GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קארין אלהרר: יש להם עוד כמה דברים לעשות בחיים, חוץ מלטפל בענייני ביורוקרטיה.
קארין אלהרר: אני מציעה שבתום הדיון הזה אתה תחזור למשרד, ותעשה בדק בית, ותעברו על כל 500 התיקים של ילדים חולי סרטן.
קארין אלהרר: אין אלפים, 500 תיקים של ילדים, אתם תעברו עליהם ותבדקו מי לא מקבל, ואתם תעשו את שיעורי הבית, לא הפוך.
קארין אלהרר: זה לא יכול לעבוד ככה.
קארין אלהרר: ועוד דבר, זו לא פעם ראשונה, זה גם היה בטרום תקופתך כרופא המוסד לביטוח לאומי.
קארין אלהרר: יש לפעמים נטייה לביטוח לאומי, משיקוליו שלו, אני אפילו לא רוצה להצביע על מה הם השיקולים, לעשות כל מיני פרשנויות שונות ומשונות.
קארין אלהרר: ואני אומרת לכם, אנחנו לא ניתן לזה לקרות.
קארין אלהרר: ולכן, אני מציעה שאחרי הדיון הזה, אחרי הדיון התקשורתי שנעשה, ואני לא יודעת אם לבכות מזה או לשמוח מזה, כי פתאום אחרי דיון תקשורתי הם בודקים את התיקים בביטוח לאומי.
קארין אלהרר: אי אפשר היה לעשות את זה דקה קודם?
קארין אלהרר: אי אפשר היה לתת טיפה רוגע להורים בנקודה הזו?
קארין אלהרר: תעשו בדיקה, תראו למי אתם נותנים ולמי לא, ושהדברים האלה יהיו על פי הפרשנות המרחיבה כמו שאת הבאת אותה כאן, ולא על פי הפרשנות המצמצמת.
ישי אוסטפלד: אני כמובן מקבל את זה מאוד.
ישי אוסטפלד: דעו לכם שאני מטפל במה שאני יודע.
ישי אוסטפלד: יש לנו בקרות קבועות.
ישי אוסטפלד: מה שמגיע לשולחני - - -
קארין אלהרר: ד"ר אוסטפלד, אין לכם הרבה תיקים כאלה.
ישי אוסטפלד: אני מבין.
ישי אוסטפלד: אני מדבר על 400,000 ועדות בשנה.
ישי אוסטפלד: ויש לי בקרה קבועה.
ישי אוסטפלד: מה שאני מגלה, אני מטפל.
קארין אלהרר: אני לא מדברת על 400,000.
ישי אוסטפלד: מה שאני לא יודע, אני לא יכול לטפל.
ישי אוסטפלד: כשמגיעות אליי פניות, ומגיעות עשרות פניות, חלקן מחברי כנסת, חלקן מהתקשורת, רובן פניות אישיות, אנחנו מטפלים.
ישי אוסטפלד: יכול להיות שגילינו פה - - -
קארין אלהרר: אבל ד"ר אוסטפלד, אתה לא צריך לחכות לחברי כנסת.
טלי פלוסקוב: ד"ר, אנחנו לא תוקפים אותך אישית.
טלי פלוסקוב: אנחנו תוקפים את המערכת.
טלי פלוסקוב: איפה המערכת טועה ומה אנחנו צריכים לתקן?
ישי אוסטפלד: האם אתם מבקשים שנעשה רביזיה?
ישי אוסטפלד: - - -
משה בניטה: בניגוד למה שחברת הכנסת אלהרר אומרת, זה לא יכול להיות נתון לפרשנות של - - - כזה או אחר.
משה בניטה: כי מחר הרופא מתחלף, יפה רופא אחר, עם פרשנות אחרת.
משה בניטה: אלה דברים שצריכים להיות כתובים בתקנות, שחור על גבי לבן, שאף אחד לא יזוז מזה.
ישי אוסטפלד: האם אתם מעוניינים שנעשה רביזיה?
ישי אוסטפלד: אני חושב שהרעיון הזה מצוין.
ישי אוסטפלד: אני מוכן לחזור בחזרה למשרד, נוציא את התיקים האלו ונבדוק.
ישי אוסטפלד: אם טעינו, איפה שטעינו, נתקן, איפה שאנחנו יודעים, נתקן.
ישי אוסטפלד: זה ברור לגמרי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין דבר אחד.
טלי פלוסקוב: דיברת על שלושה מקרים - - -
ישי אוסטפלד: שאני מכיר מהשבועות האחרונים.
טלי פלוסקוב: והם מדברים על מאות.
טלי פלוסקוב: איך מאות כשמדובר בכלל על 500 תיקים?
לימור לוריא: לא מדובר על 500.
לימור לוריא: המספרים יותר גבוהים.
טלי פלוסקוב: את מתכוונת לתיקים?
לימור לוריא: לאנשים.
שלומית יעקבי: אני שלומית יעקבי, אני חברת הוועד המנהל בעמותת גדולים מהחיים, אני אימא של ג' שהחלים מסרטן לפני שבע שנים, שפר עליי גורלי והוא החלים.
שלומית יעקבי: אני לא רוצה לחזור על כל הדברים הקשים, כי תוארו פה בדיוק המצבים שאני הייתי בתוכם.
