לתלמידים שלכם.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתנצל.
שולי מועלם-רפאלי: כמובילת היום אני צריכה לרדת להשתתף בדיון בוועדת הקליטה והעלייה.
שולי מועלם-רפאלי: כמובן כולכם מוזמנים ב-11:30 לאולם ירושלים לכינוס המרכזי.
מירב בן ארי: ירון, מנכ"ל ילדים בסיכוי, המועצה לילדי הפנימיות.
ירון בראון: תודה.
ירון בראון: אני אתן רק הקדמה קצרה.
ירון בראון: אנחנו במשך 12 שנים, עד ה-31 בדצמבר 2017, הובלנו לבד את כל נושא הדיור ודירות המעבר בשש השנים האחרונות במיזם משותף עם משרד הרווחה.
ירון בראון: התכנית הוקמה ביחד עם אשלים, ביטוח לאומי ועוד גורמים.
ירון בראון: כמו שמירב אמרה, בעקבות יתד התכנית יצאה.
ירון בראון: היו לנו 31 דירות עד סוף שנת 2017 והתכנית הוגדלה עכשיו ל-50 דירות במימון מלא של המדינה.
ירון בראון: הקמנו עכשיו מינהלת משותפת לשלושת העמותות שמובילות את הנושא.
ירון בראון: זה נושא מאוד מורכב.
ירון בראון: מתוך הניסיון הארוך והענק שלנו בנושא הזה של הבוגרים, כמעט 40 אחוזים – אנחנו מדברים אך ורק על אוכלוסייה שהיא חסרת עורף.
ירון בראון: אני חייב לציין את זה כי לפעמים מתבלבלים – הם בוגרי כפרי נוער ו-60 אחוזים בוגרי הרווחה.
ירון בראון: כשאתה מסתכל על הצעיר, אתה רואה את סיפורי החיים ובשנים האחרונות יותר ויותר צעירים מכפרי הנוער מגיעים אלינו עם מצבים קשים ועדיין אני חייב לומר שהפרופיל של צעיר הרווחה הרבה יותר קשה והסיטואציה הרבה יותר מורכבת.
ירון בראון: הצעירים המצטיינים אצלנו – ואני אומר את זה בזכות משרד החינוך, בזכות המעטפת של כפרי הנוער – הצעירים היותר בולטים ומצטיינים באים מכפרי הנוער בגלל המודעות לנושא הלימודי, לנושא החינוכי, למעטפת שקיימת ובאותה נשימה אני יכול לומר שיש היום מהפכה במשרד הרווחה והמשרד עובר תהליך של אפיון מחדש של כל הפנימיות, הנושא של הפרופילים משתנה, והנושא הלימודי הוא אחד הנושאים המשמעותיים שעומדים על הפרק.
ירון בראון: יש שיתוף פעולה גדול עם משרד החינוך על הנושא של אחריות הלימודים, כולל כיתות מעבר בתוך הפנימיות, סלים מיוחדים שהולכים להיצבע פעם ראשונה לתלמידי פנימיות בתוך בתי הספר.
ירון בראון: היינו אצל אבואב בפגישה וזה הוחלט ויש ועדה בין מויאל לרקפת בנושא הזה.
ירון בראון: הנושא הלימודי, בגלל הוא היה מאוד משמעותי בכפרי הנוער, נתן ערך מאוד גדול לצעירים ועדיין בתוך פנימיות הרווחה, צריך לזכור שיש פנימיות פוסט אשפוזיות ופנימיות טיפוליות קשות, דירות המעבר לא נותנות את הפתרונות אלא יותר לאוכלוסייה היותר קלה של השיקומי-טיפולי לייט.
ירון בראון: את זה צריך לקחת בחשבון.
ירון בראון: גם הנושא של רכזי הבוגרים שעומד להיכנס במכרוז למכרוז של 2019, לפי דעתי יעשה הבדל מאוד משמעותי.
ירון בראון: אנחנו עד היום תמיד סבלנו מחוסר היצע.
ירון בראון: היה יותר ביקוש.
ירון בראון: עשינו פעילויות בתוך הפנימיות, בתוך כפרי הנוער, עשינו ימים מרוכזים לשמיניסטים לקראת ותמיד היה לנו חוסר של 180-200 צעירים, לפחות בפנייה, וכואב לי הלב שהצעירה שיושבת לשמאלי לא הגיעה אלינו או לא הופנתה אלינו על ידי רכז הבוגרים.
