GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא כל משפחה שרוצה לקבל ילד היא יכולה לקבל את הילד, כי יש קריטריונים גם למשפחות שלוקחות את הילדים לאומנה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הדבר הזה חשוב מאוד, זה לא עסק כלכלי, אלא יותר לעזור לילד שלא יכול להמשיך בחיק המשפחה.
אלי אלאלוף: בהחלט נקודה מרכזית.
אלי אלאלוף: אני חשבתי שאילן גילאון מרוקאי, הוא יודע מרוקאית כמו מרוקאי, הוא יודע צרפתית כמו מרוקאי וגם רומנית קצת כמו מרוקאי, אבל הוא בטעות אמר לי את כל האמת.
אלי אלאלוף: אז תגיד את כל האמת שלך.
אלי אלאלוף: הוא ידבר על הנושא של הנכים ואני אומר לכם, המאבק של הנכים, לאילן גילאון יש דרגת גנרל פלוס, כי הוא באמת עשה מאבק אדיר.
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): עד גיל 7, כאשר עזבתי את רומניה הייתי הילד הרומני והייתי מסתובב עם גרביים בסנדלים.
אילן גילאון: נכון, נתן, כל הילדים הרומנים מסתובבים עם גרביים בסנדלים ומגיל 7 הפכתי להיות מרוקאי, כי לפי דעתי הקהילות המרוקאיות ברומניה הן הקהילות הגדולות ביותר והטובות ביותר בישראל.
אילן גילאון: תרשו לי להציג את עצמי, אני אילן גילאון, חי באשדוד, אני אב לארבעה ילדים וסבא לעשרה נכדים.
אילן גילאון: בעיקרון על אנשים נכים אני זוכר שהיה משפט שכל הפוליטיקאים אמרו קודם האנשים, האנשים במקום הראשון.
אילן גילאון: אנחנו לא לומדים להיות נכים, לא בבית ספר, לא באוניברסיטה, זה יכול לקרות באופן אוניברסלי לכל אחד מאיתנו.
אילן גילאון: אתה חוצה את הכביש, לא מסתכל שמאלה, לא מסתכל ימינה, קורה לך, אתה נולד עם נכות, אצלנו יש גם מלחמות וזה אומר שאין אנשים עם נכות, כולנו נכים, או שכולנו נכים או שלכולנו יש פוטנציאל להיות נכים, או שאנחנו נכים זמניים או שמאוד קרוב אלינו יש נכים, או שכולנו מזדקנים וכולנו הופכים להיות נכים.
אילן גילאון: מהסיבה הזו זו בעיה כללית שכל אחד צריך להיות בטוח, לכל אחד יש זכות להגיע ליעד שהוא קבע לעצמו בחיים בכבוד וזאת הסיבה שאנחנו שמרנו מקומות עבודה לאנשים נכים.
אילן גילאון: אנחנו צריכים לעודד את השוק הפרטי להעניק מקומות עבודה לנכים והקצבה שנקראת הכנסה בסיסית.
אילן גילאון: אנחנו לא צריכים לתת לכל אזרח, אבל לכל מי שצריך אנחנו צריכים להעניק לו את ההכנסה הבסיסית.
אילן גילאון: האמת שאצלנו אין צורך בחוקה לקצבה, הממשלה יכולה להחליט.
אילן גילאון: אם הממשלה לא מחליטה אז הכנסת חייבת לקדם את החוק.
אילן גילאון: זה מה שאנחנו עשינו יחד עם חבר הכנסת אלאלוף, הבוס שלנו, והוא צדק, זה לא מספיק מה שאנחנו עשינו, אנחנו רוצים להתחיל מהבסיס, הקצבה כמשכורת בסיסית.
אילן גילאון: מה המשכורת הבסיסית ברומניה?
Silviu Vexler: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): 1,900.
Silviu Vexler: מעט מדי.
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): 1,900 ליי וזה ברוטו.
טלי פלוסקוב: 1,900 מה?
אילן גילאון: ליי.
אלי אלאלוף: ליי, שזה בערך שקל.
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): 1,900 ליי, שזה בערך 1,900 שקל, אפילו פחות.
אילן גילאון: זה מאוד קשה לחיות עם הכסף הזה, אם אין לכם הכנסות אחרות וזה מייצר שתי תופעות נוספות, קודם כל זה לא מעודד את האנשים לצאת לעבודה מכיוון שאם הוא הולך לעבודה הוא מפסיד את הקצבה הזו, אז אנחנו צריכים לעודד, לתת להם יותר כסף ואנחנו צריכים לקחת יותר מסים ממה שמרוויח יותר.
אלי אלאלוף: גיליתי שהוא למד בצרפת.
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): אתה אמרת שהקומוניזם הוא הדרך הכי קשה לקפיטליזם, וזה מה שאנחנו לומדים בדרך הזו.
אילן גילאון: כל הרזולוציה מתחילה מהתחלה, מאיפה שאנחנו התחלנו את התכנית הזו, מ-2003 ועד היום הקצבה שלנו לנכים הייתה 2,342 ₪ ועם הכסף הזה אנחנו אפילו לא יכולים להתחיל את השבוע, לא לחיות מזה.
