GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קורן: לימור, אנחנו עוד נדון בזה.
נורית קורן: בבקשה
שגית ברמי: אני ממייסדות עמותת "אמא יקרה".
שגית ברמי: אני חוויתי שני דיכאונות מאוד מאוד קשים ואושפזתי באשפוז יום פעמיים.
שגית ברמי: אני רוצה להגיד שאושפזתי כבר בהריון בבית החולים סורוקה, אבל המענה בכלל לא היה מתאים מכיוון שלא אושפזתי עם נשים בהריון, אני אושפזתי עם ילד בן 18, עם קשיש בן 70, ולא היה מענה במיוחד שקשור להריון.
שגית ברמי: מעבר לזה, הגעתי למחלקת הריון בסיכון גבוה לפני שחליתי בדיכאון, מכיוון שחוויתי לידה שקטה ובעצם הדיכאון הוא פוסט טראומה של הלידה השקטה שעברתי, לידת תאומים, ואני רוצה להגיד לכם שאוקיי, אז טיפלו בי בפן הרפואי אבל אף רופא לא חשב שצריך לעבד את הטראומה ולזהות, לשים אותי בסוג של קבוצת סיכון שאולי אני אחטוף דיכאון באיזה שהוא שלב, או בהריון או לאחר הלידה, ונזקקתי לאחר הלידה לטיפול של נזעי חשמל כדי לצאת מהדיכאון הזה.
שגית ברמי: ממש כואב לי לשמוע ואני רוצה להגיד שקיימת עוד מרפאה שכיום מטפלת בדיכאון אחרי לידה במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע, שמנוהלת על ידי ד"ר ציפי פרנקל שטיפלה בי, אבל המענה הוא אפסי.
נורית קורן: צריך להיות יותר.
פנינה תמנו: אפסי.
פנינה תמנו: גם כשעושים גוגל, גבירתי היושבת ראש, רציתי לראות כמה זה נגיש.
פנינה תמנו: בהתחלה מופיעים כמובן גורמים פרטיים, ולא לכולן יש כסף.
פנינה תמנו: ואז כשאני נכנסת למשרד הבריאות, את מסתכלת על דיכאון אחרי לידה ודיכאון במהלך ההיריון, את יורדת למטה, הם נותנים לך עצות, איך את מזהה אם את בדיכאון, איך לא, אבל הם לא משאירים כתובת לאן לפנות.
פנינה תמנו: אותה אישה במצוקה שעושה, הולכת לגוגל, מגייסת את הכוחות שלה ורוצה עזרה, זה פשוט בושה וחרפה.
אורנה דיאב-ציטרין: יש סרטונים שלנו גם.
פנינה תמנו: אבל זה לא הסרטונים, אותה אישה רוצה כתובת.
נורית קורן: אני קודם כל מתנצלת בפני אנשי המקצוע.
נורית קורן: בעצם מה שקרה פה היום, אנחנו רק העלינו את זה לסדר היום הציבורי ואני מקווה שאנחנו ניקח את זה יותר הלאה.
נורית קורן: אנחנו יודעים בוודאות שאין לזה מספיק טיפול, אין לזה מספיק מודעות גם כן, אנחנו צריכים להעלות את המודעות גם בקרב נשים הרות כדי שתדענה שאפשר שזה יכול להיות, כי אנחנו יודעים הרי שיש שינוים הורמונליים, שינויים גופניים, ואנחנו לא נתכחש לזה.
נורית קורן: אחר כך יש טראומות, כמו שאת סיפרת פה וליבי איתך, על לידה שקטה, שבאמת צריך לתת מענה ואת באמת נמצאת בקבוצת סיכון.
נורית קורן: אני מבקשת ממשרד הבריאות כמו שקראה כאן חברת הכנסת תמנו-שטה, היא ראתה שאין באמת שם מספר טלפון, ישר אחרי כל ההסברים מה לעשות ואיך לעשות, תראו להכניס שם טלפון כדי שאנשים לא יחפשו, ולי חשוב שבמענה הקולי הזה יהיה מישהו שרגיש מאוד, ומבין כדי שהוא יוכל לתת מענה באותו רגע.
נורית קורן: קופות החולים, אני ממש מבקשת, אם יש נשים הרות, לתת הנחיה לרופאים שאם יש נשים הרות או נשים שמיד אחרי לידה, שאומרות שיש איזה קושי, יש איזה לחץ, יש איזה מתח, יש משהו שהן אפילו לא יודעות לזהות, לאפשר להן להגיע מיד לרופא כדי שיקבלו טיפול על מנת שהנשים ידעו בדיוק שהן יכולות לפנות, ובואו נפזר את הערפל מעל הסטיגמה הזאת ואת הערפל מעל הדבר הזה.