מירב בן ארי: כמה דירות יש לכם עכשיו?
ירון בראון: יש היום 50 דירות שמיועדות אך ורק לבוגרי פנימיות וכפרי נוער.
אלי אלאלוף: הוא אומר שאם המערכת מאוחדת ומתואמת, יש פתרונות הולמים יותר וטובים יותר לילדים האלה.
ירון בראון: ללא ספק.
אלי אלאלוף: הפיצול הזה בין שתי מערכות שבקושי מסתכלות אחת על השנייה, זה על חשבון הילד או הילדה.
ירון בראון: כאן אתה בכלל הולך לרבדים הרבה יותר עמוקים של הבעיה.
ירון בראון: אני מסכים אתך.
מירב בן ארי: הדבר החשוב הוא התיאום.
מירב בן ארי: ב-20 ביוני כשהילד או הילדה יוצאים החוצה, שיהיה להם לאן ללכת, וכשדהם משתחררים מהצבא, יהיה להם לאן ללכת.
ירון בראון: בנושא של הבוגרים הקמנו מינהלת משותפת לשלושת העמותות.
ירון בראון: מעמותה שהפעילה את זה לבד, אנחנו גם עושים שרינג מאוד גדול לשתי עמותות נוספות.
ירון בראון: יש לנו דירה לבוגרות פנימיות מהמגזר הערבי במג'דל קרום.
ירון בראון: יש לנו שלוש דירות למגזר החרדי.
ירון בראון: יש לנו שתי דירות שומרות שבת.
מירב בן ארי: אתם תתמודדו עכשיו במכרז הזה של משרד הרווחה על הדירות?
ירון בראון: לא.
ירון בראון: אנחנו כילדים בסיכוי פועלים אך ורק למען בוגרי פנימיות וכפרי נוער.
ירון בראון: זה לא נמצא באג'נדה שלנו.
ירון בראון: אנחנו מרוכזים אך ורק בזה.
קארין אלהרר: כמה זמן אפשר להיות בדירות?
ירון בראון: יכולים להיות מגיל 18, כולל כמה חודשים לפני הצבא, כל השירות הצבאי ושירות לאומי, ועוד שנתיים.
ירון בראון: עד גיל 23-24.
קארין אלהרר: אבל בזמן הזה יש איזשהו סיוע כדי לצאת לעצמאות?
ירון בראון: לגמרי.
קארין אלהרר: כי זאת המטרה.
ירון בראון: יש רכזי תעסוקה ורכזי לימודים.
מירב בן ארי: תלכי לבקר שם.
מירב בן ארי: זה מעולה.
ירון בראון: יש לנו היום בתכנית כמעט 70 סטודנטים, רובם באוניברסיטאות, חבר'ה שהגיעו אלינו בלי בגרויות ושלחנו אותם לבגרויות.
ירון בראון: שם המשחק הוא ליווי.
ירון בראון: ברגע שיש ליווי, ברגע שיש מישהו ליד הצעיר.
אלי אלאלוף: כמה ילדים אתם מצליחים ללוות?
ירון בראון: יהיו 50 דירות שזה 300 צעירים.
ירון בראון: אנחנו כילדים בסיכוי מלווים עוד כ-150 אקסטרנים.
ירון בראון: חבר'ה שלא בדירות.
ירון בראון: יש המון חבר'ה שלא רוצים להיות בדירות.
ירון בראון: היו בפנימיות, גרו עם שותפים ולא רוצים.
ירון בראון: גם להם צריך לתת את הליווי, את התמיכה, את כל המעטפת ועזרה בטיפול נפשי לפעמים, עזרה בתעסוקה ועזרה בלימודים.
ירון בראון: אתה צריך לעטוף אותם.
ירון בראון: גם עזרה בשכר דירה אנחנו נותנים להם.
ירון בראון: הנושא הזה של המנטורים ולא רק הנושא של הדיור, הוא מאוד משמעותי לגבי ההמשך כי היכולת להגיע לאלפי בוגרי פנימיות היא לא דרך הדיור, שזאת עלות מאוד גדולה.
ירון בראון: דרך המנטורינג ודרך מתנדבים ומערך שיודע לתת ליווי לצעירים, זה בעצם העתיד.