אילן גילאון: בעזרתנו זה עלה, עם החוקים שאנחנו קידמנו, מכיוון שלא הייתה חוקה הוגנת ואנחנו רוצים להמשיך ולקדם את זה עד שהקצבה תגיע ל-5,300 ₪, כמו משכורת מינימום.
אילן גילאון: המאבק של ההסתדרות לקצבה, כמו שההסתדרות נאבקת על משכורת היא צריכה להילחם גם על קצבה.
אילן גילאון: זה מאוד קשה כי צריכים לחלק את ההון של הממשלה ואני מאוד מקווה שרומניה, שהיא המדינה השנייה שלי, שיש לה פוטנציאל עצום, הרבה אדמה והרבה מים וזה המקום היפה ביותר בעולם, יכולה להיות גם מדינה מאוד עשירה וזה מאוד תלוי בכם.
אילן גילאון: יש לכם חברי פרלמנט מצוינים, שאני הכרתי, אני הכרתי את מר טוקאי?
אילן גילאון: הוא עדיין בפרלמנט?
אילן גילאון: תמסרו לו דרישת שלום חמה, הכרתי את מר טוקאי.
אילן גילאון: אני זוכר גם אותך.
אילן גילאון: וזה מה שרציתי להגיד לכם, המאבק הוא מי מקבל כמה ומי משלם כמה, הכול זה עניין פוליטי וכל זה זה עניין פוליטי, כל הבעיות האחרות הן סיפורים.
אילן גילאון: מי מקבל ומי משלם, זה הכול.
אילן גילאון: זה מה שאנחנו צריכים לעשות בפוליטיקה.
אילן גילאון: כל אחד לפי דעתי צריך לשאול את עצמו כל הזמן מה הוא נותן למדינה ומה המדינה מחזירה לו.
אילן גילאון: כל יומיים להיות אנוכי וכל יומיים להיות נדיב, כי אחרת הכלכלה לא יכולה להחזיק מעמד.
אילן גילאון: זה מה שקורה במדינות שהאזרחים מקבלים הכול.
אילן גילאון: תודה, אם יש שאלות, אם אתם רוצים להגיד לי משהו על נכות.
Adrian Solomon: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): אני יושב ראש הוועדה לנכות, אנחנו לא התקדמנו הרבה, אבל די התקדמנו.
Adrian Solomon: אנחנו אחרי ארצות הברית ויפן, יש לנו עוד הרבה דרך לפנינו.
אלי אלאלוף: סליחה, אני רק רוצה להגיד תודה לקארין, היא צריכה לעזוב אותה.
אלי אלאלוף: תודה, קארין, יום טוב.
Adrian Solomon: תודה רבה.
Adrian Solomon: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): ברומניה יש חוק שמחייב את המעסיק להעסיק 4% מכל העובדים אנשים נכים.
Adrian Solomon: אם הוא לא יעשה הוא ישלם קנס.
Adrian Solomon: יש מחויבות כזו למעסיק?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): לא, זו מחויבות למוסדות ממשלתיים.
אילן גילאון: נכון, אם לא עושים יכול להיות קנס.
אילן גילאון: למשל בגרמניה מעודדים, משלמים פחות מסים ועם הטכנולוגיה של היום אפשר להעסיק נכים.
אילן גילאון: אני ראיתי טלפון קטן כזה שאפשר להזיז אותו דרך העיניים ומשקפיים שגם אם אתה עיוור אתה יכול לקרוא.
אילן גילאון: הטכנולוגיה יכולה לצמצם את הפער בין האנשים.
אילן גילאון: זה לא עניין של החלטה, כל אחד יכול לעשות כל דבר.
אילן גילאון: אני, שעוסק עם הפרטים הכי קטנים, לא צריך להיות כפתור גדול במעלית למי שקורא ברייל, אפשר למצוא פתרון לכל דבר, גם לבעלי נכות שאפשר להביא אותם לרמה של עובד רגיל.
אילן גילאון: בכל התחומים יש את הפתרונות.
אילן גילאון: יש לנו תשובה לנכים והטכנולוגיה עוזרת לנו.
Adrian Solomon: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): כן, אנחנו מעודדים להעסיק נכים.
Adrian Solomon: אם מעסיקים נכים הם פטורים ממסים, משלמים פחות מסים.
Adrian Solomon: הנכה עצמו ממשיך לקבל את הקצבה, הוא מקבל את הכסף ובתוספת לזה הוא מקבל את המשכורת, לא לוקחים לו את הקצבה.
Adrian Solomon: למעט מקרים חמורים.
Adrian Solomon: כשמדברים על מקרים חמורים, כשבן אדם לא יכו לעבוד, זה מאוד מצומצם, 10% עד 15%.
Adrian Solomon: נכון לעכשיו אפשר לעשות דברים יוצאים מן הכלל.
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): בתחום הייטק הרבה נכים יכולים לעבוד, נכון להיום, עם הטכנולוגיה הנוכחית.
