GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: באו המפעילים, השיח הראשון היה שיח מאד בוטה, המפעילים אמרו אי אפשר, צריכים להכין את השנה להתחיל את הפרוייקט.
מאיר כהן: בסוף סוכם שיעבדו 5.5 ימים כמדומני, נכון עידו?
נחום עידו: 5.5 וגם זה מהווה בעיה להורים, כי זה בכל מיני ימים.
מאיר כהן: שנה אחרי זה ישבנו עם ההורים, לא היתה - - - נציגת משרד הבריאות, בבקשה.
ד"ר הדר ירדני: אני ד"ר הדר ירדני מהתפתחות הילד, אנחנו בהחלט תמכנו וקידמנו את הנושא של קיצור החופשה, כשהסיבה היחידה היתה רצף טיפולי.
ד"ר הדר ירדני: ובאמת בארבע שנים האחרונות או שלוש שנים האחרונות, התברר לנו שבעצם עובדי מקצועות הבריאות לא נמצאים במעונות בחודש אוגוסט וממילא לא מתקיים רצף טיפולי, ולכן אנחנו התחברנו לרווחה עם הבקשה לא להאריך, אבל לא לשנות את התקנון.
יעל גרמן: את חושבת שעדיף שהם יהיו בבית עוד שבוע, הם מקבלים שם יותר מאשר, לא משנה מה, שמקבלים בעוד שבוע - - -
יעקב אשר: את מגשרת על הרצף הטיפולי?
ד"ר הדר ירדני: אני מתייחסת רק לרצף הטיפולי.
ד"ר הדר ירדני: הרצף הטיפולי הנכון, שזו היתה הסיבה לבקשה, לא מתקיים.
יעקב אשר: אבל אם הוא בבית, יש רצף טיפולי?
ד"ר הדר ירדני: ההורה אמור לטפל בילד.
ד"ר הדר ירדני: צריך להבין, אין שום מחקר שמראה שאם תטפל בילד שמונה פעמים ביום, ההתקדמות שלו יותר גדולה.
ד"ר הדר ירדני: מה שכן מראים, שתרגול חוזר של הדברים שצריך לעשות בהחלט משפר.
יעקב אשר: אז הצוות שהוא לא הפארא הרפואי, הצוות של המפעילים.
ד"ר הדר ירדני: שנייה, אני אסיים.
יעקב אשר: שנייה, יש לנו פריווילגיה כחברי כנסת.
מאיר כהן: גברתי, מותר לחבר כנסת להיכנס לתוך הדברים שלך.
מאיר כהן: לא נעים לך להיות פה?
מאיר כהן: את משוחררת.
יעקב אשר: היא הבינה.
יעקב אשר: אני לא תוקף אותה אישית, אני רק שואל - - -
ד"ר הדר ירדני: האמת שלא כל כך נעים להיות פה, עם המילים "בוגדים" ו"הפקידים".
ד"ר הדר ירדני: רוצים לצטט את הדברים שנאמרו עלינו עוד לפני - - -
יעקב אשר: סליחה, המילה פקידים, אני לא יודע מי אמר בוגדים.
יעקב אשר: 15 שנה הייתי פקיד בעיריית ברק, והתגאיתי בכל רגע שקראו לי פקיד.
יעל גרמן: גם אני הייתי, 15 שנה, בעיריית הרצליה.
יעל גרמן: הייתי עובדת ציבור, היינו עובדי ציבור.
יעקב אשר: עשיתי כמה דברים טובים, חשבתי מחוץ לקופסא.
יעקב אשר: לא באתי עם תובנות כאלה כמו שאת מגיעה אלינו פה, בעקשנות כזו אפילו לא לשמוע.
יעקב אשר: אני גם לא רוצה להגיד מה שרציתי להגיד, הנה ככה.
יעקב אשר: חבל על הזמן.
יעל גרמן: אני כן רוצה להתנצל אם מישהו נפגע, הכוונה שלי היתה לבגוד באינטרס הציבור.
יעל גרמן: לא אתם בוגדים, ההחלטה שלכם בוגדת באינטרס הציבורי.
יעל גרמן: אבל אני כן רציתי לשאול אותך, הרי זו אלטרנטיבה.
יעל גרמן: בין האלטרנטיבה שהוא יהיה שלושה שבועות ברצף, זה לא שלושה שבועות זה למעשה על פני כל השנה עוד שלושה שבועות, רצף, במקום שבו הוא מכיר ויודע, ואנחנו יודעים כמה הילדים האלה זקוקים לביטחון ולרצף, לבין זה שאנחנו נשים אותו בבית במצב שבו אני לא יודעת מה ההורים יעשו.
יעל גרמן: מה יותר טוב לילד?
יעל גרמן: אני באמת שואלת אתכם.
ד"ר הדר ירדני: מבחינת הרצף הטיפולי, זה לא מתקיים.
ד"ר הדר ירדני: אם הטענה היא שאנחנו רוצים לקצר את החופשה כדי שלילד יהיה יותר נעים, זאת סוגייה אחרת, צריך לדון בה.
ד"ר הדר ירדני: הסוגייה שבעטיה חשבו לשנות את התקנות, זה הרצף הטיפולי.
מאיר כהן: לא נכון, סליחה.
ד"ר הדר ירדני: זה היה הנימוק.