מירב בן ארי: נפתלי.
מירב בן ארי: אני מזכירה לך שאתה מצולם.
נפתלי קבדה: אין בעיה.
נפתלי קבדה: מאוד מרגש להיות כאן.
נפתלי קבדה: אני מקריית מלאכי.
נפתלי קבדה: אני בן 23.
נפתלי קבדה: גדלתי והתחנכתי עד כיתה ח' בקריית מלאכי.
נפתלי קבדה: בכיתה ח' הדרך שלי מחטיבת הביניים נפרדה משום שהייתי ילד שפחות אוהב את השיעור ויותר משגע את המורה.
נפתלי קבדה: בכיתה ט' הגעתי לכפר הנוער מוסינזון שנמצא בהוד השרון.
נפתלי קבדה: נתנו לי צ'אנס להיכנס למקום הזה.
נפתלי קבדה: שנה וחצי ראשונות בכפר, עד כיתה י', אמצע י', הייתי ילד שובב, כוכב, זה שפחות אוהב את הכיתה.
נפתלי קבדה: הייתי פחות אוהב את השיעורים.
נפתלי קבדה: באמצע כיתה י', אחרי שהשם שלי עלה ביותר מדי ועדות של משרד החינוך, המדריך שלי שנמצא כאן מאחורי, אסף מושקוביץ, שכיום הוא רכז הבוגרים של התכנית, לקח אותי לשיחה ואמר לי שיש לי שתי אפשרויות בעולם הזה, להיכשל או להצליח ושאל אותי במה אני בוחר.
נפתלי קבדה: בחרתי בדרך של ההצלחה.
נפתלי קבדה: למדתי כל יום 12 שעות, 13 שעות, הבן אדם הזה שנמצא כאן מאחורי ליווה אותי וגיבה אותי בכל דרך שהלכתי בה, אם זה תגבורים, אם אלה שיעורים אחר הצהרים, הוא לקח אותי אליו הביתה כדי ללמד אותי ולדרבן אותי בכל המקצועות ובכל הנושאים.
נפתלי קבדה: אחרי שסיימתי את כיתה י"ב הצטיינות, אחרי כל סימסטרי הקיץ ואחרי כל הבגרויות הקשות, לא ידעתי היכן אני עומד.
נפתלי קבדה: ידעתי שאני רוצה לעשות שירות משמעותי בצבא ואסף כיוון אותי למכינה הקדם צבאית בימין אורט שנמצאת בחצור הגלילית.
נפתלי קבדה: עברתי שנת מכינה מלאת אתגרים, למדתי מה זאת ציונות, מה זאת אהבת הארץ, למה אני צריך לשרת ובשביל מה.
נפתלי קבדה: לאחר שנת המכינה שובצתי לשירות כאן במג"ב ירושלים, ביחידת מוריה 101, יחידה להפרות סדר.
נפתלי קבדה: במהלך כל השירות שלי עברתי הרבה רגעים מאתגרים, הרבה רגעים קשים ותמיד גם בשעות לא שעות האיש הזה שנמצא כאן מאחורי שוב היה לי אוזן קשבת ותמיד הרים טלפון, גם כשהיה קשה, גם כשהיה שמח, גם כשעברנו את כל התקופות.
נפתלי קבדה: חשוב לציין שכל טקס שעברתי, אם זה טקס השבעה או סיום קורסים, האיש הזה שנמצא כאן מאחורי היה שם בשבילי.
נפתלי קבדה: לאחר שלוש שנים מאתגרות במג"ב ירושלים סיימתי את השירות וכמו כן חייל משוחרר שצריך לעשות מועדפת, לדעת במה הוא עובד, בחרתי לעבוד בתחום החינוך.
נפתלי קבדה: זאת אומרת, להיות אסף של בני הנוער.
נפתלי קבדה: להיות ה-אסף הבא.
נפתלי קבדה: הגעתי לראיון עבודה אחרי שעברתי הכוונה אצל האדם שנמצא כאן מאחורי.
מירב בן ארי: בוא שב לידו.
מירב בן ארי: הוא כל הזמן אומר האדם שנמצא מאחורי.
נפתלי קבדה: אחרי שעבדתי אתו אל הריאיון, התחלתי לעבוד בעמותת אחרי, עמותה שעובדת עם נוער בסיכון מכל שכבות האוכלוסייה ומכל העדות.
