GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: אני אסכים בתנאי שזה חד פעמי, כמו שאמרתי עכשיו, לקבוצה הראשונה בלבד.
אלי אלאלוף: לאחר מכן, צריך לעשות הכול כדי להתקרב לתנאים של החברות הישראליות, כדי שתהיה כאן תחרות הוגנת כלפי החברות הישראליות.
אלי אלאלוף: לתקופה הזאת, בבקשה.
אלי אלאלוף: לסכום הזה, בבקשה.
אלי אלאלוף: לפרופורציה בסכום, אני לא מתנגד אבל זה חד פעמי ובהמשך, החברות שיגיעו, יגיעו עם התנאים שידועים היום לחברות הישראליות.
נעה בן שבת: אני רוצה להבין.
נעה בן שבת: אתה רוצה שלא רק ששת החודשים יחולו לגבי החברות שכבר קיבלו היתר אלא גם מבחינת הסכום, זה שאנחנו מדברים על מחצית מהסכום.
נעה בן שבת: אתה רוצה שגם זה יחול רק על חברות שכבר קיבלו היתר ומכאן ואילך החברות ישלמו את מלוא הסכום?
אלי אלאלוף: כן, כי זה גם ייתן לנו הוכחה שאלה חברות שכלכלית הן מבוססות וסכום קטן כמו שלושה מיליון, לא יפחיד אותן.
אלי אלאלוף: זה נראה לי לא רציני.
אלי אלאלוף: אני מוכן, כדי שנרוויח את האמון שלהן ושיבואו, נוכיח להן שהנה, ששת החברות הראשונות קיבלו תנאים וזה טוב לה וזה בטוח טוב לנו אבל בהמשך אני בעד שנחזיר את זה לתנאים.
אלי אלאלוף: נמשוך אותן אבל בתנאים שווים לחברות הישראליות או לכל דבר אחר שתרצו.
מיכל כורך: קו לעובד.
מיכל כורך: רציתי לומר שבמקרה אנחנו מסכימים עם התאחדות בוני הארץ.
מיכל כורך: אני יכולה לומר ממקרים שמגיעים אלינו ממש בימים אלה, יש חקירת משטרה שמתנהלת בנושא של חברת יילמזלר, אחזקה של עובדים בתנאי עבדות.
מיכל כורך: החברה התורכית.
מיכל כורך: צריך לקחת בחשבון שהעובדים האלה, כשאנחנו מדברים על חצי מהסכום, אנחנו מדברים על הסכום ועל זה שהסכום יהיה אותו סכום, אנחנו מדברים על עובדים שההסכמים הבילטרליים לא חלים עליהם.
מיכל כורך: זה אומר שהם עובדים שהם הרבה יותר מופקרים.
מיכל כורך: הם כבולים למעסיק שלהם והיכולת להפר את זכויות העובדים שלהם היא יותר גדולה.
קריאה: עובדתית זה לא נכון מה שאת אומרת.
אלי אלאלוף: תן לה לסיים ואז תאמר מה נכון בעיניך.
אלי אלאלוף: אל תטיל דופי באחרים.
מיכל כורך: לגבי החברה הספציפית הזאת – אני לא יודעת איך נאלצתם להשתמש בערבות פעם אחת.
מיכל כורך: ממקרים שהגיעו אלינו, ההפרות שנעשות הן הפרות מאוד מאוד משמעותיות, אבל אני מדברת עכשיו על חברת יילמזלר שמוזכרת כמה פעמים בהצעה כאן.
מיכל כורך: זאת העמדה שלנו בנושא הזה.
אלי אלאלוף: את לא מתנגדת להצעה שלי.
מיכל כורך: שאלה יהיו הראשונות?
מיכל כורך: אני חושבת שמעכשיו צריך להחיל עליהן את מלוא הסכום.
מיכל כורך: גם הסכומים שנאמרו כאן עכשיו, לא נראה לי שהם סכומים בלתי סבירים לכל חברה שבאה מבחוץ וגם זאת ערובה, כך שלא יפרו את התנאים.
מיכל כורך: בפועל המציאות מראה שהתנאים מופרים.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת דני סידה, ברוך הבא.
נעה בן שבת: מה שאומרים, זאת לא רק ההפרה ולא רק המימוש וחילוט הערובה, אלא גם העמדת הכספים, הקפאת הכספים לצורך הבטחת הערובה.
נעה בן שבת: זה מחייב את החברה לאורך כל תקופת ההיתר להעמיד את אותם כספים, כספי ערובה.
מיכל כורך: זה מחייב אותה אולי קצת יותר, בקנה מידה יותר גדול, לא להפלות זכויות עובדים, מה שלא קורה עכשיו ואת זה אנחנו יודעים מגוף ראשון.
מיכל כורך: העברנו לכם גם מכתב שמפרט מקרים של הפרות של זכויות עובדים ויש לנו עכשיו עוד מקרים שנמצאים על הפרק.
אלי אלאלוף: שלום חברת הכנסת מיכל רוזין.
שי סומך: הייתי מעורב גם בצוות שבסופו של דבר המליץ על התקנות האלה שקבעו את מחצית הסכום.
שי סומך: מחצית הסכום לא נקבעה בגלל תקופת היערכות.
שי סומך: מחצית הסכום קשורה להבדלים מהותיים בין התאגידים לבין חברות הבנייה.