נורית קורן: אני מודה לכולכן, הדיון נעול.
אלי אלאלוף: צהריים טובים חברים, בואו נתחיל.
אלי אלאלוף: אנחנו ב-8.5.2018, כ"ג באייר תשע"ח.
אלי אלאלוף: השעה היא 11:36.
אלי אלאלוף: הדיון הוא לשעה.
אלי אלאלוף: הקושי בגיוס רופאים בפריפריה, אז כל החברים שהציעו את הדיון הדחוף פה.
אלי אלאלוף: יעל גרמן, חברת הכנסת לאה פדידה, חבר הכנסת אלחרומי סעיד, חברת הכנסת נאוה בוקר שלא פה.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת חמד עאמר.
אלי אלאלוף: אני שמח שמקיימים דיון כזה על הפריפריה.
אלי אלאלוף: הנושא הוא באמת קשה, חשוב.
אלי אלאלוף: זה חלק מההרגשה של לחיות בפריפריה.
אלי אלאלוף: אני לא חושב שהחברים שנמצאים פה תקועים במרכאות בפריפריה.
אלי אלאלוף: יש יתרונות רבים, ואנחנו יודעים שמערכת הבריאות בפריפריה היא פחות טובה מאשר במרכז הארץ, גם אם יש חלקים במרכז הארץ שהם גם כן מוזנחים.
אלי אלאלוף: הנושא של הרופאים זה דבר מרכזי.
אלי אלאלוף: אני יכול להגיד לכם דוגמא אישית, אני לפני שבועיים רציתי בדיקת עיניים.
אלי אלאלוף: טלפנתי לקופת חולים, נרשמתי, קבעו לי לסוף יוני ואחר כך שאלו אם אני רוצה לבוא לירושלים, אמרתי כן, יש לפעמים.
אלי אלאלוף: אז נעשה בירושלים, אבל היה רק במזרח ירושלים.
אלי אלאלוף: האמת שלא התלהבתי.
אלי אלאלוף: בכל מקרה, זה היה לפחות חודש.
אלי אלאלוף: אז לצערי נאלצתי לנצל קשרים אישיים, יש לי דבר כזה.
אלי אלאלוף: אבל זה רק אומר או שחסר רופאים, או שחסר תקציב.
אלי אלאלוף: ביחד חייבים לפתור את הבעיה הזאת.
אלי אלאלוף: גם המשרד מודה בזה וגם קופות החולים, אבל יש מאמץ לעשות.
אלי אלאלוף: אני מאשים את טכניקת המחשב, שגם כן לא מנצלת מספיק, אלא שהם לא באים, ואז במקומם זה מאוחר מידי.
אלי אלאלוף: אנשים לא מטלפנים, ואז זה מאוחר מידי.
אלי אלאלוף: כשלא רשומים מראש לא מקבלים.
אלי אלאלוף: זה ממש, אני מרגיש – לפעמים אני חוצפן, לפעמים מחכה, יש תור.
אלי אלאלוף: אז אין שום סיבה שהמערכת הממוחשבת שתולים בה את כל הגאונות האנושית, ממשיכה להשתולל נגד השירות שהאזרח צריך לקבל.
אלי אלאלוף: אז היות ויעל הייתה הראשונה, אני אתן לך לפתוח.
יעל גרמן: אז קודם כל, תודה רבה לך אדוני.
יעל גרמן: אני רוצה כמובן להודות לך על המהירות.
יעל גרמן: במקרה הזה, זה ממש במהירות בזק.
יעל גרמן: כמובן למנהלת הוועדה, תמיד אנחנו מודים לך.
יעל גרמן: אני חושבת שגם צריך לומר מילה נפלאה.
יעל גרמן: אני אבקש למקד את הדיון.
יעל גרמן: אנחנו יכולים לדבר על הבעיה של תורים בקהילה, שזה בקופות חולים.
יעל גרמן: אנחנו יכולים לדבר על היעדר תקציבים, אנחנו יכולים לדבר על כך שאין מספיק רופאים.
יעל גרמן: אפרת, אתה אמרת שהיא לא תוכל להציג את המצגת, אבל אני בטוחה שיש לה את המצגת בראש.
יעל גרמן: כלומר, מצגת לא, אבל את תוכלי להציג בעל פה את הכל.
יעל גרמן: היא תציג לפנינו את הנתונים המזעזעים שמראים שאם בתל אביב יש 5.3 רופאים ל-1,000, בצפון יש 2.3.
יעל גרמן: פחות מחצי, פחות ממחצית.