Adrian Solomon: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): את רומניה שעזבת בגיל שבע, אז היו מוסדות ממשלתיים שהיו אוספים, כמו קיבוצים, שאספו את כל האנשים שהיו מייצרים כל מיני דברים, כל מיני חפצים ושהיו משווקים אחר כך ואת הכסף היו מחלקים לאנשים.
Adrian Solomon: הם היו מייצרים מברשות שיניים.
Adrian Solomon: יש גישה למוסדות הציבוריים בישראל, יש אפשרות שהנכים יעבדו?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): לפי החוק כן, אבל לא בכל המקומות.
אילן גילאון: אני אגיד לך דבר שמאוד שמחתי לראות, הגעתי למחלקת הבריאות כאן בירושלים וראיתי משפט שהיה כתוב 'שירותים לנכים'.
אילן גילאון: למעשה זה היה שלט מזויף, שאלתי אותו 'מה זה כאילו שירותים לנכים?', אבל לזייף את הגישה לשירותים של הנכים זה דבר מוזר.
אילן גילאון: אנחנו התקדמנו, עדיין יש לנו בעיות.
אילן גילאון: עד 2018 היינו צריכים לסיים את העניין הזה במוסדות הממשלתיים, עד המקום האחרון.
Adrian Solomon: ובמוסדות הפרטיים?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): במוסדות הפרטיים אנשים מבינים שזה לא הגיוני לא לקבל את הנכים.
אילן גילאון: אם המוסדות הפרטיים מצליחים המוסדות הממשלתיים טועים לפעמים.
אלי אלאלוף: גברת, רוצה גם?
Eva-Andrea Cspe: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): כן, אחרי שהוא יסיים לדבר.
Eva-Andrea Cspe: השאלה שלי, יש לכם קנסות לפי החוק למי שמעסיק את הנכים?
Eva-Andrea Cspe: יש קנסות למעסיקים שלא מעסיקים נכים?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): על מוסדות ממשלתיים אני מדבר.
אילן גילאון: אבל אנחנו לא יכולים להטיל קנסות על הממשלה מכיוון שהממשלה משלמת לממשלה.
Eva-Andrea Cspe: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): מי שמעסיק מעל 50 עובדים, חייב להעסיק נכים, אחרת הוא משלם את המשכורת המינימלית למדינה.
Eva-Andrea Cspe: זה כאילו קנס, הוא משלם את המשכורת המינימלית אם הוא לא מעסיק נכים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מעודדים.
אילן גילאון: מעודדים כן, אין לנו חקיקה ש - - -
נעה בן שבת: יש חובה במקומות ציבוריים להעסיק 5%.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ציבוריים, מדברים על ה - - -
נעה בן שבת: אבל אין קנסות, אין את ההסדר של קנסות.
נעה בן שבת: יש אפשרות - - -
אילן גילאון: לא, היא שאלה, אמרתי שגם אם יש קנסות, מה יהיו הקנסות?
אילן גילאון: המדינה תשלם לעצמה?
אילן גילאון: מה, איזה קנסות?
אילן גילאון: ובעניין הפרטי אנחנו עוד לא מיצינו את זה.
אילן גילאון: מה, את לא מבינה רומנית?
Eva-Andrea Cspe: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): ובבתי ספר?
Eva-Andrea Cspe: איך ילדים בעלי נכות, איך הם לומדים בבתי ספר?
Eva-Andrea Cspe: יש בתי ספר מיוחדים לצרכים מיוחדים?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): נגיד אם בא תלמיד נכה מאפשרים לו גישה להיכנס, יש לו מקום מיוחד.
אילן גילאון: אנחנו פעלנו בצורה כזו כדי שתהיה גישה מראש לכל ילד נכה ואנחנו עובדים על החוק הזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, עוד פעם החבר שלי צנוע.
אלי אלאלוף: אילן עשה מהפכה בנגישות לנכים.
אלי אלאלוף: במסגרת אישור התקציב ל-2019 אתם צריכים לראות את משרד האוצר בא להתנצל על כך שלא הספיק לסיים את כל העבודה.
אלי אלאלוף: זה לא בגלל מחסור בכסף, אלא בגלל בעיות טכניות בלבד, שלו.
אלי אלאלוף: זאת אומרת היום הוועדה שלנו, הוועדה שהיא ועדת משנה שלנו, שאילן עומד בראשה, הוא מפחיד אותם מספיק כדי שיתאמצו.
אלי אלאלוף: אנחנו הסכמנו להאריך להם בשנה אחת בלבד את הצורך להשלים את כל הנגישות הנדרשת במוסדות ציבור.
אלי אלאלוף: לגבי בתי ספר.
אלי אלאלוף: אילן ואני הגמשנו את עצמנו בדבר אחד, כל בית ספר צריך להיות נגיש, כולל הכנה למעלית, אבל המעלית תהיה רק ביום שיש ילד ראשון שמגיע לבית הספר.