שי סומך: התאגידים, כמו שנתנאל ציין, הם חברות שהסיכון שלהן הוא נמוך.
שי סומך: הן מספקות שירותי כוח אדם ומקבלות את התשלומים.
שי סומך: לעומת זאת, חברות הבנייה, לפי מה שהבנו בעבודת המטה שעשינו, יש להן ערבויות ביצוע וקווי אשראי קטנים יותר.
שי סומך: לכן הריתוק של סכום יותר גבוה לחברות בנייה הוא מאוד מקשה על החברות האלה.
שי סומך: בתפיסה של הממשלה בעניין הזה, הסכום צריך להיות חצי לכל החברות, גם לחברות החדשות וגם לחברות שאולי יבואו בעתיד.
שי סומך: בסופו של דבר זה צריך לחזור לוועדה.
אלי אלאלוף: אתה יודע לומר לי 1,000 עובדים, כמה דירות בבנייה?
יצחק גורביץ: 1,000 עובדים, זה 1,000.
אלי אלאלוף: 1,000 במיליון שקלים הכי נמוך.
אלי אלאלוף: זה מיליארד ועל זה אתה מבקש שלושה מיליון שקלים.
אלי אלאלוף: זה נראה מסכן מערכת כלכלית?
יצחק גורביץ: כבוד היושב ראש, אלה גם לא שלושה מיליון.
יצחק גורביץ: זה ריתוק הון של שלושה מיליון.
יצחק גורביץ: הריתוק עולה בבנק אולי חמישה אחוזים.
יצחק גורביץ: זה רק לשים בצד.
אלי אלאלוף: חמישה אחוזים מסכנים מיליארד?
נתנאל לפידות: אדוני היושב ראש, בהמשך לדבריו של שי.
נתנאל לפידות: עמדתנו היא שמכיוון שכמו שהיושב ראש אמר 1,000 דירות שווה סדר גודל של מיליארד שקלים התחייבויות של החברה, כל חברה בפני עצמה, הסיכון שקיים בכך שהן יפרו זכויות ויחשפו את עצמן בזה שייקחו להן את העובדים, שיפעילו נגדן סנקציות, אנחנו יכולים לקחת להן את הרישיון, אפשר לפגוע בהן בכל כך הרבה מישורים.
נתנאל לפידות: הערובה גם כך היא כלי שאנחנו רואים שעד היום כמעט ולא עבד וכרגע הוא רק משית עלויות יותר מאשר מגן.
נתנאל לפידות: לכן היכולת שלנו לפגוע בחברה ולנקוט נגדה סנקציות ככל תפר את החוק הישראלי, אנחנו יכולים לנקוט במספר מישורים ולא רק בערובה.
נתנאל לפידות: זה מצד אחד.
נתנאל לפידות: מצד שני הערובה מייצרת ריתוק הון ואנחנו סבורים שאפשר להפחית בנושא הזה כי בסוף יש לכל דבר עלות ואנחנו בעולם שאנחנו רוצים להפחית את עלויות הבנייה וזאת עוד עלות שמוסיפים.
נעה בן שבת: אדוני, אם אפשר לשאול עוד שאלה.
נעה בן שבת: דיברתם קודם על כך שהיה איזשהו מכרז, איזשהו הליך תחרותי, ואחר כך היה נוהל.
נעה בן שבת: אמרתם שבמכרז לא דובר על ערובה ואחר כך בנוהל, כנראה הוא היה סמוך לתהליך התחרותי.
נתנאל לפידות: בסיומו.
נעה בן שבת: אז מסרתם לחברות שתהיה ערובה בסכום של מחצית.
נעה בן שבת: יש חברות שהשתתפו באותו תהליך, הכירו את הנוהל ועדיין לא קיבלו היתר?
נתנאל לפידות: יש שתי חברות.
נתנאל לפידות: מתוך השש יש ארבע חברות שכבר התחילו בנייה, יש לי כאן את המספר המדויק כי הן החלו בבנייתן של 3,041 דירות, ויש שתי חברות שעדיין לא השלימו את תהליך ההקמה מבחינה רגולטורית.
נתנאל לפידות: זאת אומרת, קבלת כל הרישיונות.
אלי אלאלוף: ששת החודשים יחולו מהיום שיקבלו את כל ההיתרים?
אלי אלאלוף: הם יחולו מיום ההחלטה שלנו.
נעה בן שבת: יכול להיות שיש מעמד קצת שונה לחברות האלה שידעו על הנוהל אבל עדיין לא קיבלו היתר לעומת חברות חדשות?
נתנאל לפידות: אנחנו חושבים, כמו שהיושב ראש העלה, שגם אם יגיעו חברות חדשות בעתיד, גובה הערבות צריך להיות מחצית.
נעה בן שבת: אבל מה אתם אומרים לטענה שהעלה מר גורביץ שבעצם גם קבלני כוח האדם מגלגלים את העלויות על תאגידי הבנייה ועל קבלני הבנייה?
נתנאל לפידות: תאגידי כוח אדם מגלגלים את העלות על הקבלנים.
נתנאל לפידות: צודק מר גורביץ באמירה הזאת.
נתנאל לפידות: אבל, וזה ההבדל שאנחנו רואים בין תאגיד כוח אדם לבין קבלן.