שלומית יעקבי: אני רוצה להדגיש שהמחלה הזו, ואנחנו באנו לדון במחלת הסרטן, ד"ר, ולא על כלל הילדים, למרות שמאוד שמחתי לשמוע את מה שאתה אומר.
שלומית יעקבי: מצד שני, זה too good to be true, איפה זה בפועל?
שלומית יעקבי: איפה זה בשטח?
ישי אוסטפלד: זה בשטח אצל מאות ילדים.
טלי פלוסקוב: ד"ר, אנחנו פה לא במצב שאתה צריך להשיב באותו רגע.
שלומית יעקבי: אני רוצה לתקן את חברת הכנסת אלהרר, יש כאלף ילדים חולים פעילים כימותרפית בשנה.
קארין אלהרר: גם אלף תיקים הם יכולים לבדוק.
שלומית יעקבי: אני לא מתווכחת איתך בכלל.
שלומית יעקבי: נהפוך הוא.
שלומית יעקבי: אני רק מחזקת את העניין.
שלומית יעקבי: וכ-500 ילדים מצטרפים בכל שנה.
שלומית יעקבי: כאשר בני הצטרף לסטטיסטיקה חרב עליי עולמי, ויבינו פה השותפים.
שלומית יעקבי: הפחד הוא פחד מוות.
שלומית יעקבי: אין לך זמן לחשוב על הישרדות כלכלית וכל מה שקשור מסביב.
שלומית יעקבי: למזלי, אני חברת קיבוץ והיה צבא שלם מאחוריי, והיתה מזכירה רפואית למרפאה שעשתה בשבילי את כל הניירת מול הוועדות והביטוח הלאומי, והד"ר פה מבטיח רפורמות וועדות וכולי, זה לוקח שנים.
שלומית יעקבי: אנשים צריכים להיות עם הראש מעל המים עכשיו.
שלומית יעקבי: אני לא עבדתי מעל חצי שנה, ואם אני הייתי בכפר סבא עיר הולדתי, אני לא יודעת אם לא הייתי מגיעה לפת לחם בשלב הזה.
שלומית יעקבי: אני גם לא כל כך מבינה את התהליך.
שלומית יעקבי: מה שנעשה פה זה משהו חד צדדי שהראשון לדעת אותו הוא חשבון הבנק של הילדים החולים.
טלי פלוסקוב: בלי הודעה מוקדמת?
טלי פלוסקוב: בלי שום דבר?
שלומית יעקבי: בלי הודעה מוקדמת.
שלומית יעקבי: בלי שום דבר.
שלומית יעקבי: לא עושים את זה בינארי.
שלומית יעקבי: אם אתם רוצים ל עשות איזשהו תהליך, תעשו אותו לינארית.
שלומית יעקבי: זה ברמה הכי פשטנית.
שלומית יעקבי: זה שהילד בבית, לא מיטיב את מצבם הכלכלי ואני לא רוצה לחזור על מה שנאמר פה כי באמת הודגש רבות.
שלומית יעקבי: אני רק רוצה שתבינו – אני היום חברת עמותה וחברת הוועדה המנהל ואני בין מקבלי ההחלטות, ולא בכדי, כי אנחנו עושים בעמותה את עבודת הממשלה ואת עבודת החדר הזה ואת עבודת הוועדות שלך, ואני חושבת שהרופאים בביטוח לאומי לקחו תפקיד של אונקולוגים, אני חושבת שאין כבוד למסמכים האונקולוגיים.
שלומית יעקבי: הם אלו שצריכים לקבוע מה הילד ומשפחתו צריכים.
שלומית יעקבי: צריך להסתכל על זה כמכלול.
שלומית יעקבי: המשפחה מקבלת בגלל הילד החולה, אבל הם כולם צריכים לשרוד, ואי אפשר להוריד להם כמעט מאה אחוז מהתקציב השוטף בבום, בלי להודיע, ולקבל מכתב יבש שכזה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לפתור את הבעיה.
טלי פלוסקוב: כל סיפור כאן קורע לב, לכן א ני רוצה להגיע שוב לביטוח לאומי, ללימור לוריא.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע אותה ואחר כך נראה מה אנחנו צריכים לעשות כדי לפתור את הבעיה הזאת.
ליאור שמואלי: ברשותך, אני רוצה להעלות שאלה אחת:
ליאור שמואלי: מה מקום העובדים הסוציאליים במחלקות האונקולוגיות?
טלי פלוסקוב: לימור, בבקשה.
לימור לוריא: אני אתייחס גם לנתונים וגם - - - קודם כל, מאז מאי 2016 כ-1,500 משפחות נהנו מהתיקון ומקבלים את הקצבה של 188%.
טלי פלוסקוב: רק תרשי לי לתקן אותך, המילה 'נהנו' כאן מה זה לא מתאימה.
לימור לוריא: לא, חס וחלילה.
לימור לוריא: אני מתכוונת שעד היום הם היו מקבלים 100%, זה בכל זאת 2,000 שקלים נוספים וזה משמעותי.
לימור לוריא: 1,500 משפחות – על פי הנתונים שיש בידי כ-903 ילדים חולי סרטן, ילדים אחרים, מדובר בדיאליזות, מחלות לב ובעיות נוספות, ואנחנו מברכים על התיקון שנותן מענה לא רק בגין מחלה אלא באמת על מצב תפקודי.
