GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאבי ונטורה: בעבר הייתי קבלן שיפוצים והיום יש לי עסק גדול שמשרת את קבלני השיפוצים ואני עובד בהתנדבות בהתאחדות.
שאבי ונטורה: אני קודם כל רוצה לחזק את רועי ואליאב שבאמת עזרו לנו להקים את התאחדות קבלני השיפוצים, למגר את כל החאפרים, לעשות להם כל מיני הכשרות של בטיחות, עבודות בגובה, עזרה ראשונה.
שאבי ונטורה: אני מסתכל כאן עכשיו על כל הדיון ואני אומר שממשלת ישראל מצחיקה אותי.
שאבי ונטורה: שר אחד בונה תקנה לאגד את כל קבלני השיפוצים שיהיו תחת קורת גג ובא חבר כנסת או שר אחר, שר הכלכלה, ורוצה למחוק את התקנה הזאת.
שאבי ונטורה: חבר'ה, אין לכם איזה קבינט של דאתה, שתהיו משתפי פעולה?
שאבי ונטורה: אי אפשר שאחד יבנה והשני יהרוס.
שאבי ונטורה: אתם רוצים שאני אלך ברחוב, באצטדיוני הכדורגל או בין קבלני השיפוצים ואני אומר ששר אחד קבע תקנה והשני מחק אותה?
שאבי ונטורה: בגזרה הזאת – כאשר אנחנו מייצגים באמת שניים-שלושה עובדים - אתם מוחקים את התאחדות קבלני השיפוצים.
שאבי ונטורה: מוחקים.
אלי אלאלוף: ברשותך, כאשר נגיע לסעיף שמדבר על גודל העסק, נדבר על זה.
שאבי ונטורה: בסדר.
שאבי ונטורה: תודה רבה.
יוסף אלקובי: נשיא התאחדות המלאכה והתעשייה.
יוסף אלקובי: אני רוצה לומר לכם שבאמת עצוב מאוד שאנחנו כל כך הרבה זמן מתעסקים בתקנה כל כך מתבקשת וכל כך תומכת בעסקים הקטנים.
יוסף אלקובי: אני מייצג 88 אחוזים מהעסקים הקטנים והבינוניים בישראל.
יוסף אלקובי: השר חיים כץ אמר מפורשות שמי שלא יכול לשלם 700 שקלים, אין לו זכות קיום.
יוסף אלקובי: יצחקי מכיר אותי.
יוסף אלקובי: שנתיים אני בתפקיד ושיניתי את כל התדמית והיא אחרת לגמרי כמו ועדת חריגים.
יוסף אלקובי: יש לי היום בהתאחדות ועדת חריגים.
יוסף אלקובי: כשעסק לא יכול לשלם 700 שקלים, אני יושב ראש של הוועדה, אני מקבל כל טענה שהוא מגיש.
נעה בן שבת: מה עמדתך לגבי זה שעסק שחבר בארגון אחד צריך לשלם את דמי הטיפול לארגון השני?
קריאה: לא קיים בעולם.
קריאה: לא קיים בשום מקום.
אלי אלאלוף: אנחנו לא כאן כדי להגן על אינטרסנטיות מוגזמת.
אלי אלאלוף: אני מקווה כך.
רונן לוי: יושב ראש איגוד המוסכים בישראל.
רונן לוי: כמה עובדות.
רונן לוי: בגרמניה יש כפייה להיות חברים ומשלמים דמי חברות בכפייה לאיגוד המוסכים הגרמני.
קריאה: גם בצרפת.
רונן לוי: בצרפת יש חובת דמי טיפול.
רונן לוי: בשוודיה יש.
רונן לוי: כמעט בכל המדינות.
קריאה: אין חובה בארצות הברית.
קריאה: אין חובה באנגליה.
קריאה: אין דבר כזה שקשור לדמי טיפול ארגוני.
רונן לוי: תבדוק ותראה שיש חובה.
רונן לוי: אולי כדאי שתדייק.
קריאה: אין דבר כזה בעולם.
רונן לוי: תבדקו את עצמכם.
רונן לוי: יש חברות חובה.
קריאה: חברות זה משהו אחר.
רונן לוי: דמי טיפול ארגוני לארגון עובדים, אם הוא לא חבר אצלי לצורך העניין, הוא משלם דאתה.
רונן לוי: מעסיק שמשלם דאתה אצלי, לא מעביר להסתדרות דמי טיפול ארגוני.
קריאה: לא זה מה שאמרתי.
רונן לוי: זה בדיוק מה שאמרת.
אלי אלאלוף: אמרת מה שאמרת.
אלי אלאלוף: הפרוטוקול רושם את מה שאמרת.
רונן לוי: לכן יש כאן הטעיה כי מעסיק שלא חבר אצלנו, הוא משלם דאתה אצלנו, העובד שלו לא מעביר את דמי הטיפול הארגוני.
רונן לוי: אי אפשר להטעות.
אלי אלאלוף: אם זה ויכוח ביניכם, צאו החוצה ותתווכחו.
רונן לוי: מבחינתנו, לשכת המסחר ירושלים, אנחנו ארגון ענפי, הענף שלנו סגור, אנחנו לא הולכים לספר לבקש ממנו דמי טיפול ארגוני.
רונן לוי: אני לא הולך לנגר לבקש דמי טיפול ארגוני.
רונן לוי: אנחנו ארגון שמייצג רק את ענף המוסכים.