נתנאל לפידות: תאגיד כוח אדם משמש צינור להעברת כספים והבטחת זכויות.
נתנאל לפידות: בסופו של דבר המחוקק בא וקבע שמכיוון שהיו הפרות של זכויות עובדים על ידי כאלה ואחרים, הקימו את המנגנון של התאגידים, הם המעסיק, הם מביאים את העובדים לקבלנים וגובים כסף פר שעה מהקבלן, לוקחים את העמלה שלהם ומעבירים את השכר לעובד.
נתנאל לפידות: אין שום מחויבות מעבר לזה ולכן הערובה נחוצה שם.
נתנאל לפידות: בעולם של חברות הבנייה, כשיש יחסי עובד-מעביד בין החברה והיא מחויבת לשלם את השכר, היא מחויבת מול ספקים ומול יזמים ויש מנגנוני התקשרויות רבים לחברה, היכולת שלנו להפעיל סנקציות היא הרבה יותר משמעותית מאשר מול תאגידי כוח אדם שבעצם אין סנקציה מעבר לדבר הזה.
מיכל כורך: אתה הפעלת פעם סנקציה על העסקת עובדים?
מיכל כורך: יש לכם דוגמאות לכך שהפעלתם סנקציות על העסקת עובדים?
יצחק גורביץ: אני יכול לומר משהו.
יצחק גורביץ: אני יכול להבין את הרציונל הכלכלי שמנסים לסייע לאותן חברות אבל דווקא להקל עליהן במה שקשור לזכויות עובדים, זה נראה לא נכון.
יצחק גורביץ: נאמר כאן שנותנים להן הקלה לשנתיים בדמי היתר, שלכל עובד זה מזומן.
אלי אלאלוף: הקלה לשנתיים, למה?
יצחק גורביץ: לכל עובד, 12,000 שקלים בשנה.
יצחק גורביץ: זאת באמת הקלה.
יצחק גורביץ: על כל 1,000 עובדים, 12 מיליון שקלים מזומן, שנתיים, זה הרבה כסף.
נעה בן שבת: דמי היתר.
נעה בן שבת: זה נעשה בתקנות.
נעה בן שבת: זה פטור שניתן.
יצחק גורביץ: רק לחברות הללו.
יצחק גורביץ: על כל עובד 12,000 שקלים, הקלה.
נעה בן שבת: זה חל על חברה ממועד שהיא מתחילה לפעול.
יצחק גורביץ: להקל על אותן חברות דווקא במה שמבטיח את הזכויות של העובדים, לדעתי זה מסר לא נכון.
יצחק גורביץ: גם אם לא מדובר בכסף רב.
יצחק גורביץ: דרך אגב, כשאנחנו מדברים על ריתוק הון, אני לא אפרט אבל אותן חברות שפועלות כאן, קיבלו גם אשראי של מאות מיליוני שקלים מהבנקים.
יצחק גורביץ: הם קיבלו מסגרת אשראי של מאות מיליוני שקלים מהבנקים כי אחרת הן לא יכולות לפעול.
יצחק גורביץ: בנושא של זכויות עובדים, דווקא את זה להפלות לטובה?
יצחק גורביץ: מי שייפגע, אלה הם העובדים.
אלי אלאלוף: אתם אומרים שארבע חברות התחילו לעבוד ושתיים בהיערכות.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, הן יהיו בששת החודשים שייקבעו עבור כולם.
נתנאל לפידות: נכון.
אלי אלאלוף: במקרה והן עוזבות, תבוא חברה חדשה, אם יש לה עוד זמן בתוך ששת החודשים, היא יכולה ליהנות ואם לא, היא לא תהנה.
אלירן דובזינסקי: רציתי לציין שכמו שנתנאל אומר, הדרכים של סנקציות דרך הערבות וחילוט הערבות הן לא גבוהות כמו שנניח הפחד שלנו – אני אומר את האמת שזה משהו שיותר מסתכלים עליו - שהיה ובמקרה נעשה איזו טעות ורשות ההגירה תבוא ותבדוק אותנו ותעצור לי את האתר לשבוע עבודה, זה יותר כסף.
אלירן דובזינסקי: מבחינתנו כקבלנים זה הרבה יותר גרוע.
דן סיידה: למה החריגו את חברת יילמזלר שמופיעה כאן?
דן סיידה: למה היא שונה?
נתנאל לפידות: חברת יילמזלר פועלת בישראל מתוקף הסכם אופסט, הסכם רכש ביטחוני, מתחילת שנות ה-2000.
נתנאל לפידות: ביולי 2015, קצת אחרי, עשינו מהלך של הכנסת החברות הזרות ואז מכיוון שיש כאן חברה שהיא חברת בנייה זרה שפועלת בישראל, והיא היחידה שפעלה עד אז והיא לא פעלה במסגרת אותו תהליך, עשינו את אותו תהליך של קול קורא להבאת שש החברות, הממשלה באה וקבעה שבעצם יש את שש החברות החדשות וכל מה שנחיל עליהן מבחינת רגולציה, מעכשיו יחול גם על יילמזלר ולכן מיישרים קו אבל מאחר וזה לא באותו תאריך, תמיד זה שש פלוס יילמזלר.
נעה בן שבת: עלתה כאן קודם טענה של כבילת העובדים לחברות.