יעל גרמן: אחרי זה בא הדרום, שהוא במצב יותר טוב, אחרי זה המרכז, אחרי זה ירושלים, ואחרי זה תל אביב.
יעל גרמן: בוא נאמר, תל אביב, ירושלים, מרכז, דרום וצפון.
יעל גרמן: הצפון נמצא במקום הגרוע ביותר.
יעל גרמן: אפשר לדבר גם על זה, אבל אני מבקשת למקד את הנושא על המושג של אזורי בחירה, אשפוז.
יעל גרמן: אנחנו יודעים היום ש – דרך אגב, בעיקר מפני שבאמת קופות החולים חסרות תקציבים, מורעבות ונמצאות באופן תמידי בגירעון, והן צריכות למצוא רעיונות מן הגורן ומן היקב כדי לשרוד ולתת את הטיפול, בין השאר בגלל זה.
יעל גרמן: הן יוצרות הסכמים עם בתי החולים.
יעל גרמן: בית החולים שנותן להן את ההנחה הגדולה ביותר, לאחר משא ומתן, זה בית החולים שאתו הן מתקשרות.
יעל גרמן: במקרה של קופת חולים כללית, שבמקרה זה אפרת מייצגת פה את מחוז הצפון, אז כמובן שהדבר הזול ביותר לקופת חולים כללית זה להעביר את המטופלים, לא רק שלה, בוודאי להעביר אותם לבתי החולים של קופת חולים כללית.
יעל גרמן: זה יהיה הדבר הזול ביותר.
יעל גרמן: זאת אומרת שאנחנו מוצאים את עצמנו עם הסכמים בין קופות החולים לבתי החולים, שאחד הנימוקים העיקריים זה הנימוק הכלכלי.
יעל גרמן: אני לא חושבת שנימוק כלכלי הוא לא לגיטימי, והייתה לי שיחה עם אפרת, אפילו שתי שיחות היו לי איתה.
יעל גרמן: היא בוודאי תציג את ההצדקה לנימוק כלכלי.
יעל גרמן: אבל זה לא יכול להיות הנימוק העיקרי.
יעל גרמן: כאשר אנחנו שומעים על תושב טבריה שצריך לקבל טיפול באופן קבוע בגלל בעיה, אם זה מחלת הסרטן ואם זה כל מחלה כרונית אחרת שהוא זקוק לטיפול, והוא צריך לקבל לשם הטיפול טופס 17.
יעל גרמן: זה טיפול, כמו שאמרתי, פעם בשבוע או פעם בשבועיים, אפילו אם הוא פעם בחודש.
יעל גרמן: כאשר באה קופת חולים כללית, או לצורך העניין מכבי, לאומית או מאוחדת, כל קופת חולים, והשיקול שלה זה בוא נפנה לבית החולים ששם זה הכי זול, ולא השיקול מהו בית החולים הקרוב ביותר שיכול לתת את הטיפול הטוב ביותר.
יעל גרמן: ברור כשכאדם חולה כרוני או חולה סרטן, והוא בטבריה, הכי קרוב לו זה לפורייה, ולא לשלוח אותו לכרמל או לבלינסון.
יעל גרמן: אני רוצה גם לתת דוגמה לאו דווקא מקופת חולים כללית.
יעל גרמן: אם הוא תושב פתח תקוה, אז הטיפול הקרוב ביותר שלו זה בלינסון, אבל אם הוא חבר במכבי יעבירו אותו לאסותא.
יעל גרמן: לא יתנו לו בבלינסון, למרות שבלינסון סמוך לבית שלו.
יעל גרמן: זה מצב שהוא בלתי נסבל.
יעל גרמן: על כך, באמת, אני בוכה.
יעל גרמן: לא רק לגבי הצפון, אלא בכלל, אבל בעיקר בנושא של הצפון.
יעל גרמן: מכיוון שהיום, ולא רק היום, שואלים אותי: אוקי, אז הנה, את פורצת את הבעיה.
יעל גרמן: ולא רק שאת פורצת, אלא שיש אוזן קשבת, ויש פה יושב ראש של וועדה, ובאמת יש כאן חברי כנסת מסיעות שונות שאכפת להם.
יעל גרמן: מה הלאה?
יעל גרמן: אז מה תעשו?
יעל גרמן: אז שעה נדון בנושא וכולנו נהנהן בראש ונצקצק ונגיד: אוי נכון, אוי נכון.
יעל גרמן: ומה יהיה?
יעל גרמן: אז אני מבקשת גם להציע פתרון.
יעל גרמן: הפתרון שלי הוא שקודם כל, בכל הסדרי הבחירה, משרד הבריאות יצטרך לאשר אותם.