אלי אלאלוף: רק המעלית, הפיר יהיה, אבל להתקין את המעלית רק ביום שילד אחד יגיע, אז יעשו.
אלי אלאלוף: זו טכניקה פשוטה, זה מפני שאם אין תלמידים שמשתמשים במעלית אז אתם יכולים לראות את ההידרדרות של המעלית עצמה.
אלי אלאלוף: אבל לאילן יש בעבודה שלו, כל מוסד מבקש סליחה ובא לבקש הארכה.
אלי אלאלוף: יש לנו על הליין את כל הרשויות המקומיות שעוד מעט יבואו לבקש סליחה והארכה ולא יהיה קל לקבל אותה.
אלי אלאלוף: אותו דבר המוסדות להשכלה גבוהה, כל האוניברסיטאות, כולל הישנות.
אלי אלאלוף: הישנות שלנו, לא כמו אצלכם מאות שנים, אצלנו זה 100 שנים ואחורה.
אלי אלאלוף: זאת אומרת יש פה התמודדות מתמדת עם הצורך לעשות נגישות טובה לכל אחד מהאזרחים שלנו וזו עבודה.
אלי אלאלוף: זו עבודה של ועדת המשנה שלנו ולא כדאי להיות בדיונים עם אילן אם אתה מפגר בעבודה הזאת, אני חייב להגיד.
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): בוא נגיד שהגבול זה השמים, אבל גם לשמים צריכים לתת גישה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כמה מילים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה למקד את הנושא של החוק של הנכים בכמה נקודות.
אלי אלאלוף: שלושתנו שייכים לקואליציה, זה נכון, אבל עבד אל חכים הוא לא בקואליציה, הוא פועל לטובת האוכלוסייה שלו בצורה מדהימה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: רציתי להגיד כמה משפטים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הראשון, כשמשווים את הסכומים של קצבת הנכות זה יכול להטעות כי צריך להשוות את זה ליוקר המחיה באותה מדינה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז להגיד 3,270 או 1,900, זה תלוי גם ביוקר המחיה באותה מדינה וזה יכול גם להשתנות כי מה אתה יכול לקנות באותו סכום, זו נקודה ראשונה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שתיים, היה מאבק של הנכים שיצאו לרחובות, חסמו כבישים, לפני שהחוק הזה הגיע, והסיסמה הייתה, והיא סיסמה מאוד חשובה, שנכה הוא לא חצי בן אדם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עוד נקודה שאנחנו צריכים להעלות אותה, הנכה הוא בן אדם שווה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השלישית, הממשלה קבעה את הסכום שהיא רוצה להוסיף לנכים ועל סמך זה בא החוק ואנחנו הוצאנו מתחת ידינו, בהובלת יושב ראש הוועדה אלי בצורה חכמה מאוד, ניצלנו את המקסימום שאפשר להפיק מאותו סכום שהממשלה הקציבה ולכן החוק הזה הוא צעד ארוך בכיוון הנכון, אבל הוא לא הסופי, אנחנו צריכים להגיע, כמו שכולם אמרו פה, לשכר מינימום לפחות, כך שאנשים גם יוכלו לחיות בכבוד כי גם להם יש צרכים מיוחדים יותר מהאזרח הבריא או השלם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד נקודה, העניין של האנשים שצריכים לקבל את הנגישות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חוק נגישות מחייב, אבל עדיין הוא לא מיושם במלואו בהרבה מקומות ובמיוחד אני אעלה ביישובים הרבים, היישובים שלנו, שהם היישובים הכי עניים כי לפי דוח הביטוח הלאומי 52% מהערבים הם מתחת לקו העוני, ואם נעשה השוואה זה 52% מהערבים וכ-15% מהיהודים ובזה אנחנו מגיעים ל-22%.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן שם צריכה להיות גם הקצבה והקצבה של המדינה כדי לעשות גם את הנושא של הנגישות ולפתור כי יש לנו את הנושא של הנגישות מחייב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את העניין של המיון של הנכים, במיוחד הילדים, כך שהם מועברים לבתי ספר עם מומחיות לאותו תחום של הנכות של הילד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ולנו, ביישובים שלנו, יש מעט מוסדות כאלה ואנחנו לוקחים אותם בהסעות למרחקים ארוכים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי ראש עירייה, אני יודע שהילדים שלנו עם הנכות הועברו למרחקים גדולים מאוד מאותו יישוב, מאותו בית, עם הסעה ולפעמים הייתה הסעה לתלמיד אחד, שזה גם תקציבית עולה הרבה לרשות המקומית, שגם צריך לקחת את זה בחשבון במדינה.
אלי אלאלוף: אני בעד שנקיים דיון מיוחד על הנגישות במגזר הערבי בוועדה שלך, אילן.
אילן גילאון: כן, בהחלט.
אלי אלאלוף: אין צורך לדחות את זה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם, יש פה שני חברים שתמיד מסתתרים שם, אליעזר שוורץ וענת ירון, זו יחידת המחקר של הכנסת.