נעה בן שבת: אולי תוכל להסביר איך החברות מביאות את העובדים והאם יש הליך כזה של כבילה.
אפרת לב ארי: הליך של כבילה לא קיים.
אפרת לב ארי: כלומר, לעובד של חברת ביצוע פלוס יילמזלר כמו שנאמר, שש פלוס אחת, יש אפשרות לעבור לכל אחת מבין החברות האחרות.
אפרת לב ארי: אמרנו, שש חברות אחרות שהוא יכול לעבור אליהן.
אפרת לב ארי: כרגע זה חמש כי זה ארבע חברות ביצוע פלוס יילמזלר.
אפרת לב ארי: בעצם הכללים של המעבר הם שאם יש הסכמה של כל הצדדים המעורבים, כלומר, העובד, החברה שבה הוא עובד והחברה אליה הוא רוצה לעבור, אפשר לעבור בכל רגע נתון בהסכמה של כולם וכמובן בכפוף להליך של רישום אצלנו ודיווח.
אפרת לב ארי: אם אין הסכמה למשל של החברה בה הוא עובד, אין הסכמה שהוא יעזוב אותה, הוא יכול לעבור בתחילת כל רבעון גם בלי ההסכמה שלה.
אפרת לב ארי: כמובן בכפוף לרישום המסודר אצלנו.
אפרת לב ארי: אין כבילה ואפשר לעבור.
אפרת לב ארי: אני רק אוסיף ואומר שיש החלטת ממשלה.
אלי אלאלוף: העובד יכול לעזוב את החברה שהביאה אותו.
אפרת לב ארי: אם לא טוב לו בחברה, הוא לא כבול אליה והוא יכול לעבור לחברה אחרת.
אפרת לב ארי: יש עוד אפשרות חריגה מאוד.
אפרת לב ארי: זה עדיין לא קרה כי הם רק התחילו להגיע לכאן והם מגיעים בטפטופים.
אפרת לב ארי: יש היום משהו כמו 430 עובדים בסך הכול מתוך הפוטנציאל של 6,000.
אפרת לב ארי: שוב, זה משהו חדש שרק התחיל בחודשים האחרונים.
אפרת לב ארי: אני רק אציין שיש כאן אפשרות חריגה מאוד לעבור לעבוד אצל אחד התאגידים.
אפרת לב ארי: זאת אפשרות חריגה שנקבעה בהחלטת ממשלה ישנה שנוגעת לעובדי יילמזלר.
אפרת לב ארי: במסגרת החלטת הממשלה של חברות הביצוע, חברות הבנייה הזרות, החלנו את האפשרות זאת גם כאן, שבמקרים שעובד מגיש בקשה ומוכיח שתנאי ההעסקה שלו הופרו באופן חריג, הממונה, לפי חוק עובדים זרים, שזה מנכ"ל הרשות, יכול לקבל החלטה שמאפשרת לו לעבור לעבודה אצל תאגידים.
אפרת לב ארי: עד עכשיו, אם אני לא טועה, הרשות אישרה לחמישה עובדים של חברת יילמזלר לעבור לעבודה בתאגידים אחרי שהוכח שנפגעו באופן חריג מאוד תנאי ההעסקה שלהם.
אפרת לב ארי: זאת גם אפשרות שקיימת.
אפרת לב ארי: קודם כל, צריך לנסות למצוא עבודה של החברות האחרות אלא אם כן באמת יש הפרה קיצונית של תנאי העסקה ואז אפשר להגיש בקשה פרטנית.
אור רוזנמן: אני אוסיף ואומר שבג"ץ בחן גם את סוגיית הכבילה וגם הוא סבור שההסדרים קיימים היום, שמאפשרים מעבר והשתחררות, אינם עולים כדי כבילה.
אלי אלאלוף: שלא יהיה עבד של חברה.
נעה בן שבת: אם אפשר לשאול את משרד העבודה.
נעה בן שבת: צוין כאן שיש כל מיני סנקציות, שבגלל שהחברה היא המעסיקה של העובדים, אפשר יהיה להטיל עליה סנקציות.
נעה בן שבת: אתה רואה בזה הבדל, בינה לבין תאגיד כוח האדם?
נעה בן שבת: או שלמעשה אין הבדל באפשרויות הפעולה שלכם?
אור רוזנמן: מבחינת חוקי עבודה, חוקי העבודה שווים.
אור רוזנמן: גם מבחינת יכולות האכיפה.
אור רוזנמן: יכולות האכיפה גם שוות.
אור רוזנמן: ההבדל המהותי הוא בתכלית של תאגידי כוח אדם לעומת חברות שעוסקות בפועל בבנייה.
אלי אלאלוף: אנחנו מתחילים בקריאה.
אלי אלאלוף: אנחנו נקרא את כל התקנות ואחר כך, אם יש הערות, יהיו התייחסויות.
דניאל בלמס: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 1ח(א) ו-6ב לחוק עובדים זרים, התשנ"א-1991 (להלן – החוק), לאחר התייעצות עם ארגון העובדים שעם חבריו נמנה המספר הגדול ביותר של עובדים מאורגנים בישראל, ועם ארגוני מעסיקים שהם לדעת השר יציגים ונוגעים בדבר, ובהסכמת שר האוצר שר הפנים ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:
דניאל בלמס: בתקנות אלה – "בקשה להיתר" – היתר להעסקת עובד זר בענף הבניין לפי סעיף 1יג לחוק.