רונן לוי: יש 5,000 מוסכים חוקיים בישראל, 5,600, ואני לא הולך למישהו אחר.
אלי אלאלוף: מה ההתייחסות שלך לנקודה הספציפית?
אלי אלאלוף: למה אתה רוצה להגיע?
רונן לוי: מבחינתנו, לנו יש נקודה אחת שמפריעה לנו והיא העניין של הפטור, של ערי המקלט.
רונן לוי: אנחנו נגד ערי המקלט.
נעה בן שבת: ערי מקלט, זאת הנקודה שלנו.
נעה בן שבת: הוא שואל ממה אתה חושש.
נעה בן שבת: אם קובעים כאן בתקנות כל כך הרבה מגבלות על הארגון שאתה יכול להיות חבר בו ולהיות פטור.
רונן לוי: מבחינתי יש כאן הטעיות.
רונן לוי: אני אמרתי שיהיה חבר באיגוד השח-מט, אתה מבחינתי כמו איגוד השח-מט.
רונן לוי: יש לנו חברים בבונים החופשיים.
רונן לוי: מה הקשר?
רונן לוי: אני מייצג אותו ולא אתה.
רונן לוי: אני יושב כאן בחוק הרישוי, אני יושב כאן בוועדות הריכוזיות, אני בונה בתי ספר ולא אתה.
רונן לוי: אני בניתי עד עכשיו 4,000 תלמידים מאפס בחינוך המקצועי במשרד החינוך ולא אתה.
רונן לוי: אתה לא שם, אין לך קשר לענף שלי.
רונן לוי: אם אני אלך לבונים החופשיים, תעשה מה שאתה רוצה, תהיה חבר היכן שאתה רוצה אבל מה הקשר?
רונן לוי: אני מייצג אותו בכל דבר.
אלי אלאלוף: אני חייב לומר לך שהשיטה שלך שאתה מתווכח עם האנשים, זה מחוץ לפרוטוקול ומחוץ לדיון.
אלי אלאלוף: לא הוספת כלום לדיון.
אלי אלאלוף: בשלב זה גמרת לדבר.
אלי אלאלוף: נא להתאפק.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת שרן השכל.
שרן השכל: כמה השגות שיש לי לגבי הדיון שמתקיים כאן בין האנשים שאני רוצה שבאמת ניתן עליהן את הדעת כחברי כנסת.
שרן השכל: לדעתי באמת נעשה כאן משהו לא מוצדק.
שרן השכל: במידה והאיגודים הגדולים, כמו שהם אומרים, בונים את בתי הספר ודואגים לחוזים ובאמת מכל בחינה שהיא עושים מה שצריך, למה שהם לא ירצו לבוא אליהם?
קריאה: למה בכוח?
שרן השכל: אני לא צריכה עזרה.
שרן השכל: בכל מקרה, במידה והם עושים עבודה טובה, אין שום סיבה שאיגוד השיפוצניקים או מישהו שמשפץ לא ירצה להיות חבר ולשלם דמי חבר שם.
שרן השכל: אלי, אתה מכיר עובדים.
שרן השכל: אם אתה עכשיו עובד שעובד, ואני אומרת לך שחלק מהמעסיקים, לא כולם אבל חלקם, אתה לא יכול להשוות, הם גם עובדים מאוד קשה למחייתם.
שרן השכל: אתה יודע מה כמות ההיטלים וכמות המיסים שהם צריכים לשלם ועכשיו אתה מוסיף להם עוד תוספת של 700 שקלים.
שרן השכל: זה לא עומד לבד אלא לצד כמות אדירה של היטלים וכספים שהם צריכים לעמוד בהם.
קריאה: אז תורידי את ההיטלים.
שרן השכל: עם כל הכבוד, אני חברת כנסת.
שרן השכל: יכולתי להתפרץ לדברים שלכם אבל לא עשיתי זאת אלא להפך, הקשבתי.
שרן השכל: אני מבקשת טיפה כבוד למעמד ולא להתפרץ לדבריי.
שרן השכל: כשאתה עובד ואתה משלם להסתדרות כמות של כסף כי אתה אומר שהם מייצגים אותך, הם דואגים לאינטרסים שלך וכולי.
שרן השכל: אם עכשיו לך כעובד יגידו שאתה גם צריך לשלם עוד 50 אחוזים למשרד העבודה כי גם הם מטפלים בהסכמים האלו, אתה חושב שהעובד היה רוצה לשלם את זה?
שרן השכל: איזה מין אינטרס יהיה לך כעובד לבוא ולהישאר חבר נגיד בהסתדרות כשאתה צריך גם כך לשלם פחות כסף כשאתה מתחבר רק נגיד לאיגוד העובדים של משרד העבודה?
שרן השכל: הרי אתה לא תעשה את זה.
שרן השכל: לכן המוטיבציה של מעסיקים, אתה בעצם נועל אותם לתוך מקום אחד שהם לא יכולים באמת לבחור.
שרן השכל: אז מהבחינה הזו באמת, כשאנחנו משיתים בצורה כזו 50 אחוזים תוספת לאיגוד אחר, לא תהיה שום מוטיבציה לארגונים אחרים להצטרף לשם.
שרן השכל: עוד נקודה אחת.
שרן השכל: אם באמת הם יצטרכו לשלם עוד 50 אחוזים, איזו סיבה תהיה?