מאיר כהן: זה לא היה, זה היה מכלול של דברים.
מאיר כהן: המפעילים, בבקשה.
מאיר כהן: מי המפעילים כאן?
מאיר כהן: בבקשה, שם מלא.
הניה מרמורשטיין: שמי הניה מרמורשטיין, אני מעל"ה ואני בוועד מעונות יום שיקומיים.
הניה מרמורשטיין: סליחה, אבל אני רוצה להסביר.
הניה מרמורשטיין: אני כבר שלושים שנה מנהלת מעון יום שיקומי, והרב (חה"כ) אשר מכיר את זה ויודע.
הניה מרמורשטיין: המעון שלנו נחשב למעון גדול.
מאיר כהן: מעולם את לא תשבי פה ואני אגיד לך "מחוצפת".
מאיר כהן: באמת שאני לא אגיד לך את זה, לכבודך.
יעקב אשר: היא התנצלה.
הניה מרמורשטיין: סליחה.
הניה מרמורשטיין: גם בפעם הקודמת שקיצרו, אנחנו עמדנו מול חה"כ אשר והסברנו את עמדתנו, אני רוצה קצת להסביר מהו מעון יום שיקומי.
הניה מרמורשטיין: מעון יום שיקומי הוא גם מעון יום, אבל הוא גם שיקומי.
הניה מרמורשטיין: הבנות שלנו עובדות במסירות אין קץ.
הניה מרמורשטיין: המטפלות, הגננות, האחיות, הצוות הפארא-רפואי.
הניה מרמורשטיין: זה לא מעון שהבנות סתם שומרות על הילדים ונותנות איזשהו משהו חינוכי.
הניה מרמורשטיין: הן גם מחנכות, הן גם משקמות, הן גם מטפלות.
הניה מרמורשטיין: את הילדים שלנו אי אפשר אפילו להשאיר דקה אחת, לא להגיד להם בואו איתנו לחצר ולשבת ולחכות בחצר כשהם משחקים, או לשים להם את האוכל על השולחן ולתת להם לאכול.
הניה מרמורשטיין: אנחנו צריכים אחד על אחד לשבת ולהאכיל, לחתל, להרים, להנגיש הכל, להביא את הכל עד לפה של הילד, עד לכוס של הילד, כיוון שהילדים האלה לא מסוגלים לעשות את זה בלי זה.
הניה מרמורשטיין: לכן הבנות שלנו עובדות נון סטופ משבע וחצי בבוקר ועד שלוש וחצי.
הניה מרמורשטיין: אני כבר לא מדברת על העניין של התגמול, שזה נמצא בבית המשפט בבג"צ, שזה לא לעניינו.
הניה מרמורשטיין: זה רק מה שהבנות שלנו עובדות, ומגיע להן גם קצת לנוח.
הניה מרמורשטיין: זה אחד.
הניה מרמורשטיין: המעון נקרא מעון יום שיקומי, נכון?
הניה מרמורשטיין: אז או שהוא מעון יום, ויש לו שלושה שבועות חופש כמו מעונות יום שיש בכל הארץ, או שהוא מעון יום שיקומי ויש לו את החופשות של החינוך המיוחד.
הניה מרמורשטיין: ונכון, מי כמוני, שאני עובדת כבר שלושים שנה והתחלתי מלטפל בילדים ולהיכנס איתם לבריכה, ולמדתי הכל הכל כדי לטפל בילדים, ואנחנו עושים את זה, מהמנהלת ועד העובדת הסוציאלית, כולם עושים את זה במסירות נפש.
הניה מרמורשטיין: אז מי כמוני רוצה את טובת הילדים ואת טובת ההורים, ובשביל זה פתחנו.
הניה מרמורשטיין: כשאנחנו פתחנו את אלי"ן, את מעון היום השיקומי, לא היה חוק, לא היה שום דבר.
הניה מרמורשטיין: העמותה שילמה הכל מעצמה.
יעקב אשר: לגבי ההארכה הזאת, מה אתם חושבים - - -
הניה מרמורשטיין: אנחנו הכי הכי שדואגים לזה, אבל מצד שני אנחנו צריכים גם עובדים ואנחנו צריכים עובדים טובים, אז הגענו למסקנה שאם אנחנו לא נותנים להם את החופשים ולנוח, אין לנו עובדים.
הניה מרמורשטיין: עכשיו כמו שאמרה ד"ר הדר ירדן, רצף טיפולים.
הניה מרמורשטיין: צוות בריאות - - -
מאיר כהן: אני רק חוזר גברתי על מה שאמרתי מראש, והיות והייתי שם ופגשתי אתכם, הרי כל הסיפור הזה הוא סיפור של כסף.
הניה מרמורשטיין: לא, לא.
מאיר כהן: את לא תשכנעי אותי, כמה שתגידי.
מאיר כהן: אם את באה לעובדים האלה ואומרת להם: רבותיי, בשבוע הזה, אם כולנו נהיה תמימי דעים שהילדים האלה צריכים להישאר במעונות יום עוד שבוע, אם כולנו נהיה תמימי דעים כמו שאז, אז הבעיה מתמקדת לכמה התעריף שאני משלם.
הניה מרמורשטיין: אני רוצה להסביר לכם למה לא.
מאיר כהן: אבל אני לא מסכים איתך.