אלי אלאלוף: הם מספקים לנו את הנתונים על כל דבר שאנחנו זקוקים, הם עושים לנו עבודות מדהימות שאחר כך זה מפורסם באינטרנט של הכנסת והם מספקים לנו את כל הנתונים כדי שאנחנו נדע להתמודד עם האתגרים שלנו על בסיס ידע בדוק.
אלי אלאלוף: אז באמת, בשם הוועדה זו הזדמנות להגיד לכם, גם לאליעזר, תודה על אספקת הידע האדיר הזה שאתם מסוגלים לתת.
אלי אלאלוף: יש יחידה שמתעסקת בכלכלה ובחברה וזו היחידה שלהם.
אלי אלאלוף: תודה לכם, באמת.
אלי אלאלוף: עוד שאלות או שנעבור לנושא השלישי ללא הפסקה?
אלי אלאלוף: יש לנו פחות מ-20 דקות.
Silviu Vexler: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): מאוד קצר.
Silviu Vexler: ראשית אני רוצה להגיד שלום לטלי פלוסקוב, שלמרות שהיום היא יושבת בצד שלכם של השולחן אני חושב שהיא חלק מהצוות שלנו.
אלי אלאלוף: זו התארגנות שלנו.
Silviu Vexler: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): אני חושב שהייתה טעות בהתארגנות.
Silviu Vexler: הייתה לי הזדמנות להכיר מקרוב את החוקה בעניין נכות בישראל מכיוון שלצערי החל משנה שעברה גם דודה שלי בעלת נכות, הייתה לה תאונה כאן.
Silviu Vexler: בסופו של דבר התאונה הוכחה כמשמחת, היא נסעה באוטובוס, האוטובוס שם ברקס, היא פשוט עפה בתוך האוטובוס, איבדה את ההכרה ולאחר מכן, כשהיא הגיעה לבית החולים היא גילתה שהיה לה גידול במוח.
Silviu Vexler: זה הסיפור ממש בקצרה.
Silviu Vexler: היא הגיעה לרומניה, ברומניה היא התעלפה, חזרה לארץ ועברה ניתוח פה בישראל.
Silviu Vexler: עכשיו, לאחר הניתוח, היא כבר לא יכולה לעבוד, אין לה אפשרות ללכת כמו שהיא הלכה פעם, היא לא יכולה לפעול כמו שפעלה פעם ואחר כך, כדי לקבל גישה לכל המשאבים שדיברנו בעבר, היא נתקלה בבעיה שדיברנו עליה קודם, זה הבירוקרטיה שלאורך כל הדרך שאנחנו מתמודדים איתה גם.
Silviu Vexler: לאחר חודשים של הסתובבות עם ניירת, מכיוון שקבעו לה נכות מסוימת, היה פקיד שקבע לה נכות מסוימת ואותה בעיה של בירוקרטיה יש גם לנו ברומניה.
Silviu Vexler: יש הרבה דברים שאנחנו צריכים ויכולים ללמוד מכם מכיוון שיש הרבה מקומות שנכים לא יכולים להגיע אליהם.
Silviu Vexler: נכון להיום הטכנולוגיה שמאפשרת גישה, אולי אפשר להעביר את המחשבות דרך wireless, דרך wifi לאותם הפקידים.
Adrian Solomon: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): איך אתם מתמודדים עם חירש, או מי שלא יכול לדבר, יש טכנולוגיות?
Adrian Solomon: מה יש לכם?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): קודם כל כל שיעור שמעבירים בהשכלה הגבוהה לחירש יש כתב מסוים, לעיוורים יש אודיו.
אילן גילאון: אלה הטכנולוגיות הכי פשוטות.
אילן גילאון: לפעמים יש ניגוד בין אוטיזם למי שלא רואה טוב.
אילן גילאון: אם זה צבע בולט, מי שיש לו אוטיזם זה יכול לשגע אותו.
אילן גילאון: איך אפשר למשל להוכיח בן אדם שבא עם כלב לחקירה והכלב שבא לעזור לנכה לא בא כדי להפחיד את החוקר?
אילן גילאון: אז הגענו למסקנה, למשל, שצריך לשים תלבושת מסוימת על אותו הכלב.
אילן גילאון: יש מקומות מסוימים שאנשים צריכים להגיע בליווי מסוים.
אילן גילאון: אבל אי אפשר להגיע בליווי לכל מקום.
אילן גילאון: יש מקומות שאנשים צריכים להגיע עם מלווה כדי לעזור לו.
אילן גילאון: ובכל המקומות יש מבנים מסוימים שאנחנו בנינו כדי לבוא לקראת הנכה ויש גם שירות שאנחנו נותנים לנכה, כדי שכל אחד יקבל את התמיכה שהוא צריך.
אילן גילאון: יש משהו כמו צדפה, נגיד כשמישהו מוכר כרטיסים, כשמדברים לצדפה הזו החירש שומע.
אילן גילאון: יש מעליות שאומרים לאיזה מעלית נכנסת, במעלית אומרים באיזה קומה אתה נמצא, אם המעלית עולה או יורדת.