לימור לוריא: עוד שליפה שעשינו כדי להתחבר למה שהוצג כאן, נכון להיום בין הילדים שהם עם מחלת הסרטן, כ-12% מקבלים 188%.
לימור לוריא: על פי הנתונים שיש לנו מאז מאי 2016, 40%, תודה לאל, החלימו וכבר לא מקבלים קצבאות.
לימור לוריא: זאת אומרת שאם אנחנו נלך להצעה שהועלתה פה לשלוף את ה מקרים שכרגע נמצאים ב-100%, ומדובר בכ-40% נוספים שאנחנו צריכים לבדוק אותם, 40% מתוך ה-900 תיקים.
טלי פלוסקוב: 40% מה-900 תיקים נמצאים ב-100% ולא ב-188%?
לימור לוריא: ו-40% ילדים, תודה לאל, החלימו.
שלומית יעקבי: לעניין התהליך וגם למה שקורה – איך קרה שהחלטתם חד צדדית להוריד את זה?
לימור לוריא: אני חושבת שצריך להבחין בין נוסח התקנה לבין ההוצאה לפועל, זאת אומרת, ליישום.
טלי פלוסקוב: קחו בחשבון שזה לא היה חוק.
טלי פלוסקוב: זאת היתה תקנה פנימית של המשרד.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין טכנית איך אפשר לתקן את המצב הזה.
לימור לוריא: התקנה מהבחינה הזאת, כמו שד"ר אוסטפלד הסביר, זה שלושה תנאים מצטברים: אחד, שמקבלים טיפול רפואי קבוע בבית החולים, דבר שני, כשנבצר מהילד להגיע למסגרת החינוכית שלוש פעמים בשבוע לפחות למשך שלושה חודשים, ודבר שלישי, כשההורה נמצא איתו בטיפול.
לימור לוריא: אלה התנאים.
טלי פלוסקוב: ובראשון, הבנתי שגם אם הילד מקבל טיפול בבית.
טלי פלוסקוב: זאתא ומרת, הוא לא צריך להיות פיזית בבית חולים.
טלי פלוסקוב: זה מה שאמרת לנו?
ישי אוסטפלד: לא הבנתי את השאלה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין, בסעיף הראשון של התקנה מדובר על כך שהילד מקבל טיפול בבית חולים.
ישי אוסטפלד: ואנחנו מפרשים את זה פירוש רחב.
טלי פלוסקוב: בפרשנות שלך, מה זה בית חולים?
טלי פלוסקוב: אם הוא מקבל כדורים בבית, לצורך העניין, והוא עדיין בתהליך של טיפול רפואי, הוא כבר לא עומד בסעיף ראשון?
ישי אוסטפלד: בוודאי שכן.
ישי אוסטפלד: הוא עומד, בוודאי.
טלי פלוסקוב: אז זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד.
איציק שמולי: טלי, גם עולה השאלה מהי משמעות טיפול קבוע.
איציק שמולי: ד"ר אוסטפלד, אתה יכול להתייחס גם לכך?
איציק שמולי: מה זה לפי פרשנותך, טיפול קבוע?
ישי אוסטפלד: אנחנו התעלמנו מהמשפט טיפול קבוע, והשתמשנו בנתוני זמן של היעדרות מהמסגרת החינוכית.
ישי אוסטפלד: וזה המקום היחידי שבו הופיע זמן, ולכן אני לא יודע להגיד מה זה קבוע.
ישי אוסטפלד: אני לא מחפש לדעת אם זה שבוע או שבועיים.
ישי אוסטפלד: הוא מקבל טיפול במחלה.
ישי אוסטפלד: מבחינתי די בכך.
ישי אוסטפלד: ובתנאי שהטיפול הוא טיפול בבית חולים והילד נעדר מהמסגרת החינוכית.
ישי אוסטפלד: הפרשנות שלנו היא מאוד רחבה.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, גם אם ילד מקבל טיפול בבית והוא לא נוכח במסגרת החינוכית שלו, הוא עדיין זכאי לקבל?
ישי אוסטפלד: בוודאי.
קריאה: ד"ר, צריך להביא דוח נוכחות מבית הספר?
טלי פלוסקוב: אנחנו עוצרים עם השאלות.
טלי פלוסקוב: אני פשוט רציתי להבהיר את הדבר.
טלי פלוסקוב: בבקשה, לימור, תמשיכי.
לימור לוריא: אני מסכימה עם מה שנאמר פה על ידי העמותה, שאחד האתגרים הגדולים הוא שמשפחות הרבה פעמים לא יודעות בגין אילו קריטריונים מקבלים 188% ומתי 100%.
לימור לוריא: לעניות דעתי, בחלק מהמקרים שבהם פחתה הקצבה מ-188%, זה שהם לא ידעו שאם הם היו אומרים שאין סיכוי שהילד בבית הספר שלוש פעמים בשבוע בגלל המצב, או שהיו מלווים במסמך של הרופא המטפל, לא היינו מגיעים למצב.
לימור לוריא: זאת אומרת, האתגר שלנו, ואנחנו נשמח לשיתופי פעולה בעניין הזה, שיהיה איזשהו תיאום ציפיות, שגם המשפחות ידעו מה הדברים שמקנים 188%, כי לפעמים לא יודעים שאם רק היו מציינים את הנתון הזה, אנחנו היינו ממשיכים לשלם 188%.