מאיר כהן: הרי לא יעלה על הדעת שבבית חולים אנחנו נבוא ונגיד לחולים אוקייי, מעכשיו והלאה, היות והאחיות עובדות מאד קשה, אנחנו עכשיו מוציאים את כל החולים לעשרים יום, אנחנו מצטערים.
מאיר כהן: אנחנו יוצרים איזו רוטינה.
הניה מרמורשטיין: אבל בבית חולים אותו מטפל לא עובד עם אותו ילד, הבנות אומרות לי: אני משלמת.
הניה מרמורשטיין: גם היום אני משלמת כי אני מכריחה אותם כפי שביקשו ממני במשך השנים, ואני משלמת על השבוע הזה כפול, והן לא רוצות, הן רוצות לשבת בבית הן אומרות יש לנו ילדים, אנחנו צריכות את החופש הזה.
הניה מרמורשטיין: עכשיו, המטפלים הפארא-רפואיים, לא יעזור, אני משלמת להם כפול ממה שמשרד הבריאות משלם לי, ואני לא יכולה להחזיק את הרצף טיפולים.
הניה מרמורשטיין: אז אם אין לי רצף טיפולים - - -
מאיר כהן: הדיון הזה הוא לא על העובדים והתנאים שלהם, אני מצטער.
הניה מרמורשטיין: אבל אתה מוזמן אליי לראות.
מאיר כהן: אני אבוא אלייך בשמחה, אבל במקומות שמקבלים החלטה.
מאיר כהן: ברגע שאתם מצאתם קרקע סדוקה במשרד הרווחה ובמשרד הבריאות, אז ישבתם על הראש ובסוף הם נכנעו לכם.
מאיר כהן: אבל אם משרד הבריאות ומשרד הרווחה היו משקפים את הפציינטים, לא את העובדים ולא את תנאי השירות שלהם, והיו מבהירים לכם: רבותיי, מזה אנחנו לא חוזרים, תאמיני לי שהכל היה שב לקדמותו והייתם מוצאים את העובדים.
הניה מרמורשטיין: אני רוצה עוד דבר להגיד.
הניה מרמורשטיין: נתנו להם חופשים אחרים.
הניה מרמורשטיין: גם ההורים, אני עשיתי סקר אצל ההורים.
הניה מרמורשטיין: נתנו להם חופשים אחרים, ההורים אומרים לי החופשים האלה יותר גרועים לי, למה?
הניה מרמורשטיין: כי אז אני עובד.
מאיר כהן: לפני שבאתי לכאן שאלתי הורים, הם המומים מההחלטה הזו, סליחה.
מאיר כהן: נציגת אלו"ט, בבקשה.
יעל גרמן: שנייה, אני רוצה משהו לומר לך.
יעל גרמן: אם היו מוציאים היום או אתמול מכרז, ומהמכרז הזה היה ברור לך שאת צריכה להפעיל את זה שלושה שבועות ולא שבועיים, בדיוק כמו בחינוך המיוחד.
הניה מרמורשטיין: אבל החינוך המיוחד נותן שלושה ימי חופש.
יעל גרמן: לא משנה, את מדברת איתי שוב על תנאים.
הניה מרמורשטיין: לא תנאים, או חינוך מיוחד או מעון יום.
יעל גרמן: את מדברת כרגע על תנאים, אני מדברת על כך שאם היום משרדי הרווחה והבריאות יוציאו את המכרזים למפעילים הבאים ויהיה כתוב בהם תנאים שונים, כולם יתיישרו על פי התנאים וימצאו את כל הפתרונות.
יעל גרמן: ולכן אני אומרת לך איך אנחנו שומעים את זה, כתירוצים.
הניה מרמורשטיין: אבל עובדה שמה שקיים היום, אנחנו לא יכולים להשיג עובדים.
יעל גרמן: אתם לא עושים את המאמצים.
הניה מרמורשטיין: אנחנו לא עושים את המאמצים?
מאיר כהן: טוב, חברת הכנסת יעל גרמן, אני רוצה להפסיק.
מאיר כהן: הניה, שום דבר לא אישי, אנחנו מעריכים את העבודה שלך.
הניה מרמורשטיין: מי כמוני בשביל הילדים ובשביל המשפחות האלה?
הניה מרמורשטיין: אני נמצאת פה בכנסת ארבע וחמש פעמים בשבוע בשביל הדבר הזה.
מאיר כהן: הניה, באמת חבל לנו שאנחנו משני צדי המתרס.
הניה מרמורשטיין: אני לא בשני צדי המתרס.
הניה מרמורשטיין: אני רוצה את העובדות הטובות בשביל הילדים והמשפחות שלהם.
מאיר כהן: אבל חברת הכנסת יעל גרמן אולי קיפלה בשאלה שלה את כל העניין.
מאיר כהן: אם היו באים עכשיו לכל המפעילים ואומרים להם: זה המכרז, תאמינו לי הייתם מוצאים את העובדים והכל היה בסדר.
מאיר כהן: ברגע שבאנו וביקשנו לעשות משהו שהוא קצת נשמה יתרה, וביקשנו מכולם להתאמץ בכדי שהילדים האלה יהיו עוד שבוע וכולם ייצאו נשכרים, אז לצערי הגדול - - -
הניה מרמורשטיין: אז צריך לשנות את כל הנוסח.
מאיר כהן: שנייה הניה.