שרן השכל: קח למשל את איגוד הסוחרים של ירושלים שהתארגנו בהתארגנות עצמאית כזאת, שדאגו לעסקים שלהם אל מול העיריות, אל מול המשרדים וכולי.
שרן השכל: איזה אינטרס יהיה לאיגודים הגדולים, נגיד ללשכת המסחר, להזמין את הנציג של איגוד הסוחרים של ירושלים לבוא ולנהל גם משא ומתן על ההסכמים הקיבוציים?
שרן השכל: הרי בסופו של דבר הם עשו עבודה הרבה יותר גדולה מאשר האיגודים הגדולים האלה.
שרן השכל: הם עבדו אתם ביום יום ובסופו של דבר למה שהם יזמינו אותם לדיונים אם הם בסוף יקבלו גם כך את הכסף הזה?
שרן השכל: האינטרסים שלהם לא יהיו וכאן הסכנה.
שרן השכל: צריך תחרות, התחרות רק מובילה לאיכות יותר טובה, לכך שהמעסיקים יחויבו להצטרף אבל לאיגוד שנותן להם את השירותים הכי טובים.
אלי אלאלוף: אני חייב לומר לכם שמי שמוחא כפיים, בפעם הבאה הוא בחוץ.
אלי אלאלוף: לא שאני לא מזדהה עם הדברים של חברתי.
מיכל בירן: שתי מלים על מה שאמרה שרן.
מיכל בירן: רק חידוד.
מיכל בירן: באופן שאולי יפליא חלק מהאנשים, אבל גם אני בעד תחרות ואני גם בעד תחרות בין ארגונים.
מיכל בירן: אני חושבת שזה מועיל.
מיכל בירן: נראה לי שהסכנה, ואני לא בטוחה שזה לא פתיר למרות שכולם מדברים בטונים גבוהים, נראה לי שכולנו רוצים לראות שאין דברים כמו שיש בארגוני עובדים.
מיכל בירן: יש ארגון עובדים שהפך להיות עיר מקלט למעסיקים, על זה בטח לא נסכים, עד כדי כך שבתי משפט אמרו שהם הגיעו להסכמים גרועים יותר מכפי שהחוק מחייב, וזאת הייתה דרך זולה יותר לאנשים.
מיכל בירן: את אומרת שאם הם מייצגים, למה לא ללכת לזה אבל לפעמים כדי לחסוך כמה גרושים אנשים יעדיפו להיות בארגון שלא באמת דואג להם.
מיכל בירן: אני לא חושבת שזה המצב.
מיכל בירן: אני רק אומרת שבסוף צריכים להיות פרמטרים.
מיכל בירן: כלומר, האם הארגון הזה באמת מועיל ושלא יהיה מצב שרק בשביל לחסוך כמה שקלים יש ארגונים פיקטיביים.
שרן השכל: באותה מידה לומר את זה על הארגונים הגדולים יותר.
אינגריד הר אבן: איגוד המוסכים.
אינגריד הר אבן: חברת כנסת נכבדה, יש כאן איזה בלבול יסודי.
אינגריד הר אבן: התקנות הן מכוח סעיף 33 לחוק הסכמים קיבוציים שמגדיר מיהו ארגון זכאי.
אינגריד הר אבן: ארגון זכאי הוא צד להסכם קיבוצי והוא זה שיכול לגבות את דמי הטיפול הארגוני.
אינגריד הר אבן: כל שרשרת הדוברים האחרונה אינה נמנית על ארגונים זכאים לפי החוק אלא ארגונים שנקראים ארגון אחר.
אינגריד הר אבן: משמע, ארגון טפל, שולי - - -
קריאה: טפל?
קריאה: גם זה כתוב בתקנות?
קריאה: זאת פשוט חוצפה איך שאת מתנהגת.
קריאה: ממש חוצפה איך שאת מדברת.
קריאה: זאת פשוט שערורייה.
קריאה: ממש התבלבלת הפעם.
אינגריד הר אבן: כבוד היושב ראש, אני יכולה לסיים את המשפט?
אלי אלאלוף: את לא יכולה לסיים משפט - - -
אינגריד הר אבן: לא סיימתי.
אינגריד הר אבן: קטעו אותי.
אלי אלאלוף: את לא שמעת שכשאני מדבר לא מפריעים לי?
אלי אלאלוף: אם את מתחילה משפט עם הסתה, עם דברי הבל, בצורה כזאת את לא תסיימי כאן את המשפט.
אינגריד הר אבן: אני יכולה להשלים?
אלי אלאלוף: את לא מדברת יותר.
אלי אלאלוף: לא תדברי יותר.
אלי אלאלוף: אצלי לא יהיה כך.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.
עודד פורר: הדיון הזה מאוד אמוציונאלי.
עודד פורר: אני חושב שכנראה הוא נוגע להרבה מאוד אנשים, למקומות מאוד מאוד חשובים.
עודד פורר: אבל בגדול מהדברים שאני שמעתי כאן עד עכשיו, ואת זה התקנות לדעתי לא עושות, על פניו, יכול להיות שאני אשתכנע שאני טועה ואני באמת באתי לכאן כדי להקשיב, יש כמה דברים שצריך להגדיר מחדש.
עודד פורר: דווקא בהמשך לדברים שאמרה עורכת דין הר אבן, באמת יש אולי מקום להגדיר מחדש מה הם תנאי הסף לארגון יציג.
עודד פורר: איך הוא מאוגד, איך השקיפות שלו, איך בודקים שהארגון הזה מנוהל כמו שצריך.