Adrian Solomon: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): יש לנו ברומניה 161 מתורגמנים לחירשים.
Adrian Solomon: אם יש תאונה לחירש יכול להיות שבאותו יש רק מתורגמן או שני מתורגמנים, עד שהוא מגיע הוא לא יכול למסור מה שכואב לו, מה הבעיה שלו.
Adrian Solomon: רציתי לדעת אם כאן יש תכנית מסוימת?
אילן גילאון: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): השאיפה היא לעזור לכל אחד.
אילן גילאון: נגיד שיש בן אדם אחד בכל המחוז, יכולים לקדם גם פרויקט מהסוג הזה, אמרתי שהשמים הם הגבול ואנחנו תמיד ממשיכים בדרך הזו, יד ביד עם הטכנולוגיה יכולים למצוא פתרונות לכל דבר.
אלי אלאלוף: ברשותך, אילן, תרשו לי לעשות הפסקה למרות שיש הרבה לדבר על קצבאות לילדים וגם התרגום.
אלי אלאלוף: תדעו שבוועדה, אם יש חירש שמגיע לפה גם מזמינים לו מתורגמן.
אלי אלאלוף: בכל מקום ציבורי לפחות.
אלי אלאלוף: הכנסת זה אחד המקומות המאוד מאורגנים בעניין הזה.
אלי אלאלוף: אבל אני רוצה לסיים את הנושא השלישי, שהוא חשוב מאוד בעינינו, כי הוא גם קיבל תנופה בלתי רגילה בחודשים האחרונים וזה הנושא של הסיעוד.
אלי אלאלוף: טלי פלוסקוב היא יושבת ראש ועדה מיוחדת של הכנסת לטיפול בנושא הקשישים עם ראייה לטווח ארוך.
אלי אלאלוף: ארוך?
אלי אלאלוף: בשבילי זה מחר, אבל לאחרים זה ודאי יותר מאוחר.
אלי אלאלוף: הנושא של הקשישים בארץ שחייבים לתכנן את זה הרבה יותר מראש ולכן היא עומדת בראש ועדה מיוחדת בעניין הזה והיא תדבר על הסיעוד.
טלי פלוסקוב: כמו שסילביו אמר, אני ממולדובה, שהיא גם חלק מרומניה ואנחנו מדברים כמעט אותה השפה ונהניתי מאוד וזו הזדמנות גם להודות על הביקור, הייתי ברומניה יחד עם חבר הכנסת יוסי יונה ונפגשתי עם אנשים נפלאים ואני שמחה מאוד לראות אתכם כאן אצלנו בישראל וזה גם החזיר לי הרבה מהזיכרונות שלי כמובן על המדינה שבאתי ממנה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה, לפני שאני מדברת על סיעוד, להודות על הרעיון הזה לשבת ביחד ולדבר על הנושאים שבכל המדינה מתמודדים עם הדברים האלה כמו נכות, כמו אזרחים ותיקים ואצלנו במדינה, אני לא יודעת אם יתרגמו את זה נכון לרומנית, אבל לא מדברים על קשישים, אנחנו אומרים אזרחים ותיקים, שזה מושג עם הרבה כבוד לאנשים האלה.
טלי פלוסקוב: אני באמת חושבת שבכל מדינה הכבוד של המדינה שווה כבוד לאזרחים ותיקים.
טלי פלוסקוב: לכן מאוד שמחתי וזו זכות מאוד גדולה, בזכותו של אלי אלאלוף, שהתחיל את העבודה שלו בעבודה על דוח העוני שחלק מאוד מאוד גדול בדוח הזה היה גם לכיוון הקשישים, להמשיך את עבודתו ואכן לדבר לא רק על מה שקורה היום אלא מה יהיה בעוד עשר שנים, מה יהיה בעוד 15 שנה ומה יהיה בעוד 20 שנה.
טלי פלוסקוב: היום במדינת ישראל חיים כמיליון אזרחים ותיקים.
טלי פלוסקוב: מתוך שמונה וחצי מיליון אזרחים בכלל מיליון איש זה אזרחים ותיקים ולכן ההתייחסות אליהם צריכה להיות מיוחדת, גם אם אנחנו מדברים על נושא של בריאות וגם אם אנחנו מדברים על נושא של דיור וגם אם אנחנו מדברים על נושא של פרישה ופנסיה וגם אנחנו מדברים על נושא של סיעוד ויש עוד הרבה דברים שקשורים לאזרחים ותיקים.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהנושא של סיעוד, ובאמת החקיקה האחרונה הייתה אחד מהמאתגרים ביותר בשלוש השנים שאנחנו עובדים ביחד בוועדה הזו, מצד אחד כי היא קשורה להרבה אנשים, מצד שני כי היא עולה הרבה כסף למדינה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לכם קצת נתונים, במדינת ישראל גמלת סיעוד מקבלים כמעט 130,000 איש בכל הרמות ועובדים בתחום הזה, אני כרגע מדברת על מטפלים ומטפלות שנותנים שירות סיעודי לקשישים, כ-40,000 עובדים זרים, אנשים שמגיעים גם מרומניה, ממולדובה, מאוקראינה וממדינות שונות בעולם, מגיעים אלינו לעבוד בתחום הזה, כי אין לנו מספיק עובדים משלנו, אבל מה שיפה, שהאנשים האלה מקבלים את הכבוד והעזרה בדיוק כמו הישראלים.