מאיר כהן: אבל נשמה יתרה – ביקשנו לעשות עוד קצת, והסכמתם לעשות.
מאיר כהן: אבל אני לא בא אליכם בטענות, אני באמת לא בא, אני בא בטענות לנציגי ממשלת ישראל, למשרד הרווחה ולמשרד הבריאות.
מאיר כהן: יושבת כאן גברת ממשרד הבריאות, שכנראה, לא יודע אם היא מתייחסת ל"אני בדקתי", "אמרו לי".
הניה מרמורשטיין: זה לא נכון, היא מסורה לילדים והיא שומעת אותנו.
מאיר כהן: מסורה לילדים זה לא לבטל את זה.
נעמה הלר: עו"ד נעמה הלר מאלו"ט, שהיא עמותת הורים ואנחנו מדברים פה גם בשם האינטרסים של ההורים.
נעמה הלר: אני רוצה להודות לחברת הכנסת יעל גרמן שקיימה את הדיון הזה, ואנחנו בכלל רואים מה קורה כשיש שיתוף פעולה מוצלח בין משרד הרווחה לבין משרד הבריאות, כשאתם קיבלתם את אותה החלטה משותפת לטובת הציבור שאותו אתם משרתים.
נעמה הלר: צריך להבין, ילדים עם צרכים מיוחדים בכלל וילדים עם אוטיזם בפרט, זקוקים לרצף טיפולי.
נעמה הלר: הייתה פה שאלה, האם הוא מתקיים בפועל או לא מתקיים בפועל?
נעמה הלר: קודם כל צריך לזכור את המטרה, איך אנחנו משיגים את הרצף הטיפולי הזה כמה שיותר זמן?
נעמה הלר: מהנסיון שלנו, כאשר אלו"ט מפעילה את אותם מעונות יום שיקומיים, המטפלים הפארא-רפואיים שלנו ממשיכים עד ה- 15.8.
נעמה הלר: כלומר, הם מודעים שאלה הן הדרישות מהם, ואלו"ט כגורם מעסיק מוצאת את הדרך להמשיך ולהעסיק אותם, כך שהטענה שבכלל אין רצף טיפולי היא לא נכונה במישור העובדתי.
נעמה הלר: אפשר להשיג את זה.
נעמה הלר: יש כאן דיון שהוא דיון שמערב גם זכויות של ילדים, גם זכויות עובדים, אין ספק.
נעמה הלר: אל תבטלו את ההחלטה הזאת, בניתם משהו יפה.
נעמה הלר: לפני שאתם הורסים תשאירו אותו על כנו, תשבו כולכם ביחד במהלך השנה, גם העמותות המקבילות, גם העמותות להורים עם צרכים מיוחדים, גם העובדים שהזכויות שלהם חשובות, ותחשבו איך עושים את זה בצורה מושכלת.
נעמה הלר: בחינוך המיוחד לדוגמא, המורים ממשיכים לעבוד עד ה- 15.8.
נעמה הלר: הם מקבלים תגמול.
הניה מרמורשטיין: הם מקבלים משכורת.
נעמה הלר: אז תלמדו, אז בואו תלמדו.
מאיר כהן: הניה, אנחנו אז הוספנו לתעריף, משרד הרווחה.
הניה מרמורשטיין: הוספנו ימי חופש.
הניה מרמורשטיין: שהימי חופש האלה להורים לא עוזרים שום דבר, כי הם עובדים באותם הימים.
מאיר כהן: אבל גם הוספנו.
מאיר כהן: יכול מאד להיות שהיה צריך לשכלל את זה.
מאיר כהן: זאת המציאות, אין לי שום ספק שאתם צריכים לקבל, וגם העובדים שלכם צריכים, לדאוג לתנאים שלהם ולקבל עוד כסף, אני אמרתי מראש זו שאלה של כסף.
הניה מרמורשטיין: או כסף או תנאים.
מאיר כהן: צריך בשבוע הזה להעלות את התעריפים, לבוא למטפלים ולהגיד להם: רבותיי - - -
הניה מרמורשטיין: לא רק בשבוע הזה, צריך בכלל.
הניה מרמורשטיין: החינוך המיוחד מקבל הרבה יותר מאתנו.
מאיר כהן: אני מסכים אתך לגמרי, אבל היות ואני שם אני רק אומר לסוגייה הזאת שאנחנו דנים, מה היה צריך לעשות.
הניה מרמורשטיין: אני רוצה להסביר לכם שאצלנו - - -
מאיר כהן: שנייה, הניה.
מאיר כהן: אנחנו ניתן לך אחרי זה, אנחנו צריכים לסיים עוד ארבע דקות.
הניה מרמורשטיין: אני רק רציתי להגיד שאצלנו עובדים ארבעה גנים וארבעה מעונות, כשהגנים מקבלים כפול מהמעונות.
מאיר כהן: כואב הלב.
מאיר כהן: איתן.
איתן עמרם: עו"ד איתן עמרם, יו"ר הועדה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בלשכת עוה"ד.
איתן עמרם: אני רוצה לומר שמדובר כאן בילדים והורים, ובסך הכל אלמנט של שבוע שצריך לגשר על הפער.
איתן עמרם: מבחינה כלכלית, בדרך כלל בית משפט תמיד נוהג לקדם זכויות, והזכויות הכלכליות הן ניגפות בפני זכויות שוויון וכן הלאה.