עודד פורר: אז בהחלט מה שצריך לעשות זה בעצם שלושה פרמטרים.
עודד פורר: האחד, הגדרות לארגון יציג, מהו, מי הוא, מי יכול להיות ארגון יציג, באיזו צורה הוא צריך להתאגד כדי להיות ארגון יציג, כמה חברים צריכים להיות לו.
עודד פורר: בסוף לא יכול להיות שיהיה ארגון יציג שיש בו עשרה חברים כי גם זה לא הגיוני.
עודד פורר: מהצד השני גם לא יכול להיות ארגון יציג שאף אחד לא יודע מה קורה שם.
עודד פורר: פעם שנייה, לקבוע – וכאן אני כן חושב שצריך להיות, ואני אומר את זה כמי שמטפל כל הזמן בעסקים הקטנים – ולחייב את העסקים הקטנים בגובה תשלום מסוים שהוא צריך להיות שווה לכולם ואז אני כבעל עסק אבחר.
עודד פורר: אגב, אני חושב שמה שתואר כאן לגבי ארגוני העובדים הוא נכון.
עודד פורר: אתה יכול לבחור לאיזה ארגון עובדים אתה רוצה להשתייך ולא כל אחד יהיה ארגון עובדים.
עודד פורר: אני, כדי להיות ארגון עובדים מחר, צריך גם לעמוד בכמה תנאי סף.
עודד פורר: צריך לבוא ולהראות שאספתי מספיק, שיש לי מספיק, שעשיתי מספיק.
עודד פורר: בסוף צריכה להיות תחרות על שירות ולא תחרות על המחיר.
עודד פורר: המחיר כן צריך להיות מפוקח במקרה הזה על ידי משרד העבודה והרווחה.
עודד פורר: אלה הפרמטרים שלדעתי לפיהם צריכים ללכת בתקנות.
אלי אלאלוף: יש לכם תשובות?
שלמה יצחקי: אדוני היושב ראש, יש פרמטרים מהו ארגון יציג.
שלמה יצחקי: אין ארגון מעסיקים יציג אבל יש ארגון מעסיקים דומיננטי.
דרור אטרי: אין הגדרה בחוק מהו ארגון יציג.
דרור אטרי: נדייק.
עודד פורר: אני חושב שזה נכון לחקיקה ראשית ולא בהכרח לתקנות.
שלמה יצחקי: חוק ההסכמים הקיבוצים קובע שארגון מעסיקים זכאי לעשות הסכם קיבוצי ואין כאן התערבות אלא יש חופש לעשות הסכמים קיבוציים במדינת ישראל.
שלמה יצחקי: ארגון מעסיקים רשאי לעשות הסכם קיבוצי מול ארגון עובדים.
שלמה יצחקי: ארגון העובדים מכיר בו וכנראה הוא דומיננטי והוא עושה אתו הסכם קיבוצי.
עודד פורר: להצטרף להסכם קיבוצי קיים, אתם בודקים?
שלמה יצחקי: הסכם קיבוצי מיוחד, אפשר להצטרף.
שלמה יצחקי: החוק לא מאפשר את זה.
שלמה יצחקי: להצטרף – לא.
שלמה יצחקי: להיות צד – כן.
קריאה: אפשר לתקן את החוק.
שלמה יצחקי: כמו שאמר חבר הכנסת לגבי ארגון יציג שיש לו רק עשרה חברים.
שלמה יצחקי: כאשר שר העבודה בא להוציא צו הרחבה להסכם קיבוצי כללי - ענפי אגב, בעיקר – הוא בודק האם הארגון הוא דומיננטי על כמה עובדים ומעסיקים ההסכם הקיבוצי הזה באמת חל.
שלמה יצחקי: החוק קובע לשר שישים לב למספר העובדים והמעסיקים.
שלמה יצחקי: זה תנאי סף להוצאת צו הרחבה.
שלמה יצחקי: שים לב למספר העובדים והמעסיקים שההסכם חל עליהם.
שלמה יצחקי: אם אנחנו יודעים שנניח הארגון מאגד רק עשרה אחוזים מהענף, כנראה שר העבודה לא יוצאי צו הרחבה להסכם קיבוצי כזה.
עודד פורר: אבל הוא יכול.
שלמה יצחקי: באופן תיאורטי הוא יכול.
שלמה יצחקי: אני לא מכיר צו הרחבה ב-22 השנים האחרונות שהוצא לארגון הוא לא דומיננטי.
נעה בן שבת: צו הרחבה, אתם גם מפרסמים להערות הציבור.
שלמה יצחקי: בוודאי.
שלמה יצחקי: התנגדויות וכדומה.
שלמה יצחקי: יש תהליך להוצאת צו הרחבה.
שלמה יצחקי: דיברו כאן על ארגוני עובדים וארגוני מעסיקים.
שלמה יצחקי: אדוני, יש הבדל.
שלמה יצחקי: כאשר עובד חבר בארגון עובדים, אז ארגון העובדים הכללי מטפל בו, בעובד.
שלמה יצחקי: עושה הסכמים קיבוציים.
שלמה יצחקי: לגבי ארגוני מעסיקים בתקנות האלה, ואגב, אלה תקנות קיימות, אנשים כאן חושבים שאנחנו הולכים לשנות סדרי עולם.
שלמה יצחקי: אנחנו הולכים לתקן סדרי עולם ולא לשנות.