לימור לוריא: עכשיו לתהליך – ככלל, עד חודש לאחר הטיפולים האקטיביים מקבלים את ה-188%, אחר כך 100%, וככלל מקבלים הודעה.
לימור לוריא: יחד עם זאת, אני חושבת שזה משהו שאנחנו צריכים לתקן, אם לקראת התקופה אנחנו רואים שמצבו של הילד עדיין לא מאפשר את חזרתו למסגרת החינוכית בגלל המשך הטיפולים, או חלילה, מחלה משנית נוספת, כל מה שצריך, ואני מבינה את המשפחות, ותיכף אני אתייחס לשיקול הנוסף, זה לקבל מסמך רפואי שמעיד על זה ואז מבלי לזמן את הילד ואת המשפחה לוועדה רפואית, תמשיך להשתלם הקצבה הגבוהה יותר לתקופה הנוספת.
טלי פלוסקוב: השלב הזה מובן?
טלי פלוסקוב: יש פה הרבה עניין של הסברה למשפחות.
טלי פלוסקוב: אני רק שואלת אם זה ברור.
טלי פלוסקוב: רגע שלימוד תסיים, אני אתן לכם להתייחס.
טלי פלוסקוב: בבקשה, לימור.
לימור לוריא: לעניין העובדים הסוציאליים בבתי החולים, אני רוצה לספר לכולם, כבר היום נמצאים בכל בתי החולים של קופת חולים כללית וברמב"ם ובתל השומר פרויקט של מחלקה ראשונה.
לימור לוריא: מה זה אומר?
לימור לוריא: אנחנו, ביטוח לאומי, תקצב עובד סוציאלי שמגיע לכל משפחה עם ילד אונקולוגי וילדים נוספים, ואומר, שלום, אדוני, יכול להיות שמגיעות לך זכויות מביטוח לאומי.
לימור לוריא: אם ההורים מסכימים, הם חותמים, אנחנו מקבלים את הממסכים הרפואיים ישירות מבית החולים, יש לנו את החשבון בנק דרך קצבת הילדים, אין מבחני הכנסות, ואנחנו משלמים את הקצבה הזאת בלי שהמשפחה עשתה דבר.
לימור לוריא: כל מה שהיא היתה צריכה לעשות זה לחתום.
לימור לוריא: זה מתוך המקום שאנחנו יודעים את המשמעות של להיות בבית חולים כשקשה.
לימור לוריא: אנחנו יודעים כמה ההורים עמוסים בטיפול בילד, והרעיון שלנו היה שאנחנו לא רוצים להגיד למשפחה למה היא זכאית, אנחנו רוצים לתת לה בלי שהיא תצטרך לעשות דבר, אלא רק לחתום.
לימור לוריא: זה כבר עובד ב-17 בתי חולים מיולי 2017.
טלי פלוסקוב: זה משהו יחסית חדש ומאוד מאוד מאוד מבורך.
ליאור שמואלי: יש שבע מחלקות אונקולוגיות לילדים.
ליאור שמואלי: אני לא בטוח ששמעו על זה עדיין.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת כרגע להמשיך להקשיב כי אני מבינה שאנחנו מתחילים לקבל תשובות, רבותי.
לימור לוריא: לגבי הודעה שמקבלים, אנחנו יודעים שיש הרבה פעמים בעיה עם הדואר שלפעמים מקבלים את המכתבים – אנחנו מוציאים מסרונים.
לימור לוריא: אם יש לנו טלפון נייד עדכני, כשמתקבלת החלטה, המשפחה בדרך כלל מקבלת מסרון: אושרה לך קצבה.
לימור לוריא: אבל בגלל שלפעמים לדואר לוקח שלושה שבועות, המשפחה מקבלת את סכום הכסף בבנק וגם רטרו בלי שהיא מבינה, אז לפחות שיהיה משהו.
לימור לוריא: אני מבינה שזה לא נעים לקבל את המסרון, אבל חשוב שהמשפחה תדע שההחלטה התקבלה בעניינה.
לימור לוריא: אני לא חושבת שכרגע הדבר הנכון הוא לשנות את הנוסח של התקנה, אני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד מהתיקים שיש להם 100% ולראות כמה מהם היו יכולים להיות זכאים ל-188%.
לימור לוריא: האם טעינו בהחלטה?
לימור לוריא: האם יש בעיה אחרת?
לימור לוריא: ועוד דבר, ד"ר אוסטפלד ידע את זה הרבה יותר טוב ממני.
לימור לוריא: יש ילדים שמקבלים את אותם כדורים בגין מחלות אחרות, וכל מה שחשוב, זה אם בגלל הטיפול הזה הילד לא יכול וההורה צריך להיות איתו 24/7, זה מה שחשוב פה.
לימור לוריא: זה לא משנה אם הילד חולה סרטן או חלילה חולה במחלה אוטואימונית אחרת.
לימור לוריא: זה מאוד חשוב לנו שככל שיתוקן זה ייתן מענה לכל משפחה אם זה המצב שלה, ולא משנה מה המחלה.
איציק שמולי: את מבינה, לימור שההסבר שלך הוא מושלם.
איציק שמולי: אם זה מה שהיה קורה בפועל, לא היינו נמצאים פה.
לימור לוריא: הבחנתי בין מה שקורה בפועל לבין מה התקנה.