איתן עמרם: תחשבו, כל כך חשוב להורים האלה ולילדים האלה את השבוע הזה, את הרצף.
איתן עמרם: לכן אני אומר, גם למשרד הבריאות וגם למשרד הרווחה, תתעלו על עצמכם.
איתן עמרם: אכן מדובר לטעמי באלמנט כלכלי, מכרזים שייצאו אני כמעט סמוך ובטוח שכולם יתיישרו לפי זה, ובאמת ניתנת המנוחה להורים וגם לילדים, אני חושב שהאינטרס זועק כאן ומיותר להחיל את העניין.
איתן עמרם: אז מבחינתנו אנחנו תומכים בעניין.
ד"ר עמיחי תמיר: ד"ר עמיחי תמיר מארגון הנכים, אני מצטרף ליוזמה של חברת הכנסת יעל גרמן ושל כל חברי הכנסת, ומביע פליאה שרק חבר הכנסת יעקב אשר מהקואליציה מצטרף ליוזמה הזו.
ד"ר עמיחי תמיר: אנחנו כמובן מתנגדים לכל קיצוץ, כי יש תופעה מוזרה ברפואה, ילדים עם לקות קשה, עם נכות קשה, לא הופכים לבריאים בקיץ.
ד"ר עמיחי תמיר: לכן צריך לדאוג לרווחת הילדים, אני מאמין שאני מבטא כאן את כל ארגוני הנכים ולא רק את הארגון שלי.
ד"ר עמיחי תמיר: תודה.
מאיר כהן: תודה רבה אדוני, רק אני מסתייג מהנושא של קואליציה/אופוזיציה, כי באמת יש כאן תמימות דעים, זה לא קשור.
הניה מרמורשטיין: אני רק מבקשת, אני רוצה שתדאגו לילדים אבל תחשבו גם עלינו על העמותות, על העובדים, כדי שאנחנו נוכל באמת, כדי לקבל את הטוב ביותר בשביל הילדים.
מאיר כהן: הניה, אנחנו איתך.
מאיר כהן: את רוצה להוסיף משהו גברתי?
נעמה הלר: אנחנו פשוט רוצים לחזור ולבקש להשאיר את הארכת החופשה, ובמהלך השנה הזאת לקיים דיון מושכל איך עושים את זה בצורה הטובה ביותר, מבלי לפגוע בילדים.
מאיר כהן: חברת הכנסת גרמן.
יעל גרמן: אני חושבת שזה הסיכום הנכון.
יעל גרמן: בל נשכח שזו וועדת רווחה, בריאות ועבודה.
יעל גרמן: אז אין ספק שמתחת לכותרת עבודה צריך יהיה גם לדאוג לתנאים, ואני משערת לעצמי שהתנאים הקשים לא נולדו אתמול, וגם לא נולדו לפני חמש וארבע שנים, לפני ההחלטה, זה משהו ממושך ואדוני היו"ר, צריך להבהיר את זה באמת לאלי אלאלוף לקיים דיון.
יעל גרמן: אבל כרגע, ההחלטה שחייבים לקבל אותה זה לבטל את רוע הגזירה, להחזיר את המצב לקדמותו, כפי שהוא היה בארבע השנים האחרונות, ובמהלך השנה לנהל את כל הדיונים הראויים כדי לראות איך עושים את זה בצורה כזאת שזה לא ייפגע, וגם זה לא ייפגע.
מאיר כהן: זה נהנה ולזה לא יחסר.
מאיר כהן: חברים, מילות סיכום.
מאיר כהן: הוועדה קוראת לשר הרווחה, מר חיים כץ, ולסגן שר הבריאות, הרב ליצמן, לשנות את ההחלטה, להמשיך במתכונת שהוחלה ב- 2014, קרי רצף טיפול של עוד שבוע בחופשת הקיץ.
מאיר כהן: יחד עם זה, מבקשת הוועדה לכנס את וועדת הרווחה עד סוף יולי, בנוכחות מנכ"ל משרד הבריאות ומנכ"ל משרד הרווחה, לדיון מחודש עם כל הנציגים שנמצאים סביב השולחן.
מאיר כהן: עד אז, אנו מבקשים משר הרווחה, אני חוזר על בקשתי, שר הרווחה ושר הבריאות, להודיע לכל המפעילים ולכל ההורים ולכל הילדים, שהשנה לא ישונה דבר וימשיכו במתכונת הרגילה.
יעל גרמן: השנה בכל מקרה לא ישונה.
מאיר כהן: ב- 2019, לא ישונה דבר ונמשיך באותה מתכונת.
מאיר כהן: הניה?
מאיר כהן: הפסקת להתעצבן?
הניה מרמורשטיין: אני מקווה באמת שאנחנו נוכל לקבל את העובדים הטובים, בשביל לעזור למשפחות ולילדים.
טלי פלוסקוב: צהריים טובים, היום 4 בדצמבר 2017, כ"ז בטבת התשע"ח, השעה 13:05.
טלי פלוסקוב: אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אנחנו נדון בהצעה לסדר של קבוצת חברי הכנסת: איציק שמולי, קארין אלהרר, יוסף עטאונה, אורי מקלב ואנוכי אני הצטרפתי כמובן לקבוצת חברי הכנסת, בנושא: ילדים חולי סרטן איבדו את תוספת הקצבה – רק משום שהם מקבלים טיפול שונה.