דניאל בלמס: "מעסיק" – בעל היתר להעסקת עובדים זרים בענף הבניין למעט קבלן כוח אדם הנותן שירותי כוח אדם של עובדים זרים, לפי סעיף 10 לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996.
דניאל בלמס: "ערובה" – ערבות בנקאית, או ערובה של מבטח כהגדרתו בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) התשמ"א-1981, שמתקיימים בה, בשינויים המחויבים, התנאים לפי תקנות שירות התעסוקה (ערובה), התש"ע-2010 ומופיעים בה הפרטים הקבועים בתקנות אלה.
דניאל בלמס: "תקנות קבלני כוח אדם" – תקנות העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם (ערובה), התשנ"ו-1996.
דניאל בלמס: מעסיק חייב, כתנאי לתוקפו של היתר להעסקת עובד זר בענף הבניין, בהמצאת ערובה לטובת המדינה באמצעות רשות האוכלוסין וההגירה, להבטחת מילוי חובותיו של מעסיק כלפי עובד זר בסכום ובתנאים הקבועים בתקנות אלה.
דניאל בלמס: החליט הממונה ליתן למעסיק היתר, יודיע למעסיק כי ההיתר יינתן בכפוף להמצאת הערובה.
דניאל בלמס: סכום הערובה
נעה בן שבת: זה העדכון משנה שעברה.
אור רוזנמן: זה הסכום שקבוע כיום בתקנות קבלני כוח אדם.
דניאל בלמס: הסכום הנקוב בתקנת משנה (א) יעודכן ב-1 בינואר של כל שנה לפי שיעור שינוי השכר הממוצע כהגדרתו בחוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה-1995 לעומת השכר הממוצע כפי שהיה ב-1 בינואר של השנה שקדמה לה.
דניאל בלמס: המנהל הכללי של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יפרסם הודעה ברשומות בדבר הסכום המעודכן כאמור.
דניאל בלמס: הערובה תהיה תקפה בכל תקופת תוקפו של ההיתר ועד תום שנה אחת, לפחות, מיום פקיעת ההיתר שניתן למעסיק.
דניאל בלמס: סבר הממונה, או עובד משרד הפנים מטעמו, כי מעסיק לא מילא חובה שלו כלפי עובדיו הזרים, כולם או חלקם, רשאי הוא לחלט את הערובה שהמציא המעסיק האמור, כולה או מקצתה, וזאת לאחר שנתן למעסיק הזדמנות לטעון את טענותיו תוך פרק זמן סביר, בהתחשב בדחיפות העניין.
דניאל בלמס: בכספי הערובה שחולטו ייעשה שימוש לצורך מילוי חובותיו של המעסיק כלפי עובדיו הזרים, שבשל הפרתן הוחלט על חילוט.
דניאל בלמס: תחילתן של תקנות אלה ב-1 לחודש שלאחר פרסומן (להלן – יום התחילה) ואולם מעסיק שניתן לו היתר לפני יום התחילה, חייב בהמצאת הערובה עד תום שישה חודשים מיום התחילה.
דניאל בלמס: תוקפן של תקנות אלה חמש שנים מיום התחילה.
נעה בן שבת: התוקף הזה אמור להיות מקביל לתקופת ההיתרים.
אור רוזנמן: לתקופת הרישיון.
אפרת לב ארי: לתקופת ההיתר פחות או יותר כי יש בו היתרים שניתנו לפני חודשיים-שלושה.
אפרת לב ארי: במידת הצורך אנחנו נאריך את זה.
נעה בן שבת: אבל מרגע שניתנת ערובה, היא צריכה להיות גם לכל תקופת ההיתר וגם לעוד שנה נוספת.
אלי אלאלוף: אפשר לשאול שאלה שלא קשורה בדיוק לתקנה?
אלי אלאלוף: יש הרגשה שההסכם הזה והבאת החברות האלה, תופס הקצב של 500 עובדים עליהם הודעתם שכבר הגיעו.
אלי אלאלוף: זה מראה שההסכם הזה מוצלח?
נתנאל לפידות: אתה מתייחס להסכם הבילטרלי או לחברות הזרות?
אלי אלאלוף: תגיד לי גם לגבי זה וגם לגבי זה.
נתנאל לפידות: מבחינת ההסכם הבילטרלי שהממשלה חתמה עם ממשלת סין, עד היום נחתו בישראל קרוב ל-2,500 וצפויים לנחות בשבועות הקרובים עוד.
נתנאל לפידות: אנחנו נגיע ל-3,000 עד סוף החודש והקצב מתקדם פחות או יותר בסדרי גודל.
אלי אלאלוף: תנאי עבודתם טובים?
אלי אלאלוף: מישהו מפקח על תנאי העבודה שלהם?
אלי אלאלוף: הם טובים?
נתנאל לפידות: אני לא מפקח על תנאי העבודה ואני לא יכול לומר לך.
אלי אלאלוף: משרד העבודה?
נתנאל לפידות: משרד העבודה.
אלי אלאלוף: אתם יודעים?
אלי אלאלוף: אלה תנאים סבירים?
אור רוזנמן: אנחנו מפקחים יחד עם רשות ההגירה על תנאי העובדים.
אור רוזנמן: עד עכשיו דווקא בענף הבניין, מספר התלונות הוא קטן.