קריאה: אם הוועדה הזאת לא תעשה כלום, התקנות האלה ייוותרו ויהיו הרבה עיוותים שאתם לא מסכימים להם.
עודד פורר: למה לא בחקיקה?
עודד פורר: משרדי הממשלה לפעמים מובילים חקיקה.
קריאה: אנחנו חושבים שצריך לתקן את התקנות אלא אם כן אתה רוצה לבטל בכלל את דמי הטיפול.
שלמה יצחקי: אדוני היושב ראש, אני רוצה לעשות הבחנה בין עובדים ומעסיקים.
שלמה יצחקי: כאשר מדובר בנושא של דמי טיפול מעסיקים, מדובר באותו ענף עבודה.
שלמה יצחקי: בדעת מתקין התקנות לא עלה למשל שמלונאי יהיה חבר בהתאחדות הקבלנים.
שלמה יצחקי: זה לא עלה בדעתו אבל על פי התקנות הקיימות היום זה אפשרי ואז הוא פטור מדמי טיפול.
שלמה יצחקי: אם מלונאי הולך להיות חבר בהתאחדות הקבלנים, לפי התקנות הקיימות הוא פטור מדמי טיפול ואת זה אנחנו רוצים לתקן.
יוסף נעים: 30 שנים הייתי באיגוד המוסכים, 10 שנים בלשכות המסחר, והיום הקמנו קבוצה של צמיגאי הרכב והבטיחות בישראל בה חברים עשרות חברים שאת חלקם הגדול העברתי למשרד התחבורה עם השמות, עם הקבלות ושמות מי שמשלם.
יוסף נעים: כיום יש בישראל כ-6,000 מוסכים.
יוסף נעים: אני לא מאמין שאפילו 1,000 מאוגדים ואפילו הרבה פחות מ-1,000.
יוסף נעים: אני לא מדבר על בתי משפט שמאלצים אותם לשלם דרך בית המשפט.
יוסף נעים: שאלה מהותית.
יוסף נעים: אם אנחנו היום רוצים להתאגד להיות חברים בלשכות מסחר, במקרה שלנו ירושלים, בגלל סל ההטבות שאומר שאם הייתי בארגון אחר, אחד העובדים הסתבך במשהו ואמרו לו שהוא יקבל כאן ייעוץ רבע שעה אצל עורך הדין ואחר כך תיקח אותו פרטי או תיקח מישהו אחר באופן פרטי ותשלם לו עשרות אלפי שקלים.
קריאה: מי אמר דבר כזה?
יוסף נעים: אני מדבר על המעסיקים.
יוסף נעים: כשאני בא ללשכת המסחר בירושלים ואומרים לי שיכול מחר לעוף גלגל ועשית פשלה כמעסיק, אנחנו מטפלים בך עד הסוף.
יוסף נעים: כלומר, בתי משפט והכול.
יוסף נעים: מה קורה כאן עכשיו?
יוסף נעים: איגוד המוסכים שולח משפטים לכולם בעשרות אלפי שקלים.
יוסף נעים: יש כרגע עשרות אנשים שקיבלו מכתבים לשלם לאיגוד כזה ואחר, במיוחד באיגוד שאני הייתי בו ואני אומר דבר פשוט.
יוסף נעים: אנחנו רוצים בסך הכול את הזכות להתאגד היכן שוב לנו והיכן שמיטיבים אתנו.
יוסף נעים: היכן שלא לוקחים את הכסף שלנו.
יוסף נעים: הרי על מה בסוף מדובר?
יוסף נעים: 25,000 עסקים, 250,000 עובדים, מדובר במיליונים כאשר כולן אגודות עותומניות.
יוסף נעים: כשאני הייתי ודרשתי שקיפות לכסף, לא נתנו לי.
יוסף נעים: ב-15 במרץ 2007 פרשתי מאיגוד המוסכים ויש לי את כל החומר שאני מתחייב להעביר אותו ליושב ראש.
קריאה: זרקו אותך.
יוסף נעים: היום איגוד המוסכים חיפה ובאר שבע, אני אקח את התביעה המשפטית ואני מתחייב להעביר ליושב ראש.
יוסף נעים: על מה?
יוסף נעים: על שקיפות לכסף.
יוסף נעים: מה אנחנו רוצים?
יוסף נעים: להיטיב עם העסקים שביום יום כבר נגמרים.
יוסף נעים: אין יותר עסקים.
יוסף נעים: תסתכלו על הצמיגיות.
יוסף נעים: היום היבואנים מוכרים את הצמיגים לכל דורש.
יוסף נעים: כלומר, אם אני לא מתקן פנצ'ר, אני סוגר את העסק.
יוסף נעים: כלומר, אותו ארגון צריך להילחם בשבילי.
יוסף נעים: מי נלחם בשבילי?
יוסף נעים: מי שנותן לי הטבות.
יוסף נעים: עם עשרות עובדים שלי באתי ללשכת המסחר בירושלים אבל לא פסחתי על זה, אמרתי גם כמה חברים אצלי באיגוד והעברתי את זה למשרד התחבורה.
יוסף נעים: מישהו יכול להגיד כמה חברים יש באיגוד המוסכים?
יוסף נעים: למה זה לא רשום באינטרנט?
יוסף נעים: רק מי שמשלם.
יוסף נעים: לא מי שחבר מלפני 40 שנים.