טלי פלוסקוב: אני אבקש מחבר הכנסת איציק שמולי לתת לנו תמונת מצב, וכמובן, אני אתן גם לחברי הכנסת, גם אם מישהו מהמשפחות ירצה, ואני אתן גם למשרדי הממשלה להתייחס.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.
איציק שמולי: אני מודה גם להנהלת הוועדה על הדיון שנקבע באופן בהול ודחוף.
איציק שמולי: לפני כשנה, אחרי מאמץ גדול מאוד, גם מצד חברי הכנסת, גם מצד שר הרווחה, גם מצד נציגי הביטוח הלאומי, עשינו דבר גדול.
איציק שמולי: אחרי תלונות חוזרות ונשנות ומוצדקות של הורים לילדים חולי סרטן שאמרו לנו, אנחנו לא מסוגלים להחזיק מבחינה כלכלית את הראש מעל למים כי אנחנו נמצאים מן הסתם זמן ממושך לצד המיטה של הילדים.
איציק שמולי: עשינו דבר גדול והגדלנו את הקצבה מ-100% ל-188%, אני חושב, זה כמעט פי שניים.
איציק שמולי: זה דבר מבורך, זה דבר חשוב, יש 400 או 500 ילדים חולי סרטן בישראל, וזה עזר להורים בשנה האחרונה להתמודד בצורה טובה יותר.
איציק שמולי: זה לא הפך אותם לעשירים מופלגים, מן הסתם, אבל זה איפשר להם להיות בלי חרדה כלכלית ליד המיטה של הפעוטות והילדים.
איציק שמולי: בשבועות ובחודשים האחרונים, בעיקר מנציגים של מחאת הקרחת, אבל לא רק, מצד הרבה מאוד משפחות, מקבלים תלונות על גבי תלונות על גבי תלונות, לגבי שני דברים.
איציק שמולי: הדבר הראשון, בין טיפול לטיפול ביטוח לאומי לפעמים עוצר את הקצבה המוגדלת.
איציק שמולי: מי שמכיר קצת טיפולים מהסוג הזה, ואני לא מאחל כמובן לאף אחד להכיר את הדבר הזה, אבל יש לפעמים מסיבות רפואיות פרקי זמן שבהם יש הפוגה מטיפול כימותרפי אחד למשנהו, וזו החלטה רפואית.
איציק שמולי: בתווך הזה בא ביטוח לאומי ואומר, סליחה, אתה לא מקבל טיפול רפואי לכאורה, ולכן נפסיק לך את הקצבה.
איציק שמולי: זה לא מוצדק, זה לא מוסרי, ואת יודעת מה, זה לא ישפר את מצבו הפיננסי של ביטוח לאומי, בלשון המעטה.
איציק שמולי: אנחנו מדברים על 12–13 מיליון שקל.
איציק שמולי: ודבר נוסף, הטיפול הכימותרפי ניתן באחד משני הסוגים: או בדרך הקונבנציונלית והמוכרת, דרך הווריד, עירוי, ודרך נוספת היא דרך כדור כימותרפי.
איציק שמולי: תופעות הלוואי הן אותן תופעות לוואי.
איציק שמולי: זה טיפול כימותרפי לכל דבר ועניין.
איציק שמולי: זה לא אני אומר, את זה רופאים ששלחו לנו מכתבים אומרים.
טלי פלוסקוב: אגב, זה לא רק אצל ילדים, זה גם אצל מבוגרים.
טלי פלוסקוב: אותה תופעה.
איציק שמולי: משום מה, כאשר ילדים מקבלים את הטיפול דרך כדורים, הקצבה שלהם מופחתת.
איציק שמולי: פגשתי כמה נציגים של ביטוח לאומי במסדרונות פה, ואמרו לי, זה לא נכון, זה לא המצב.
איציק שמולי: זה כן המצב, כי כשאתה מחבר עוד מקרה ועוד מקרה ועוד מקרה ועוד מקרה ועוד מקרה, אתה מבין שזה כן המצב.
איציק שמולי: כי הילדים האלה עומדים בכל התנאים שקבע המחוקק, ובכל זאת, לא מקבלים את הקצבה.
איציק שמולי: אז לסיכום, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שטוב תעשה הוועדה אם תבהיר ותדגיש למוסד לביטוח לאומי שני דברים.
איציק שמולי: אל"ף, איתנותו הפיננסית לא תקום ותיפול גבם של ילדים חולי סרטן.
איציק שמולי: והדבר השני, מה היתה כוונתו המקורית של המחוקק, ובמקרה כוונת המחוקק יכולה להיות מאוד מאוד ברורה פה, כי המחוקק יושב פה במקרה, חברי הכנסת שהיו שותפים לחקיקה הזאת.
איציק שמולי: כוונתנו היתה מאוד מאוד ברורה: ילדים שנמצאים בטיפול כימותרפי, גם בין תקופות, וגם אם הם מקבלים את זה בצורה של כדור, צריכים לקבל קצבה מוגדלת.
טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.
קארין אלהרר: אני חושבת שקיומו של הדיון חשוב מאוד בנסיבות האמורות.