אור רוזנמן: בענפים אחרים אנחנו רואים יותר אבל דווקא בענף הבנייה אין הרבה תלונות.
אפרת לב ארי: אני יכולה להשלים ולומר שאנחנו מעמידים לרשות העובדים קו חם כמובן עם תרגום לסינית, לקבלת פניות ותלונות.
אפרת לב ארי: נוכל להעביר לוועדה.
אפרת לב ארי: פרסמנו לא מזמן נתונים.
אפרת לב ארי: לגבי העובדים בהסכם החדש זה עוד טרי, הם רק מתחילים להגיע.
אפרת לב ארי: היו שיחות מקדימות עוד מסין כשהם שאלו שאלות והתעניינו לגבי הזכויות שלהם בעיקר.
אפרת לב ארי: נוכל להעביר למזכירות הוועדה את הדוח שלנו, של הקו החם.
אפרת לב ארי: יש הרבה מה לראות.
אלי אלאלוף: יספיק לנו אם תעבירו לנו אחת לשישה חודשים.
אפרת לב ארי: אני חושבת שאנחנו מפרסמים אחת לשנה אבל במידת הצורך אפשר לעשות גם קודם.
אלי אלאלוף: אל תעשו במיוחד בשבילנו אבל כדאי שנדע.
אלי אלאלוף: הדוח לגבי תאונות העבודה בקבוצות האלה, זה מאוד חשוב לנו.
אלי אלאלוף: יש לנו ועדת משנה בראשותו של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וכדאי שתעבירו לו את הנתונים.
נעה בן שבת: מבחינת התלונות, זה כולל גם תאונות עבודה?
אפרת לב ארי: זה משרד העבודה.
אפרת לב ארי: אנחנו לא עוסקים בבטיחות.
נעה בן שבת: תוכלו לחלט את הערובה, תחשיבו את זה כהפרת זכויות או תחשיבו את זה כהפרת הוראת בטיחות?
אפרת לב ארי: הפרת הזכויות היא לפי חוק זה, חוק העובדים הזרים.
אפרת לב ארי: אין כאן עניין של בטיחות בעבודה.
אפרת לב ארי: בטיחות בעבודה, זאת לא הסמכות שלנו, של רשות האוכלוסין וההגירה.
אור רוזנמן: בטיחות נעשית באופן נפרד.
אור רוזנמן: אנחנו היום בנינו את מערך האכיפה של בטיחות בעבודה וזה מערך שהתחיל לפעול ממש לאחרונה והוא עושה באופן עצמאי את כל מה שקשור לאכיפת בטיחות בעבודה.
נעה בן שבת: אני לא מסכימה שהפרת הזכויות היא רק לפי חוק זה.
אפרת לב ארי: אם אני לא טועה, זה הנוסח.
נעה בן שבת: להבטחת מילוי חובותיו של מעסיק כלפי עובד זר.
יצחק גורביץ: מבחינתנו, על העובדים האלה זה חל.
יצחק גורביץ: על כל העובדים בענף הבנייה.
יצחק גורביץ: גם זרים, גם פלסטינים, גם ישראלים.
יצחק גורביץ: אותו הסכם קיבוצי, צו הרחבה.
יצחק גורביץ: אנחנו מקפידים ומבקשים להקפיד על הזכויות ואני מניח שגם כאן
יצחק גורביץ: עורך דין שי סומך יכול להעיד שאנחנו דואגים שישולם להם כל מה שמגיע להם.
נעה בן שבת: אם אפשר לשאול לגבי תוקף התקנה.
נעה בן שבת: כיוון שההיתר הוא לחמש שנים, אתם אומרים שגם התקנות הן לחמש שנים.
נעה בן שבת: אם תצטרכו לחלט למשל את הערובה בתום חמש שנים, יתכן שצריך להאריך בשנה נוספת את התוקף.
נתנאל לפידות: תוקף התקנה הוא לחמש שנים אבל הערובה צריכה להיות לשנה מעבר לכך.
נעה בן שבת: נכון, אבל כדי שתוכל להשתמש בסמכויות החילוט.
שי סומך: אולי אפילו שבע שנים כי חלק מהחברות עוד לא התחילו.
אפרת לב ארי: עדיין לא הגיעו.
שי סומך: אולי אפילו שבע שנים.
שי סומך: יש חברות שעדיין לא התחילו להעסיק עובדים.
אלי אלאלוף: שבע.
אלי אלאלוף: מי בעד אישור הצעת תקנות עובדים זרים (ערובה) (הוראת שעה), התשע"ח-2018 כפי שהוקראו ותוקנו תוך כדי ההקראה?
אלי אלאלוף: בעד – פה אחד תקנות עובדים זרים (ערובה) (הוראת שעה), התשע"ח-2018 נתקבלו.
אלי אלאלוף: בהצלחה לחברות.
אלי אלאלוף: אנחנו זקוקים להן ולעובדים שלהן, שיהיו בריאים.
נורית קורן: אני פותחת את הישיבה של ועדת המשנה לבחינת הרפורמה בבריאות הנפש, היום ה-15.5.2018, א' בסיון התשע"ח, השעה 12:40.
נורית קורן: היום הנושא שלנו הוא זינוק בצריכת נוגדי דיכאון ודיכאון בקרב נשים בתקופה שסביב הלידה.