לימור לוריא: ולכן לגבי מה שקורה בפועל, אני מציעה לקבל את ההצעה של חברת הכנסת אלהרר.
לימור לוריא: 40% מתוך 903 הילדים, נלמד אותם, במיוחד את אלה שהם לקראת - - -
אילן גילאון: ואם הטעות היא שלכם, אתם - - - באופן רטרואקטיבי?
לימור לוריא: כן, מהשלב שבו 188% ירד ל-100%.
ליאור שמואלי: יש עובד סוציאלי אחד שמסתובב בין המחלקות האונקולוגיות לילדים?
לימור לוריא: כל בית חולים עובד אחרת.
לימור לוריא: בגדול, ביטוח לאומי תקצב משרה של עובדת סוציאלית.
ליאור שמואלי: בכל מחלקה אונקולוגית?
לימור לוריא: לא, בכל בית חולים.
לימור לוריא: בתל השומר יש את אורה.
לימור לוריא: במחלקות אונקולוגיות יש כיסוי מלא של העובדים הסוציאליים במחלקה, כמעט כל משפחה, 99% יראו את - - -
ליאור שמואלי: אנחנו מממנים ארבעה עובדים סוציאליים במחלקות האונקולוגיות ברחבי הארץ.
לימור לוריא: העובדת הסוציאלית שלנו אמרה לעובדת הסוציאלית במחלקה, כשאת מגיעה למשפחה, הנה, הטופס של ויתור סודיות, כי בית החולים צריך וס"ר למה הוא מסכים להעביר, והסכמה של ההורה להעביר אלינו את המסמכים הרפואיים - - -
ישי אוסטפלד: לימור, ברשותך, אני אקח את העובדים הסוציאליים שלהם, נדריך אותם ונגדיל את הכוח.
ישי אוסטפלד: אין שום בעיה.
טלי פלוסקוב: תגידו לי, בבקשה, חברי העמותה היקרים, שאני באמת מעריכה כל צד שלכם, עד קיום הישיבה הזאת, ישבתם פעם?
טלי פלוסקוב: דיברתם ככה עם ביטוח לאומי?
ליאור שמואלי: אנחנו נפגשים הרבה בישיבות כאן.
טלי פלוסקוב: ההצעה הראשונה שלי, תשבו ביחד.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאתם יכולים ללמוד אחד מהשני המון.
טלי פלוסקוב: מה שאני הבנתי, ובטח גם אתם הבנתם, יש פה נציגת ביטוח לאומי מאוד מסורה לנושא והיא הוכיחה את עצמה לא פעם אחת.
טלי פלוסקוב: היא לא נגד המשפחות, היא לא נגד אף אחד, היא מחפשת דרכים איך לתקן את המצב, וזה לא קורה בכל נושא.
טלי פלוסקוב: לכן יש לכם פה שותפה.
טלי פלוסקוב: תיקחו אותה, תשבו ביחד, תבדקו איך אפשר לעזור.
אילן גילאון: אני מקווה שאנחנו לא הורסים לה.
אילן גילאון: היא היתה צריכה להיות המנכ"לית האולטימטיבית של ביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: אילן לא יירגע.
אילן גילאון: לא, אני לא רוצה לקלקל מבחינה פוליטית.
איציק שמולי: לימור, אל תבני על זה.
איציק שמולי: ברגע שהשמאל ממליץ על משהו, זה לא יקרה.
טלי פלוסקוב: כן, זו הצעה של האופוזיציה.
טלי פלוסקוב: אל תיקחי את זה ברצינות.
אבידן כלפה: לגבי עובדים סוציאליים בבית חולים – אני לא רוצה לנקוב בשמות ובשמות של בתי חולים, אבל לא מעט מהעובדים הסוציאליים אין להם מושג מה הם הזכויות של ילדים חולי סרטן ומשפחותיהם.
אבידן כלפה: אני, ויכול להעיד על זה איתן, וחבל שלא נמצאים פה עוד הורים, אבל ליאור מכיר את זה מקרוב.
אבידן כלפה: הרבה הורים פנו אליי ואני הייתי יושב איתם, אם זה מהאוכלוסיה החרדית, מהאוכלוסיה הערבית, מכל מיני אוכלוסיות, והייתי מסביר להם מה הם צריכים לעשות, ואת רואה את זה גם בהתכתבות - - - כי כולם פונים אליי בסופו של דבר, והעובדים הסוציאליים לא יודעים כלום.
אבידן כלפה: הדבר היחיד שעובדים סוציאליים כן עושים בבית חולים, זה ברגע שילד סיים את הטיפול, יש לו איזשהו קשר כנראה עם ביטוח לאומי כמו שאני מבין עכשיו, ואז הוא מודיע ומעדכן, או שהילד נפטר או שהילד החלים.
אבידן כלפה: ככה אני רואה את זה כי אוטומטית נגמרת הקצבה.
אבידן כלפה: לא ראיתי שום דבר מביטוח לאומי.
אבידן כלפה: עוד דבר קטן, לגבי הוועדות, שאתם רוצים לעשות איזושהי רפורמה ולהוציא את הוועדות מתוך ביטוח לאומי, זה לא עוזר עדיין.
אבידן כלפה: צריך להוציא את הוועדות הרפואיות מתחת המטריה של ביטוח לאומי.