טלי פלוסקוב: הם מקבלים משכורת מינימום של המדינה, לא בגלל ששם, אתם אמרתם שהמשכורת שלכם הרבה יותר נמוכה ממה שמשלמים כאן בארץ, ומי שעובד כאן מקבל משכורת כמו שמקבל אזרח ישראלי.
טלי פלוסקוב: ומה שחשוב לנו זה לתת את המענה לאנשים מבוגרים שהיום כבר זקוקים לעזרה.
טלי פלוסקוב: העזרה הזו היא שונה, אני קראתי שגם ברומניה יש כזה דבר וקראתי שאצלכם זה מחולק לארבע רמות תלות, אבל אצלנו אנחנו עשינו עוד יותר, אנחנו עשינו שש רמות תלות כאשר יש כמה אופציות, אופציה שבן אדם בא הביתה לקשיש ונותן לו מענה, אם זה לעזור להתקלח ואם זה לעזור לבשל אוכל ואם זה לעזור להביא קניות מהחנות כי אין מי שיעשה את זה, ועד הבן אדם במצב הכי קשה, שהוא צמוד למיטה ומישהו צריך לבוא ולעזור לו.
טלי פלוסקוב: מה שהצלחנו לעשות באמצעות הוועדה ומשרד האוצר, ששם 1.8 מיליארד שקל לתכנית הזו, הרבה שנים המדינה לא השקיעה כל כך הרבה כסף באזרחים הוותיקים והמטרה היא מצד אחד להשאיר אותם כמה שיותר חלק מהחברה, כמה שפחות לנתק אותם בבית לבד כשאין עם מי לדבר והנושא של הבדידות זה אחד מהנושאים המרכזיים שאנחנו מטפלים בו, לתת לאנשים האלה כמה שיותר להרגיש שהם חלק מהחברה ולא להיות בבית כי 'אני כבר לא יכול לצאת'.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו לא רק נותנים אפשרות לתת להם מענה בבית, אלא להוציא אותם מהבית למרכזי יום, ששם הם ביחד, גם עושים ימי הולדת ביחד, גם מציינים חגים ביחד, גם מדברים אחד עם השני, גם עושים להם פעילות גופנית ביחד, גם ריקודים ושירים ביחד.
טלי פלוסקוב: הביחד הזה מחזיר לאנשים עוד הרבה שנים להיות יותר בריא מאשר אם הוא היה נשאר בבית.
טלי פלוסקוב: מה שאנחנו עושים לאלה שנשארים בבית, עוד פעם, עם החקיקה הזאת הגדלנו משמעותית את מספר שעות הטיפול שמדינה מעניקה לאנשים במצב קשה.
טלי פלוסקוב: לדוגמה, הם היו מקבלים 18 שעות בשבוע, עם החקיקה החדשה הם יקבלו 26 שעות בשבוע.
טלי פלוסקוב: זו עזרה מאוד משמעותית לנושא הזה.
טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שמדינת ישראל בנושא הזה אחת מהמובילות בעולם.
טלי פלוסקוב: כשאני מספרת בביקורים שלי במדינות על מה שקורה אצלנו בטיפול בקשישים האנשים לא מבינים בכלל מה זה, לכן אני מאוד שמחה שרומניה נמצאת במקום טוב בנושא זה ואני יודעת שהיא כן מטפלת בקשישים וכן נותנת להם מענה.
טלי פלוסקוב: אני לא אומרת שפתרנו את כל הבעיות.
טלי פלוסקוב: אני, יחד עם יושב ראש הוועדה, חושבת שהבדיקות שהקשישים עוברים, לא נעים לעבור בדיקות כאלה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שמספיק אם רופא מומחה נותן המלצה לתת לקשיש מספר שעות מסוים, לא צריך עוד פעם לבוא ולבדוק, צריך לתת את מה שמגיע לו ולא להתחשבן על שקל פה ושקל פה.
טלי פלוסקוב: צריך לתת לאנשים האלה כמה שיותר כי מגיע להם.
טלי פלוסקוב: אנחנו תמיד אומרים, אלה האנשים שבנו את המדינה הזאת, בזכותם אנחנו היום חיים במדינה מפותחת, במדינה שבאמת מכבדים אותה בעולם ולכן אנחנו נמשיך לעשות את הכול כדי שהאנשים האלה יקבלו את המקסימום.
טלי פלוסקוב: הנושא של סיעוד זה אחד מהנושאים המרכזיים שקשורים לאנשים המבוגרים, כי באמת בואו נחשוב, אם אין את העזרה הזאת, אם לא מגיע בבוקר בן אדם לעזור להתקלח או להכין ארוחת צהריים, מה הבן אדם הזה יעשה?