נפתלי קבדה: יש לי חניכים שמוגדרים כנוער בסיכון ובעלי קשיי הסתגלות.
נפתלי קבדה: אני רוצה לומר שהשאיפה שלי היא לעבוד בתחום החינוך וללמוד חינוך.
נפתלי קבדה: אני כרגע יוצר קשרים עם אביב, רכז של המועצה להשכלה גבוהה.
נפתלי קבדה: בלי התכנית הזאת, אני לא יודע איפה הייתי עומד היום, אם הייתי מתגייס, אם הייתי בוחר לתרום בכלל לאנשים מסוימים ולדמויות מסוימות.
נפתלי קבדה: אני באמת מוקיר תודה למירב, לכל העוסקים בדבר ובעזרת השם שנזכה לעצב את דור המחר.
דן סיידה: כבוגר ימין אורט לפני 40 שנים, אתה מוזמן להגיע למשכן הזה בקרוב כחבר כנסת.
מירב בן ארי: המדריך, אתה רוצה לומר משהו על נפתלי?
מירב בן ארי: כמה שנים אתם ביחד?
אלי אלאלוף: אין לו רק ילד אחד.
נפתלי קבדה: מ-2009 עד היום.
אסף מושקוביץ: פגשתי את נפתלי ב-2009 כשהוא הגיע לכפר.
אסף מושקוביץ: בזמנו הייתי מדריך חברתי.
אסף מושקוביץ: כיום אני רכז הבוגרים של הכפר.
אסף מושקוביץ: באמת הוא בחור מרגש וכמותו יש עוד הרבה.
אסף מושקוביץ: בחרנו בנפתלי כי הוא יודע להתבטא ולדבר אבל יש כאלה שעדיין צריכים את העזרה שלנו.
אסף מושקוביץ: אנחנו בדרך לשם.
מיכל רוזין: זה מה שנקרא הגדרת צניעות.
מיכל רוזין: אתה מלאך וטוב שיש מלאכים כמוך כדי להציל את הילדים האלה כי אן ספק, הוא התחיל לספר את הסיפור ואני שומעת עד כמה ילדים אנחנו מפספסים ולא רק ילדים שבסוף מגיעים לפנימיות.
מיכל רוזין: אנחנו מפספסים כל כך הרבה ילדים בדרך כי אין מישהו שמקשיב להם, שומע אותם, מלווה אותם, תומך בהם.
שחר שולמן: אני משמש כיום כמנכ"ל העמותה לקידום ילדי פנימיות הרווחה בישראל.
שחר שולמן: אני רוצה לומר לכם שאני מאוד מתרגש כאן היום.
שחר שולמן: בדרך כלל אנחנו באים לישיבות האלה כדי לריב וכדי לשים את החסכים אבל כשאני יושב כאן היום ממרחק השנים, כאשר בשנת 2004-2005 דיברתי עם ידידך עמנואל גרופר ועם מוטי ויינטר והקמנו תכנית ראשונה במדינת ישראל, ב-2005, למען בוגרים חסרי עורף משפחתי, במשך שש שנים נאבקתי להכרה של המדינה ולגרוש הראשון שנראה מהמדינה כדי שיהיו דירות לבוגרים.
שחר שולמן: אני שומע כאן היום שאחרי 13 שנים מהיום הזה בו התחלתי את התכנית הזאת, הולכות להיות 100 דירות לילדים בסיכון במדינת ישראל.
שחר שולמן: זו חוויה שבאמת צריך לראות את הדברים גם בפרספקטיבה.
שחר שולמן: בפרספקטיבה של זמן יש כאן התפתחות.
שחר שולמן: אוכלוסייה שלמה שלא הייתה מוכרת ולא רצו להכיר בה כזקוקה למענים, מקבלת היום התייחסות.
שחר שולמן: בוודאי יש עוד הרבה אתגרים כדי לפגוש את אלה שאנחנו לא מספיק מגיעים אליהם, אבל צריך לשים גם את הדברים בפרספקטיבה ולראות שגם כאשר המדינה רוצה, הדברים קורים.
מירב בן ארי: יש עוד בוגר.
מירב בן ארי: דניאל, בבקשה.
דניאל כהן: שלום לכולם.