קארין אלהרר: כפי שאמר חברי חבר הכנסת שמולי, במאי 2016 בעקבות פניות רבות שהגיעו אל לשכות של חברי הכנסת, יצאנו למסע והצבענו בסופו של דבר על הכרה בקבוצה נוספת של ילדים שיקבלו 188% גמלת ילד נכה.
קארין אלהרר: מדובר בקבוצת ילדים שההורים שלהם לא יכולים לצאת לעבודה כי הם צריכים לטפל בהם.
קארין אלהרר: חשוב מאוד להדגיש שילדים חולי סרטן עומדים בדיוק בקריטריונים שקבועים ל-188% נכות:
קארין אלהרר: תלות באחר, ימי אשפוז ויכולת הגעה למסגרות הלימודים.
קארין אלהרר: זה שילד מקבל כדורים זה לא אומר שפתאום הוא מצמיח יכולות, שהוא הבריא לחלוטין.
קארין אלהרר: הלוואי שזה היה המצב, היינו מברכים על כך.
קארין אלהרר: ואני יכולה להבטיח לך, גברתי, ההורים היו מוותרים בשמחה על הגימלה, על ההון הזה שנפל עליהם משום מקום.
קארין אלהרר: זה פשוט מביש שאנחנו מדברים על זה.
קארין אלהרר: קרה כבר בעבר בביטוח לאומי שהיתה תקלה בפרשנות.
קארין אלהרר: אני אזכיר למוסד לביטוח לאומי את בג"ץ אלו"ט.
קארין אלהרר: אני אזכיר לכם שגם אז החליטו בביטוח לאומי שהם לא רואים בילדי ה-PDD ילדים עם אוטיזם.
קארין אלהרר: היינו צריכים ללכת לבג"ץ ובג"ץ הבהיר להם מה הפרשנות המקובלת.
קארין אלהרר: ואני מציעה לביטוח לאומי שלא ינסו את כוחם של ההורים האלה, שלא יביאו אותם לעוד משהו לעשות, יש להם מספיק משימות.
קארין אלהרר: אל תביאו אותנו למצב שצריך להביא לפרשנות.
קארין אלהרר: אין פה עניין של פרשנות.
קארין אלהרר: הילדים האלה עומדים בקריטריונים.
קארין אלהרר: זה פשוט לא ייאמן שזה מה שצריכים לעשות הורים לילדים עם סרטן.
קארין אלהרר: יש עמותת קשב שהוציאה דוח, ומהדוח עולה שב-43% מהמשפחות בהן יש ילד חולה במחלה קשה, אחד ההורים עוזב את מקום העבודה שלו כי הוא לא יכול לעבוד בצורה סדירה, או שמעזיבים אותו או שהוא עוזב לבד.
קארין אלהרר: 55% מהמשפחות מעידות שהן נמצאות במצוקה כלכלית.
קארין אלהרר: מה אתם מחכים שיקרה?
קארין אלהרר: אין פה עניין של חסד.
קארין אלהרר: יש פה זכות שנחקקה עם כל התהליך הדמוקרטי בכנסת.
קארין אלהרר: המינימום זה לכבד את התהליך.
קארין אלהרר: אני באמת מקווה שאחרי הדיון, שבעיניי היה מיותר מלכתחילה, לא היה צריך כתבה בערוץ 10 כדי להבין שהדבר הזה לא סביר.
קארין אלהרר: אז אני קוראת למוסד לביטוח לאומי לחזור לפרשנות הראויה והנכונה והצודקת, ולתת לילדים האלה את מה שמגיע להם.
טלי פלוסקוב: תודה, קרין.
טלי פלוסקוב: לימור, אני מכירה אותך ואני יודעת עד כמה הלב שלך אתנו ועם המשפחות, ואני אפילו מתארת שאת כבר רוצה לתת לנו תשובות, ואני מקווה מאוד שתשובות כאלה שכולנו מצפים לקבל.
קארין אלהרר: אני חושבת שאת צריכה למנות את לימור למנכ"לית ביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: למרות שהמנכ"ל החדש רק עכשיו נכנס, אנחנו עוד לא יכולים להגיד שום דבר.
טלי פלוסקוב: אל תסבכו אותה.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה.
יוסף עטאונה: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.
יוסף עטאונה: בתחילת דבריי אני רוצה להודות לחבריי שלפני שנה חבר הכנסת איציק שמולי וכל החברים שהיו, הקבוצה שהובילו את הצעת החוק להגדלת הקצבה לחולי סרטן ל-500 ילדים בערך, אני חושב שזה צעד גדול וחשוב שנוגע בסוגיה שהיא מאוד מאוד מוצדקת, היא גם מוסרית לעזור למשפחות האלה, ואני חושב שלא סתם המשפחות באות ומבקשות את הסכום הזה כי אני חושב שהן יכולות לוותר על הסכום הזה במצב אחר, ולא רוצות אותו.
יוסף עטאונה: אבל בכל זאת, - - - שמעידות בתקופה האחרונה שילדים שמקבלים את התרופה דרך כדורים מופלים לרעה ומורידים להם את סכום הכסף, אני חושב שזה לא צודק ופוגע באוכלוסיה, שבאמת זקוקה לסיוע הזה.
יוסף עטאונה: ילדים שחולים בסרטן תלויים במשפחה, בהורים ובאימא, וכפי שאמרו חבריי, חלק מההורים עוזבים את מקום העבודה.