אבידן כלפה: הוועדות צריכות להיות ועדות ניטרליות, שהן לא כפופות לזה, כי ברגע שאני כפוף אליך ואני יושב בוועדה, אני פוחד על התפקיד שלי, אני יושב על הכיסא שלי, זה ניגוד עניינים.
טלי פלוסקוב: אז בשביל מה בכלל צריך ועדה אם יש רופא אונקולוג?
אילן גילאון: רק 20 שנה דיבר על זה - - -
אבידן כלפה: יפה, ולרופא אונקולוג אין אינטרס לכתוב שמצב המטופל שלו לא טוב, האינטרס שלו הוא שהמטופלים שלו כן יצליחו וכן יצאו מהמחלה הזאת.
אבידן כלפה: מספיק שרופא אונקולוג כותב את מצב הילד, לא צריך שום ועדה.
אבידן כלפה: בית החולים צריך לעדכן את ביטוח לאומי ולגמור את הסחבת הזאת.
אבידן כלפה: ריבונו של עולם, אתם צריכים להבין מה אנחנו כהורים עוברים.
אבידן כלפה: יש לי עוד חמישה ילדים בבית, ילד אחד שנמצא בקבר, ואני אומר לכם, זה היה פשוט גיהינום, זה היה גיהינום לעבור את השנה ורבע הזאת, זה פשוט יום יום, לילה לילה, שאתה לא ישן, אתה לא אוכל, אתה לא שמח, אתה לא עצוב, אתה כבר לא יודע מה אתה רוצה מעצמך, ומה שחסר לך על הראש עכשיו זה ועדה רפואית של ביטוח לאומי, זה לרוץ להביא מסמכים לפה, זה פתאום מסמך לשם.
אבידן כלפה: זה לא אמור להיות בצורה כזאת.
אבידן כלפה: אנחנו אמורים להיות מדינה מתוקנת, מדינת סוציאלית, אבל נראה לי שאנחנו ממש רחוקים מלהיות מדינה סוציאלית.
אבידן כלפה: אנחנו מתנהגים בצורה אחרת לגמרי.
אבידן כלפה: אין לי שום דבר נגדך, את בסדר גמור.
אבידן כלפה: גם בדיון הקודם, יכול להיות שהתפרצתי והייתי בסערת רגשות, וכמה חודשים אחרי זה, לצערי הרב, קברתי את הבן שלי.
אבידן כלפה: אבל אתם צריכים להבין דבר אחד, שאתם צריכים לבוא לקראת ולמצוא את הפתרון, ואני מוכן לשבת.
אבידן כלפה: יש לי כל כך הרבה רעיונות, יש כל כך הרבה הורים שיושבים איתי, כל כך הרבה דברים שאאפשר לפתור אותם בלי להתאמץ.
אבידן כלפה: זו תקנה קטנה שאפשר לשנות אותה, חוק קטן שאפשר לשנות אותו, ואנחנו מביאים את המצב למצב הרבה יותר בריא.
אבידן כלפה: למה ההורים האלה צריכים לסבול?
אבידן כלפה: למה אימא חד הורית פתאום מקבלת מכתב מביטוח לאומי, לא רק שלא נשלם לך, את גם חייבת לנו כסך כי לא עבדת.
אבידן כלפה: למה היא לא עבדה, מסכנה?
אבידן כלפה: היא לא עבדה כי הילד שלה היה בבית חולים.
אבידן כלפה: כן, אני אביא לך את השם של האימא.
אבידן כלפה: האימא לא עבדה כי הבן שלה היה מאושפז בבית חולים, היא אימא חד הורית, בעלה גם לא משלם לה מזונות בנוסף לכל זה, יש לה ילדה אוטיסטית בבית, כל המצב המבורך והחוויה ה"כיפית" הזאת שיש לה בבית, ביטוח לאומי עוד אומר לה, את חייבת לנו 6,000 שקל.
אבידן כלפה: איפה נשמע דבר כזה?
אבידן כלפה: 6,000 שקל, ריבונו של עולם?
אבידן כלפה: אתם מבינים באיזה מצב אנחנו נמצאים?
טלי פלוסקוב: אבידן, התכונה שלנו כבני אדם - - -
אבידן כלפה: סליחה שאני - - -
טלי פלוסקוב: לא, לא, זה בסדר גמור.
טלי פלוסקוב: תאמין לי, זה בסדר גמור.
טלי פלוסקוב: כשאתה פתאום מתמודד עם איזושהי סוגיה, אז אתה לא רץ לפנות לעובד סוציאלי, לצערי הרב, כי אתה לא בטוח שדווקא שם אתה תקבל מענה.
טלי פלוסקוב: אתה רץ לבן אדם שחווה את מה שאתה חווה, ולכן אני מבינה את האנשים ואני רואה עד כמה הנושא כל כך בוער בך.
טלי פלוסקוב: אנשים באים אליך כי הם יודעים שאתה עברת את זה ואתה יודע איך לפתור את הסוגיות האלה ועם מה התמודדת.
טלי פלוסקוב: ואני חושבת שככה זה יהיה גם אם העובדים הסוציאליים שלנו יהיו המצוינים ביותר.
טלי פלוסקוב: אנשים יבואו אליך כי אתה מדבר מהלב, והם נמצאים בעבודה.