יוסף נעים: משלם, יש לו זכות לקבל שירות.
יוסף נעים: אני רוצה שקיפות.
נעה בן שבת: רציתי לשאול מה אתה משיב למי שאומר שיהיו ארגונים קיקיוניים שרק יהוו מקלט ולא יטפלו.
יוסף נעים: אני אענה.
יוסף נעים: אם יש היום 5,000-6,000 מוסכים ואולי אני טועה – אבל נדע רק אם נראה שקיפות – יש 500 במוסכים, מה זה אומר?
יוסף נעים: שאיגוד המוסכים לדעתי הוא לכאורה נותן שירות לא טוב.
יוסף נעים: אבל אם השירות היה טוב והיינו מבוססים על שירות טוב, כולנו, כולל אני, היינו שם.
נעה בן שבת: איך אפשר למדוד את השירות הטוב?
יוסף נעים: לפי אחוזים.
נעה בן שבת: לפי הקריטריון של טיפול ביחסי עבודה?
יוסף נעים: אני לא מוסך.
יוסף נעים: אני צמיגייה.
יוסף נעים: אני בית מלאכה לצמיגים ואני בכלל לא מוסך.
יוסף נעים: אל תשוו אותי למוסך.
קריאה: אתם נותנים שירות משפטי?
יוסף נעים: כן.
יוסף נעים: אנחנו נותנים שירות משפטי.
שלומי פריזט: אני כלכלן.
שלומי פריזט: אני מייצג בדיון הזה את התאחדות המלאכה והתעשייה.
שלומי פריזט: אני חושב ששמענו כמה דברים שהם דברים חשובים.
שלומי פריזט: כמה עניינים עובדתיים וכמה עניינים רעיוניים.
שלומי פריזט: הראשון, נושא ה-50 אחוזים תוספת.
שלומי פריזט: למיטב הבנתי, ויתקנו אותי האנשים אם אני טועה, אלה לא 50 אחוזים תוספת אלא זה פיצול של דמי הטיפול הארגוניים בין ארגון אחר לארגון.
שלומי פריזט: דבר נוסף ששמענו עכשיו ממר יוסף נעים שאמר מאוד יפה את ההבדל הבסיסי בין השירות הפרטי שהוא מקבל כבעל עסק, אם לעובד קרה משהו וצריך עורך דין, אם צריך ללכת לבית המשפט בשביל עסק ספציפי, בשביל עובד ספציפי.
שלומי פריזט: זה מוצר שהוא נקרא מוצר פרטי.
שלומי פריזט: קונים אותו בשוק הפרטי.
שלומי פריזט: גם עורך שטרום נתן דוגמאות למוצרים פרטיים כמו תיאטרון וכמו כדורגל.
שלומי פריזט: כל אחד קונה מה שהוא רוצה.
שלומי פריזט: ההבדל בין טיפול ארגוני, ולכן יש דמי חבר, משלמים דמי חבר למי שנותן לך את הטבות.
שלומי פריזט: צריך להבדיל בין זה לבין הייצוג הארצי הכללי הארגוני מול נניח המדינה לבוא לכנסת.
שלומי פריזט: זה לא קשור לעובד ספציפי.
שלומי פריזט: זה קשור לייצוג ארצי לגבי חקיקה, לגבי תקנות בטיחות בעבודה, דברים שחלים על כולם כל הזמן.
שלומי פריזט: לכן לא צריך לשלם דמי חבר.
שלומי פריזט: זה מוצר ציבורי.
שלומי פריזט: את המוצרים הציבוריים האלה מייצרים הארגונים היציגים הגדולים ואין לזה שום קשר לדמי חבר.
שלומי פריזט: תשלם דמי חבר, תקבל עורכי דין ממי שאתה רוצה.
שלומי פריזט: זה לא קשור לדמי טיפול ייצוגיים ומאוד חשוב להבדיל בין הדברים האלה.
שלומי פריזט: בקונטקסט הזה הייתי נותן דוגמה.
שלומי פריזט: יש מיסים מוניציפאליים כמו ארנונה.
שלומי פריזט: עיריית חיפה גובה ארנונה בשביל לטפל בעניינים ספציפיים פרטניים של חיפה.
שלומי פריזט: עיריית חיפה לא גובה מע"מ ולא גובה מס הכנסה ולא גובה מס רכוש.
שלומי פריזט: את זה גובה מדינת ישראל.
קריאה: מה ההשוואה הזו?
אלי אלאלוף: עוד חמש דקות אני נאלץ לסגור את הישיבה.
שלומי פריזט: אני אסביר לחבר הכנסת ששאל אותי מה הקשר.
שלומי פריזט: המדינה מספקת מוצרים שהם מוצרים ארציים לכולם, כמו ביטחון.
שלומי פריזט: עיריית חיפה לא מספקת ביטחון.
שלומי פריזט: לכן אני חושב שבנושא של דמי טיפול, מכיוון שלא מוסיפים כסף לעסק, אין שום הגיון לפטור מדמי טיפול ארגוניים עסק שבוחר ללכת ללשכת חיפה או ללשכת ירושלים או ללשכה אחרת, אבל יש אולי הגיון לתת לו לשלם דמי חבר כדי לקבל את ההטבות עליהן דיבר מר נעים ממי שהוא רוצה.
רן קויתי: משרד הכלכלה בעמדה שתחרות היא דבר טוב.