נורית קורן: בחרתי לעשות את שני הנושאים האלה יחד כי עד שקיבלתי אישור לבוא ולדבר על דכאון לידה, ואני חושבת שזה די חשוב, שאם לא מאבחנים כמו בן אדם, מה צריך הבן אדם עצמו לקבל, האבחנה היא לא נכונה, מה צריך הבן אדם לקבל וישר נותנים תרופות, כמו בכתבה שהייתה ב-YNET, אז חבל שאנשים יקבלו תרופות ללא צורך.
נורית קורן: בואו נדון קודם כל בנושא של נתינת נוגדי דיכאון יותר מאשר הטיפול עצמו, אני אחלק את זה בערך משהו כמו 20 דקות נקדיש לזה ואז נלך לנושא שלדי
נורית קורן: כאון אחרי לידה וכל מה שקורה עם זה.
נורית קורן: אני מקווה שזו גזירה שנוכל לעמוד בה.
נורית קורן: אני דווקא רוצה לשמוע, אני לא חושבת שצריך לומר הרבה דברים בעניין, אנחנו יודעים שהמערכת בדרך כלל כשבנאדם פונה, לא תמיד אפשר לתת לו מענה שאותו מטפל היה רוצה לתת והוא יודע שיש תורים בטיפול, הוא יודע שעד שהבנאדם יגיע, או לפעמים הרופא, אפילו רופא משפחה, ישר אומר "אני אתן מיד תרופה כדי לא להחמיר את המצב עד שהוא יגיע לפסיכיאטר, פסיכולוג, לקבל טיפול נפשי" הדברים האלה קורים הרבה.
נורית קורן: אני רוצה לומר שיש אנשים שכן זקוקים לזה.
נורית קורן: יש אנשים שזקוקים לזה וצריך לשים את זה בצד.
נורית קורן: אבל רוב האנשים לא זקוקים לזה, אנשים יותר צריכים את התמיכה, את השיחות, את הטיפול של להגיע ולדבר עם מישהו והצורך הזה, ולפעמים דווקא הטיפולים האלה לא מקבלים מספיק מענה גם בקופות החולים בגלל התורים הארוכים, ואני חושבת שזו תופעה שאנחנו צריכים לנסות למנוע אותה.
נורית קורן: יש לי כאן את הכתבה של YNET, שנעשתה על ידי רותם אליעזרא, אנחנו לא הזמנו אותה לצערי.
נורית קורן: היא כותבת שיש עליה של 50% בעולם שסובלים מדיכאון וחרדה.
נורית קורן: אנחנו גם יכולים להבין שבעולם שלנו, הוא לא עולם הכי מושלם ובעצם היום הרצון להצליח והרצון להגיע להישגים גם לפעמים מביא את האנשים לחרדה, ויש גם מודעות לדברים האלה ולכן אנשים פונים לטיפול.
נורית קורן: הייתי רוצה לשמוע דווקא ממשרד הבריאות, מפרופ' אורנה דיאב ציטרין, אם את יודעת נתונים על הדברים האלה ואם את יכולה לשפוך אור קצת יותר על התופעה הזאת.
נורית קורן: אני מבקשת רק להציג את השם והתפקיד או שיהיו כאן פעילים, שיאמרו את מי הם מייצגים.
אורנה דיאב-ציטרין: אני רופאה אחראית במרכז הארצי לייעוץ טרטולוגי.
אורנה דיאב-ציטרין: אנחנו נותנים מענה לכ-20,000 פניות בשנה שלנשים מתכננות הריון, בהריון או מניקות, או לגביהן.
אורנה דיאב-ציטרין: אז לא הייתי אומרת שיש זינוק בצריכת נוגדי דיכאון, אבל בהחלט יש עליה הדרגתית, נגיד מסוף שנות התשעים, שגם אנחנו רואים אותה, וזה בדומה למקומות אחרים בעולם, בדומה למה שמתרחש בארצות הברית ובאירופה.
אורנה דיאב-ציטרין: לקראת הפגישה היום אני בדקתי את הפניות למרכז הארצי לייעוץ טרטולוגי עם השנים, מ-1998 עד עכשיו, עד 2017 ומה שאתם יכולים לראות פה, נוגדי דיכאון טריצקלים הם פה, ו-SSRI, זה מה שבעצם אחראי לעליה והיא די התייצבה, בשנים האחרונות לפחות.
אורנה דיאב-ציטרין: אלה פניות על התרופות האלה מכלל הפניות למרכז הארצי לייעוץ טרטרולוגי, מ-1,000 פניות.
אורנה דיאב-ציטרין: בהחלט יש עליה, אבל בשנים האחרונות דווקא התייצבות ולא זינוק.
אורנה דיאב-ציטרין: זינוק ראינו למשל בסטימולנטים, עם מתיל פנידאד יש זינוק, עם נוגדי דיכאון זה בהחלט יציב בשנים האחרונות.
נורית קורן: אני רוצה לדעת על קופות החולים, אבל בטח אין מישהו רפואי שיכול לדבר, מה נעשה תוך כדי הטיפול.
נורית קורן: הכוונה שלי שאם באמת, כמו שהטענה שלי אומרת שלפעמים רופא המשפחה נותן ממש טיפול ראשוני ומעדיף לתת תרופה, זו בעצם הכוונה שלי.