טלי פלוסקוב: אבל יחד עם זאת, אני מקבלת את ההצעה שלך ופונה לביטוח לאומי – האדם הזה חווה הכול על בשרו, הוא מכיר לא מעט מקרים של תקלות שקורות בדרך.
טלי פלוסקוב: אין מקום שאפשר ללמוד ממנו יותר לתקן את המצב שהאנשים האלה חשים ומרגישים.
טלי פלוסקוב: לכן אני מבקשת, אתם חייבים לשבת ביחד.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שהוועדה זה המקום שצריך להיות בשביל זה.
טלי פלוסקוב: אתם צריכים לשבת ביחד.
טלי פלוסקוב: אתה תביא את הסוגיות שאתה מכיר אותן.
טלי פלוסקוב: לדוגמה, המקרה שנתת עכשיו, אני רוצה להבין איך זה קרה, כל מקרה לבדוק אותו כדי לחסוך מקרים דומים בעתיד.
טלי פלוסקוב: את זה אתם חייבים לעשות.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין הצטרף אלינו ולא היתה לו אפשרות להגיד כמה מילים, ואני גם מכירה את הלב הרחב שלו.
טלי פלוסקוב: בבקשה, דב.
דב חנין: אני רוצה קודם כל לומר לכם, ההורים שנמצאים כאן, שאנחנו בכנסת צריכים לבקש מכם סליחה כנציגים של המדינה שמביאה אתכם, בימים ובזמנים כל כך קשים בחיים שלכם, להתמודד עם דברים כאלה.
דב חנין: בתור חבר כנסת אני מרגיש בושה גדולה שאנחנו נמצאים בכלל בדיון הזה.
דב חנין: אני לגמרי מסכים עם הצעתה של חברת הכנסת אלהרר שהציעה קודם, שאתם בביטוח לאומי תעשו ביוזמת
דב חנין: כם בדיקה של כל התיקים, אם זה 1,000 תיקים, ותראו מה קורה, ותחזירו את הדברים לנורמה ההגיונית, האנושית, המוסרית, ולדעתי, גם החוקית המתחייבת.
דב חנין: אנחנו פה אומנם עוסקים בילדים חולים, אבל יש לי אליכם פנייה לביטוח לאומי, זה לא רק אצל ילדים חולים, לפעמים גם אצל מבוגרים חולים קושי בלתי אפשרי, ואנשים פונים אלינו ואנחנו שומעים סיפורים מאוד מאוד קשים.
דב חנין: ואנחנו מסתכלים על ביטוח לאומי בתור גוף שאמור לעזור לאנשים האלה.
דב חנין: וכל הגישה חייבת להיות גישה של לא להסתכל איך לא, אלא להסתכל איך כן, איך כן אפשר לעזור, איך כן אפשר לתמוך.
דב חנין: זו צריכה להיות הגישה וזו צריכה להיותה רוח.
דב חנין: אני אומר לך, אדוני, בצער גדול – ואני בטוח שכולכם אנשים שעושים את הכול כדי לעשות את עבודתכם בצורה טובה, אבל התחושה של המון אנשים שפונים אלינו היא שהמוסד לביטוח לאומי נמצא כל הזמן בראש של איך לא לאפשר, איך לתת את התשובה למה לא, ולא למה כן.
טלי פלוסקוב: אני מקווה שאתם יודעים את זה, לצערי הרב.
דב חנין: והפנייה שלנו אליכם היא לעשות עבודה מאוד עמוקה ורוחבית בתוך המוסד לביטוח לאומי, איך משנים את הראש הזה ואיך משנים את התחושה הזאת שקיימת היום בקרב ציבור כל כך רחב.
טלי פלוסקוב: רק בגלל עובדים כמו לימור, אני חושבת שאנחנו חייבים לשנות את תדמיתו של ביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: יש פה שחקן מאוד משמעותי, בעיניי, שלא שמענו אותו ואני כן רוצה לשמוע.
טלי פלוסקוב: נציג משרד הבריאות, בבקשה.
ישי פאליק: צהריים טובים, אני חושב שזה היה אחד הדיונים הכי לא לעומתיים שהיו פה בכנסת, למרות שאולי טיפה הרמת את הקול, זה היה ברור שעשיתם את זה נכון.
אילן גילאון: תאמין לי, הוא דיבר בשקט.
ישי פאליק: אני אומר שמדם לבו.
ישי פאליק: באמת היה לעניין, באמת הצטערנו לראות את המצב ואת התמונות.
ישי פאליק: אני חושב שהיתה פה תמימות דעים סביב כל השולחן העגול הזה, שבאמת שימש כשולחן עגול, ובאמת כולם רוצים לפתור.
ישי פאליק: שמעתי שהבעיה היא יותר משמעותית ממה שאנחנו ידענו עליה.
ישי פאליק: אמרנו את המספרים – 40% מ-900 זה בערך 350–400.
ישי פאליק: זה בכל זאת מספרים גדולים.
ישי פאליק: אני אשמש פה לד"ר שפרה אש שהיא יו"ר האיגוד של המטו-אונקולוגיה ילדים.
ישי פאליק: דיברתי איתה.
ישי פאליק: ילדים חולי סרטן בישראל מאושפזים ומטופלים במחלקות המטו-אונקולוגיות.