דבורה ספיר אליעזר: אני מבקשת להשיב על כמה דברים שנאמרו וגם להעלות תהיות בקשר לנושאים השונים.
דבורה ספיר אליעזר: כפי שאמרנו, אנחנו באנו לדיון פתוחים אבל יחד עם זאת אני רוצה כן לומר מספר נקודות.
דבורה ספיר אליעזר: שאלת על פיקוח על ארגוני המעסיקים.
דבורה ספיר אליעזר: אני חוזרת על דברים שאמר מר יצחקי.
דבורה ספיר אליעזר: לא כל ארגון יכול להיות צד להסכם קיבוצי שהורחב.
דבורה ספיר אליעזר: הארגון שהוא צד להסכם קיבוצי שהורחב נבחן במסגרת התנאים להרחבה.
דבורה ספיר אליעזר: בנוסף לכך, תקנה אנחנו מוסיפים בתקנות שעוד לא דנו בה קובעת שארגון מעסיקים שחתום על הסכם קיבוצי שהורחב ולא פועל ביחסי עבודה במסגרת שבע שנים, הוא לא יוכל להמשיך לגבות גם אם הוראות אותו הסכם קיבוצי יתחילו לחול על העובד.
דבורה ספיר אליעזר: כך שזה לא קיים היום בתקנות.
דבורה ספיר אליעזר: אותו אחד שחתם ב-1979 על הסכם קיבוצי, היום יכול 40 שנים לגבות דמי טיפול.
דבורה ספיר אליעזר: זה משהו שעושים בתקנות האלה.
דבורה ספיר אליעזר: הדבר השני שקשור לפיקוח.
דבורה ספיר אליעזר: התקנות האלה מ-1977 מאפשרות לארגוני מעסיקים לגבות כספים.
דבורה ספיר אליעזר: יחד עם זאת, אני רוצה להזכיר שאנחנו במסגרת יחסי עבודה ויחסי העבודה אמורים להיות אוטונומיים.
דבורה ספיר אליעזר: מדינת ישראל חתומה על אמנות בינלאומיות שבארגון העבודה הבינלאומי.
דבורה ספיר אליעזר: היא לא חתומה.
דבורה ספיר אליעזר: היא אשררה את האמנות האלה שמדברות על כך שהממשל לא אמור להתערב או ההתערבות אמורה להיות ממש זעירה כאשר מדובר ביחסי עבודה אוטונומיים של ארגוני מעסיקים או של ארגוני עובדים.
דבורה ספיר אליעזר: אני אומרת את הדברים האלה לא כדי שלא תחשבו על הוראות שאולי אפשר להכניס אלא שתשימו לב שהדברים צריכים להיעשות שם.
דבורה ספיר אליעזר: הדבר השלישי שאני רוצה דבר עליו.
דבורה ספיר אליעזר: זה נכון שבדוח יצחקי לא נרשם נושא התשלום של מחצית מדמי הטיפול.
דבורה ספיר אליעזר: מטבע הדברים, הדוח יצא למיטב זיכרוני ב-2007 והיו דיונים מאז שהתגלגלו והמשיכו במשך כל השנים עד היום.
דבורה ספיר אליעזר: כלומר, לא הייתה שנה שלא התעסקנו בנושא דמי טיפול, לא רק בכנסת אלא גם מחוץ לכנסת ובממשלה.
דבורה ספיר אליעזר: אכן הקשבנו לטענות ארגונים אחרים שהעלו את טענת עיר המקלט וניסינו לבדוק איך אפשר מצד אחד כן לתת את הפטור ומצד שני למנוע את עיר המקלט הזאת.
דבורה ספיר אליעזר: אני מחזירה אותנו למסגרת בה אנחנו נמצאים למסגרת חוק הסכמים קיבוציים.
דבורה ספיר אליעזר: אנחנו רוצים לשמר גם יחסי עבודה קיבוציים תקינים ולכן גם מהבחינה הזאת, לא רק מבחינת המבט של המעסיק ושל העוסק שבוודאי יכול להיות שארגון שהוא לא באמת ארגון שמעסיקים משלמים את מטרותיו, שהוא מייצג אותו כמעסיק, אלא גם מבחינת יחסי עבודה קיבוציים.
דבורה ספיר אליעזר: אנחנו רוצים ארגונים שידעו לפעול למען מערכת יחסי העבודה הקיבוציים ולקדם.
דבורה ספיר אליעזר: אנחנו מאמינים שיחסי עבודה קיבוציים, כשהם וולנטריים והם הסכמיים ונכונים, מקדמים גם את העובדים וגם את המעסיקים.
רן קויתי: משרד הכלכלה בעד תחרות ושהתחרות תהיה טובה והוגנת.
רן קויתי: מרגע שיש תחרות, הכול עובד הרבה יותר טוב.
רן קויתי: זו העמדה העקרונית שלנו.
רן קויתי: יש כאן עניין של ארגונים, כאשר מדברים על ארגונים קיקיוניים.
רן קויתי: אנחנו התעקשנו עם משרד העבודה שהנושא של התשלום יהיה תשלום קבוע.
רן קויתי: לא תשלום שהוא מינימום אלא סכום קבוע.
רן קויתי: ברגע שהסכום הוא קבוע, התחרות היא כבר לא על התעריף.
רן קויתי: התעריף הוא קבוע.
רן קויתי: התעריף הוא 216 שקלים.
רן קויתי: התחרות היא על האיכות.
רן קויתי: לכתחילה יש יתרון לארגונים גדולים.