נורית קורן: תציג את עצמך בבקשה.
חנן מוניץ: אני מקופת חולים כללית.
חנן מוניץ: א.
חנן מוניץ: כדאי לדעת שלפחות בעשר השנים האחרונות אנחנו רואים עליה בשימוש בתרופות אנטי דכאוניות של בערך 3% לשנה.
נורית קורן: עליה של 3% כל שנה.
חנן מוניץ: כן.
חנן מוניץ: צריך לזכור שיש גם את הקטע הדמוגרפי, שיש כ-2% עליה באוכלוסייה.
חנן מוניץ: כך שזה לא עליות מסיביות, תופעה שאנחנו מכירים בכל העולם, היא לא תופעה שלנו, אין לה קשר לרפורמה, היא התחילה הרבה לפני הרפורמה, ולקשר את זה לרפורמה - - -
נורית קורן: לא, אני לא מקשרת את זה לרפורמה.
חנן מוניץ: אנחנו יושבים בוועדה למעקב אחרי הרפורמה, הנחתי - - -
נורית קורן: כן אבל בחרתי להביא את זה כי אני חושבת שכן נותנים יותר תרופות.
חנן מוניץ: אוקיי.
חנן מוניץ: אני גם חושב שיש Misnomer בשימוש של תרופות נוגדות דיכאון, היות שאנחנו עוסקים בתרופות שניתנות במגוון גדול מאוד של מצבים, כולל כאב שבכלל לא שייך לבריאות הנפש, או ישירות לא שייך, אבל גם חרדה, שזה מצב הרבה יותר שכיח מדיכאון, גם תסמונות כמו PTSD וכולי, כלומר שהשימוש, נכון – קוראים לזה אנטי דיכאוניים, אבל בלי לראות עבור מה ניתנה התרופה אי אפשר לדעת ואין לנו אפשרות לעשות את החתכים האלה, אבל אנחנו יודעים שההתוויות הרשומות הן מגוונות ולא חד-חד.
חנן מוניץ: עוד נושא, תרופות – רע, טיפול נפשי - טוב, לא מבוססת על שום דבר.
חנן מוניץ: הטיפול הכי טוב זה שילוב בין פסיכותרפיה ותרופות.
חנן מוניץ: כמעט כל עבודה שנעשתה חזרה על זה.
חנן מוניץ: להניח שנותנים במקום, זה בכלל לא נכון.
חנן מוניץ: אני חושב ש אנחנו רואים אחוז גדול מאוד של אנשים שאפילו אצל רופאי המשפחה, ולהזכיר, רופא המשפחה הוא לא טבולה ראסה בבריאות הנפש.
חנן מוניץ: הוא עובר במהלך ההתמחות שלו אחוז עצום של למידה בתחום בריאות הנפש, בלעדיו אנחנו לא יכולים, כדי לסבר את האוזן אנחנו עומדים בתחלואה נפשית של 20%.
חנן מוניץ: במדינות הכי מתפתחות בעולם לא עוברים 6% בשירותים ציבוריים.
חנן מוניץ: כלומר, זה ברור לחלוטין שכמו בכל מחלה ברפואה, כמו סכרת וכדומה, רופא המשפחה הוא מרכזי בטיפול גם בתחום בריאות הנפש.
חנן מוניץ: אי אפשר, כמעט אין אלטרנטיבות פרקטיות בנושא הזה.
חנן מוניץ: באמת, נכון, רוב התרופות הפסיכיאטריות ניתנות על ידי רופא המשפחה או לפחות רופא המשפחה רושם אותן.
חנן מוניץ: למה אני אומר את זה?
חנן מוניץ: כי אנחנו לא יודעים אם זה ניתן על ידי המלצה של פסיכיאטר או ישירות, אין לנו שום מידע על זה.
נורית קורן: אי אפשר לחלק את זה ובעצם לדעת מי נתן.
חנן מוניץ: במילים אחרות ההרגשה היא שההצגה של - - - שצריך לעשות מחקר הרבה יותר מעמיק מאשר להגיד "יותר תרופות" וזהו.
חנן מוניץ: אנחנו בהחלט במצב ש- - -
נורית קורן: הייתה עוד כתבה נוספת אבל היא דיברה על תרופות אחרות, שנותנים יותר מדי תרופות לשיכוך כאבים, אז התופעה קיימת לנטילת תרופות.
חנן מוניץ: אני לפחות לא מתייחס לכתבות כאל משהו מדעי.
נורית קורן: מדעי לא, אבל זה מחקר שבכל זאת נעשה משהו.
נורית קורן: תראה, אני יכולה לפנות לאנשי הממ"מ, יושב כאן מהממ"מ, אני לא יודעת אם פנו אליכם בנושא של נוגדי דיכאון, אני לא פניתי, אבל בנושא שלתרופות לשיכוך כאבים למשל, שגם הייתה כתבה.
נורית קורן: מישהו לא פנה, אין לכם גם משהו שאתה יודע שאולי עשיתם מחקר עלזה, צריך לבדוק אם עשיתם.
רוני בלנק: צריך לבדוק.
רוני בלנק: לא ידוע לי.
נורית קורן: אתה לא יודע כרגע.
נורית קורן: לפחות לממ"מ שלנו יש לי כבוד והערכה שהם עושים באמת מחקרים כמו שצריך.