ישי פאליק: מבחינתם, כפי שאמר ד"ר אוסטפלד, והיטיב לומר, מבחינת הראייה הרחבה של המקרה, זה באמת לא משנה אם זה טיפול IV או טיפול - - - זה לא משנה אם זה בפה או בווריד; הילדים עדיין חולים במחלה קבועה, רובם או לפחות חלקם הגדול מטופלים במחלות שגם כשהם נמצאים בבית הם צריכים את סיועם של ההורים, כפי שאמרתם.
ישי פאליק: ולכן מבחינת המחלה הזו, ממש לא משנה איזה טיפול, ומאוד מאוד שמחתי לשמוע את ד"ר אוסטפלד שאומר שזו הראייה של ביטוח לאומי.
ישי פאליק: זו הראייה של משרד הבריאות.
ישי פאליק: אני חושב שאנחנו נהיה שותפים למהלך מצוין, גם באמצעות המשפחות וגם באמצעות המוסד לביטוח לאומי, להעמיד את הדבר על תיקונו.
ישי פאליק: ואני מברך על הישיבה, יישר כוח.
טלי פלוסקוב: לסיכום, אני רוצה עוד משהו.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לבקש מכם את כל ה-350 תיקים שנמצאים ב-100%, לעשות בדיקה.
טלי פלוסקוב: לא לחכות שההורים יגיעו אליכם.
טלי פלוסקוב: לעשות בדיקה, ואם צריך לתקן, לתקן במידי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה דיווח לוועדה.
טלי פלוסקוב: לימור, כמה זמן אתם צריכים כדי לעשות בדיקה?
לימור לוריא: מ-350 המשפחות, נראה לי שנצטרך לבקש מסמכים עדכניים כי יכול להיות שבחצי השנה האחרונה חל שינוי במצבו של הילד לטובה או, חלילה, לרעה.
לימור לוריא: אם אפשר באמצעותכם גם, אם המשפחות מתבקשות על ידנו להביא מסמכים, שלא יילחצו, אנחנו ננסה להכין איזשהו מכתב מרגיע.
טלי פלוסקוב: אתם תפנו לכולם בבקשה לרענן מסמכים?
לימור לוריא: לכל ה-350, אם הוא יכול רק לתת מסמך עדכני, לראות מה המצב של הילד - - -
טלי פלוסקוב: אבל אני רוצה שהיוזמה תבוא מכם.
לימור לוריא: אנחנו נוציא מכתבים למשפחות כדי לקבל את האישור שלהם, כי גם אם קיבלתי בזמנו דרך בית החולים, הווס"ר נגמר.
לימור לוריא: אני חייבת שהמשפחה תסכים.
לימור לוריא: אנחנו נבקש מסמכים עדכניים, אנחנו נעביר את זה למינהל הרפואי.
לימור לוריא: יבדקו את זה, במקרים שצריך אנחנו נתקן, מהמועד שפחת ה-188%.
לימור לוריא: ובמקרים שתישאר החלטה על 100% אנחנו גם נסביר למה, ואנחנו ניתן הודעה לוועדה.
לימור לוריא: רק תנו לנו את הזמן לעשות שליפה של - - -
לימור לוריא: אני מניחה שתוך שבועיים גם נשלוף וגם נוציא את המכתבים.
לימור לוריא: אני מניחה שעד שהמשפחות יחזירו לנו את המכתבים ייקח חודש-חודשיים - - -
ליאור שמואלי: סליחה, גברתי, יש פה המון רצון טוב מסביב לשולחן, אבל בדיוק פה זה נתקע ברמת הביורוקרטיה שעוברת למשפחה.
ליאור שמואלי: למה הבדיקה לא תיעשה מול בית החולים?
ליאור שמואלי: למה הבדיקה לא תיעשה למה מול העובד הסוציאלי בבית החולים?
לימור לוריא: בית החולים יגיד, אין לי בעיה, אבל בית החולים יגיד, אני רוצה וס"ר.
איציק שמולי: סליחה, מה הוא רוצה?
לימור לוריא: ויתור סודיות רפואית, שהמשפחה תסכים לתת - - -
אבידן כלפה: אין משפחה שלא תסכים לזה.
ליאור שמואלי: הבדיקה צריכה להיעשות מול בית החולים ומול העובדים הסוציאליים - - -
טלי פלוסקוב: רגע, רגע, בסדר, שמענו.
טלי פלוסקוב: ההצעה מקובלת?
לימור לוריא: קנינו.
לימור לוריא: אני לא כל כך יודעת באיזה בית חולים.
לימור לוריא: אנחנו נפנה לשמונת המחלקות - - -
טלי פלוסקוב: אז אתם צריכים לדבר עם המשפחות, שיחתמו על ויתור סודיות.
אבידן כלפה: אני אשלח לכולם תיכף הודעה בווטסאפ.
טלי פלוסקוב: בטח אתם מאוגדים איך שהוא.
טלי פלוסקוב: אז בבקשה, תשלחו להם שיחתמו על זה כך שבבית החולים יוכלו לשחרר מידע לביטוח לאומי.
ליאור שמואלי: בסדר.
ליאור שמואלי: רק לחסוך ביורוקרטיה מהמשפחות.
טלי פלוסקוב: הנה, רק צריך לרצות.
טלי פלוסקוב: לא צריך להתנפל.
טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת שהתהליך הזה יהיה הרבה יותר קצר.