יוסף עטאונה: ולכן הסכום שקיים, ולכך התכוונו המחוקקים, תכלית החוק היא לעזור לכל ילד שהוא חולה סרטן, ולא משנה איך הוא מקבל את הטיפול, הוא עדיין חולה, אם זה בבית החולים או בבית, הוא עדיין מבקר גם בבתי החולים.
יוסף עטאונה: ההורים שלו צריכים ללוות אותו, ולכן אני מצטרף לפנייה של חבריי שעל המוסד לביטוח לאומי לשמר את הקצבה לכל הילדים.
יוסף עטאונה: זה לא סכום גדול, ולכך התכוון המחוקק וככה צריך להיות, וככה צריך לפעול המוסד לביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת עטאונה.
טלי פלוסקוב: אני אגיד כמה מילים כיוזמת.
טלי פלוסקוב: אני ליוויתי משפחה שהילד שלה חלה בסרטן, ואני ראיתי מה המשפחה הזאת עברה.
טלי פלוסקוב: רבותי, זה קשה לתאר, קשה לתאר.
טלי פלוסקוב: אני כבר לא מדברת על מקום עבודה.
טלי פלוסקוב: זה איזשהו נטל כל כך כבד על המשפחה, גם פסיכולוגית, כשהמשפחה עוברת מחלת סרטן לילד, ומי יודע מה יהיה, וגם כל מה שהמשפחה עוברת מבחינת התמיכה של המדינה, לא הכול כזה מאה אחוז ולא הכול מושלם.
טלי פלוסקוב: ולכן ההחלטה שהיתה לפני כשנה וחצי כאן בוועדה, אז כל כך שמחנו וכל כך התגאינו בכך שהלחנו להביא בשורה למשפחות האלה, ואני זוכרת כאן את האבא עם הילד שלו וכל הסיפורים קורעי הלב, וקשה מאוד לשכוח את הדברים האלה.
טלי פלוסקוב: והם שואלים אותנו, חברי הכנסת, האם אתם מאושרים במה שאתם עושים?
טלי פלוסקוב: אז אלה הרגעים שעושים אותנו מאושרים, מההצלחות שלנו כשאנחנו עושים לטובת החברה בכלל ולטובת המוחלשים בפרט, זה במיוחד.
טלי פלוסקוב: לכן אני בטוחה שסביב השולחן אין אדם שאדיש לנושא.
טלי פלוסקוב: אני בטוחה שכולם רוצים לעזור, כולל משרדי הממשלה וכולל ביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים למצוא איפה נפל הפגם, מה קרה בתקלה – ככה אני קוראת לזה, כי זאת לא היתה הכוונה – מה קרה, איזו תקלה היתה בדרך ומה אנחנו צריכים לעשות אם בכלל כדי לתקן אותה.
טלי פלוסקוב: וזה מה שאני מצפה לשמוע מביטוח לאומי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשאול, לימור, את מעדיפה להשיב או שאת מעדיפה גם להקשיב למשפחות?
לימור לוריא: אני מעדיפה להקשיב למשפחות, אם אפשר ברשותכם.
טלי פלוסקוב: עוד פעם, זה - - - על הלב שלה, של האישה שיושבת כאן.
אילן גילאון: אני - - - כולל על דעת לימור.
אילן גילאון: אני לא יודע מה היא תגיד, אבל אני מכיר אותה ואני יודע על מה מדובר.
אילן גילאון: הגיע בדיוק הזמן לפנות קצת מן הזמן על המאבק הזה שאנחנו נאבקים, לא כל הזמן להילחם על דברים שהם מובנים מאליהם.
אילן גילאון: התחושה הכי קשה פה בכנסת, גברתי, וכשאנחנו לא מאושרים זה כשאנחנו מנסים לתקן דברים שהם מובנים מאליהם, שלא היו צריכים להיות מקולקלים.
אילן גילאון: דעתי בעניין הזה ידועה.
אילן גילאון: אני סלט הבית של הדבר הזה, של הילדים האלה.
אילן גילאון: כל ילד כזה הוא נכד של כל אחד מאתנו.
אילן גילאון: אני אומר את זה כי אני כבר בגיל שלא סופרים את הילדים - - -
טלי פלוסקוב: אנחנו סופרים כבר את הנכדים.
אילן גילאון: איך אומרים, בני בניי פעמיים בניי, וכל אדם שיגיע להיות סבא וסבתא יבין את הדברים האלה רק אז ולא כרגע.
אילן גילאון: אבל בכל אופן, זה מאבק מיותר ואנשים לא שואלים את השאלה המרכזית, מדוע, למה צריך את זה בכלל.
אילן גילאון: אני בא עכשיו מוועדת הכספים אז את מבינה באיזו פרופורציה אני נמצא, העברות התקציבים והכספים, ומה כאן.
אילן גילאון: אבל התוכנית היא תוכנית ארוכת טווח כי מדינת ישראל צריכה להיות קצת פחות בלתי הוגנת וקצת יותר הוגנת, זה נורא פשוט.
אילן גילאון: תמיד הכול בעיה של חלוקה.
אילן גילאון: כל הפוליטיקה עוסקת במי מקבל כמה ומי משלם כמה.
אילן גילאון: אני לטובת הילדים החולים, זה ברור מאליו כי אני בא ממקום כל כך עלוב שאני מחויב למקום הזה.