טלי פלוסקוב: מה נשאר לו לעשות בחיים?
טלי פלוסקוב: זה פשוט לשכב במיטה ולחכות למות.
טלי פלוסקוב: לזה אנחנו לא נוכל להסכים.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו פה, קבוצה מאוד גדולה, יש פה עוד הרבה חברי כנסת שרואים בנושא הזה של הטיפול באזרחים ותיקים אחד מהנושאים החברתיים החשובים ביותר בעבודתנו בכנסת.
טלי פלוסקוב: תרשו לי, זו הזדמנות, אני כן רוצה להגיד תודה לבן אדם הזה, כי אני זוכרת איך אנחנו בחקיקה, כשכבר היינו מעבירים את החוק הזה של סיעוד, כל פעם הוא היה מתווכח עם משרד האוצר, כששר האוצר זה מהמפלגה שלנו, היינו מבקשים עוד קצת כסף, עוד קצת כסף, כדי לתת לאנשים האלה כמה שיותר.
טלי פלוסקוב: היום אני חושבת שגם אנחנו בקואליציה וגם החברים שלנו באופוזיציה מאוד מרוצים ממה שהצלחנו לעשות.
טלי פלוסקוב: אני אשמח לענות לשאלות שלכם אם יש לכם בנושא הזה, אבל אני חוזרת ואומרת, האנשים המבוגרים האלה, אם יש להם כבוד יש כבוד למדינה.
טלי פלוסקוב: ולכן אנחנו נותנים שם דגש מאוד מאוד גדול גם בוועדת העבודה וגם בכל תחום אחר, אם מדובר בדיור ואם מדובר בנושא של בריאות ובתי חולים ורופאים גריאטריים, שם צריך להיות דגש מאוד מאוד רציני על ידינו ואנחנו נמשיך לעשות את זה.
טלי פלוסקוב: אם יש שאלות אני אשמח לענות.
Eva-Andrea Cspe: (תרגום חופשי מהשפה הרומנית): הסיעוד, שהמטפל נותן לקשיש, יש עמותות שפועלות?
Eva-Andrea Cspe: יש אנשים שנותנים את הסיעוד הזה, הם בעלי הכשרה מקצועית?
Eva-Andrea Cspe: איך נותנים את השירות הזה?
טלי פלוסקוב: קודם כל מאוד חשוב להגיד שמדינת ישראל משקיעה בתחום הסיעוד יותר משישה מיליארד שקל ומי שמשלם את הכסף הזה זה הביטוח הלאומי.
טלי פלוסקוב: לכן השאלה היא נכונה, הביטוח הלאומי עושה מכרז, בוחרים את החברות שיודעות לתת את המענה לפי הדרישות שביטוח לאומי דורש.
טלי פלוסקוב: באמת יש עמותות וחברות שביטוח לאומי בוחר בהן כנותני שירות והם בעצם מעסיקים את המטפלים והמטפלות שנותנים שירות לקשיש.
טלי פלוסקוב: הם מקבלים את כל הנתונים מהביטוח הלאומי, כמה שעות צריך לתת לקשיש כזה או אחר ועל בסיס הנתונים האלה הוא שולח את העובד לתת את המענה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להוסיף, דווקא מפני שזה היה בדיון.
אלי אלאלוף: שלוש שנים שאני בוועדה לא הרגשתי לובי מלחיץ כמו החברות של הסיעוד, מפני שלצערי אין מספיק פיקוח עליהן ולכן הן לא הכי ישרות עם המשפחות של הסיעוד.
אלי אלאלוף: אני אומר, מחברות הסיעוד צריך להיזהר פעמיים.
אלי אלאלוף: אם אתה עובד בסיעוד בחברות האלה ומה הם נותנים כשירות לנזקקים.
אלי אלאלוף: אנחנו רואים שיש פה התפתחות מטורפת ולכן הייתה החלטה בוועדה, שזה אולי המקורית ועליה היה מאבק בלתי רגיל, זו פעם ראשונה שכל מי שזקוק לסיעוד יכול לקבל שליש מהקצבה שלו בכסף, הוא בעצמו, ולא לקבל שירות אוטומטית.
אלי אלאלוף: הנקודה הזאת אפשרה דבר שחברות הסיעוד יבינו שאפשר גם בלעדיהן.
אלי אלאלוף: למי שיש עובד סיעוד בפול טיים אצלו בבית, הוא יכול מסיבות שהביטוח הלאומי קובע לקחת את כל הסיעוד, כל הקצבה, בכסף.
אלי אלאלוף: חברות הסיעוד הן בחלק מהמקרים, בלי הכללה, הן חברות מאוד מאוד מאוד אינטרסנטיות.
אלי אלאלוף: לכן החוק שהוסיף תקציבים, רק 25% הולך לקצבאות ו-75% הולך לשירותים שקנו.
אלי אלאלוף: בכל החוקים שדיברנו היום, שלושת החוקים, זאת לא קצבה בלבד, זה בדרך כלל תכנית שלמה מסביב לנושא שעשינו.