רן קויתי: ארגון גדול, יש לו כסף, יש לו משאבים והוא יכול לתת שירותים הרבה יותר משמעותיים, ויש חסרון לארגונים הקטנים.
רן קויתי: אין כאן שום עדיפות שצריכה להינתן לארגונים הקטנים כתוצאה מזה אבל ברור שלא צריך לשים חסם.
רן קויתי: לא צריך להגיד שהוא צריך לשלם עוד 50 אחוזים לארגון אחר שהוא ארגון גדול וכך לייצר מצב שהתחרות היא כבר לא הוגנת.
קריאה: בזמנו משרד הכלכלה קבע את זה.
קריאה: הוא צודק במאה אחוזים.
קריאה: המשרד עשה את השיקולים וחזר בו.
נעה בן שבת: כאן הייתה הצעה לקבוע מחיר אחיד לדמי החבר.
אלי אלאלוף: חשבתי שזה יהיה יותר קל, שאולי נגיע לחלק מהתקנות עליהן נוכל להצביע אבל אמרו לי שאני אופטימי ואני עכשיו קצת בדיכאון לעומת הציפיות שלי, אבל זה לא נורא.
אלי אלאלוף: אני חושב שאנחנו נמצאים במצב, למרות העבודה שאני באמת מעריך אותה מאוד, אבל כאחד שלא היה בעולם הזה של מעסיקים – למרות שבתפקידי האחרון העסקתי כמה אלפים – לא ידעתי שצריך דמי ארגון.
אלי אלאלוף: תאמינו לי, אף אחד לא רצה לעזוב את הארגון בו הייתי.
אלי אלאלוף: אבל יש לי הרגשה עכשיו שכל אחד יש לו את ההגדרות מה הוא היה רוצה לראות בתקנות.
אלי אלאלוף: אני הייתי אומר, למרות שאלה תקנות וזה לא מקובל בדרך כלל שתקנות יתחילו בהגדרות, הייתי רוצה שנעשה אולי הגדרות.
אלי אלאלוף: זה יקל יותר מאשר חקיקה.
עודד פורר: אני אתך בעניין הזה.
אלי אלאלוף: אם היו לנו הגדרות שהיינו מתווכחים עליהן, היה לנו בסיס משותף למה להתייחס, אז היינו יכולים לרוץ הרבה יותר מאשר במצב בו אנחנו נמצאים.
אלי אלאלוף: אני ממש לא שמעתי שום חידוש לעומת הדיון הקודם וגם לא הרגשתי שהתקדמנו.
אלי אלאלוף: ההתקדמויות הבסיסיות שהיו זה מה שהמשרד החליט אבל זה השאיר הרגשה לא טובה לכל השותפים לדיון הזה.
אלי אלאלוף: לכן אני מציע שנשב אנחנו עם כמה חברי כנסת שימצאו לנכון, שנשב עם משרד העבודה בנושא הזה, שניכנס לסוגיות השונות שאנחנו רשמנו אותן לעצמנו.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, היועצת המשפטית ששאלתי אותה, אמרה שנרשום אותן.
אלי אלאלוף: לא הגענו למספר שלוש.
אלי אלאלוף: אנחנו נשב על זה יחד אתכם ונביא הגדרות בסיסיות שמקובלות על חברי הכנסת ועל המשרד שוודאי יקבלו את התמיכה של השר וזה תפקידכם להביא אותן.
אלי אלאלוף: נחזור לדיון בנושא הזה כמה שיותר מוקדם כי אני הייתי רוצה שנסיים את זה, אם אפשר עוד במושב הזה.
אלי אלאלוף: היום 29 במאי 2018, ט"ו בסיון תשע"ח, השעה 11:35.
אלי אלאלוף: אנחנו בהצעת חוק על חלוקת החיסכון הפנסיוני בין בני זוג.
אלי אלאלוף: הצעת חוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין ואלי אלאלוף.
אלי אלאלוף: אני מקווה שנגמור את זה היום.
מרב מיכאלי: כן, אינשאללה.
אלי אלאלוף: את רוצה לפתוח או ישר לגשת ליועצת המשפטית שתסביר לנו?
מרב מיכאלי: רק להגיד שאני מצטרפת למשאלתו של אדוני שנגמור את זה היום, ורק להזכיר את חברת הכנסת זהבה גלאון כמובן.
מרב מיכאלי: זאת הצעה שהגשנו ביחד, היא ואני.
מרב מיכאלי: ולהגיד שיש פה כל מיני שינויים שאנחנו רוצות להכניס בשביל שבאמת החוק יגשים את מטרתו, שזאת מטרת ההארכה, וזאת מטרת החקיקה הזאת.
מרב מיכאלי: אז, בבקשה.
אלי אלאלוף: שניזהר לא להכניס לפה עלות תקציבית, כי אז הכול יידחה.
מרב מיכאלי: זה תמיד נכון, כי התקציב לא נועד אחרי הכול בשביל שיוציאו אותו.
אלי אלאלוף: אמרתי במיוחד שאין עלות תקציבית.
נעה בן שבת: כפי שנאמר, בהכנה לקריאה הראשונה העלה משרד האוצר שתי הערות, ואחרי הקריאה הראשונה גם קיימנו פגישה.
נעה בן שבת: כמובן שחברי הכנסת קיימו את הפגישה והשתתפתי בה, ודנו בשתי ההערות של משרד האוצר.