יעל גרמן: היום יש מצב אבסורדי שבו משרד הבריאות רואה, אבל הוא לא מאשר.
יעל גרמן: מדוע צריך שמשרד הבריאות יאשר?
יעל גרמן: כי למשרד הבריאות יש את הראייה הכללית.
יעל גרמן: הוא בוודאי ייקח בחשבון גם את השיקול הכלכלי.
יעל גרמן: אני יכולה לומר לך שאם בן אדם צריך MRI, ואני מקווה שלא יותר פעם בשנה, בהחלט השיקול הכלכלי צריך לקבוע.
יעל גרמן: בהחלט קופת חולים, אם יש תושב טבריה והוא רוצה MRI, היא תשלח אותו ל-MRI הכי זול, ולא תשלח אותו לפורייה.
יעל גרמן: אני אצדיק אותה באלף אחוז, כי זה חד פעמי וזה לא נורא.
יעל גרמן: בשביל MRI אפשר לנסוע אפילו למרכז הארץ, או להפך, ממרכז הארץ לפריפריה.
יעל גרמן: הלוואי וזה היה.
יעל גרמן: אבל אם מדובר באמת על טיפול, בין אם זה טיפול מיוחד שצריך לקבל בבית חולים מיוחד, ובין אם זה טיפול קבוע, שמצריך באמת להזיז ולהניע את האדם במצב קשה, לא יכול להיות שהנימוק הכלכלי הוא יהיה הנימוק הקובע.
יעל גרמן: כדי שאנחנו נוודא ונראה שאכן זה לא כך, משרד הבריאות צריך לתת את הגושפנקה להסדרי הבחירה.
אלי אלאלוף: מה הפרמטרים שיהיו למשרד הבריאות?
אלי אלאלוף: חוץ מהנושא התקציבי.
יעל גרמן: תראה, יש היום – אני אומר לך מה יהיו הפרמטרים.
יעל גרמן: היום הרי יש בחוק שלנו, מדובר על כך שכל אדם צריך לקבל את הטיפול בזמן, במרחק ובמקום.
יעל גרמן: אין לזה הגדרה.
יעל גרמן: אבל משרד הבריאות כן מסוגל לקבוע איזשהם קריטריונים.
יעל גרמן: אני משערת לעצמי שחולה סרטן שצריך לקבל טיפול קבוע והוא חי בטבריה, הוא ישלח אותו – משרד הבריאות יבוא ויאמר: חברים יקרים, בבקשה לתת טופס 17 לפורייה ולא לכרמל.
יעל גרמן: אני רק רוצה לסיים.
יעל גרמן: יש לי שתי הצעות חוק שלדאבוני, מפני שאני באופוזיציה, ואולי גם מפני שהשם שלי הוא יעל גרמן, אז יהיה קשה לקבל את התמיכה של משרד הבריאות, לא מהסיבות הטובות ולא מהסיבות הנכונות.
יעל גרמן: אבל בשתי הצעות החוק, אני מדברת על זה.
יעל גרמן: הצעת חוק אחת אומרת שבמידה ויש באמת מומחה יחיד בסוגו, והוא נמצא בבית חולים שלקופת חולים של אותו מבוטח אין הסכם איתו, קופת החולים חייבת לשלוח את המטופל למומחה המיוחד.
יעל גרמן: הצעת החוק השנייה אומרת שכן תהיה איזושהי בחירה בהסדרי האשפוז.
יעל גרמן: אני לא מדברת על לפתוח את הסדרי האשפוז, אבל בכל קופת חולים, כל מבוטח יוכל לקבל: 1, יוכל לבחור בבית חולים שהוא הכי קרוב לבית שלו.
יעל גרמן: 2, בבית חולים על, יש לנו בסך הכל חמישה כאלה או ששישה.
יעל גרמן: 3, הוא יוכל לבחור בבית חולים שאינו שייך לקופה שאליה הוא שייך.
יעל גרמן: זאת הצעת חוק שאני לא המצאתי אותה, זה משהו שכבר דיברנו עליו.
יעל גרמן: אין לה סיכויים, אבל אם אנחנו נגיע פה להחלטה שההסדרים יקבלו את האישור של משרד הבריאות, כרגע עשינו צעד גדול.
אלי אלאלוף: רק הערה טכנית אחת.
אלי אלאלוף: אנחנו בתקופה שהצעות חוק לוקחות זמן, מסיבות כאלה ואחרות.
אלי אלאלוף: הזמן של הכנסת הזו מתחיל להתקצר.
קריאה: אתה יודע משהו שאנחנו לא יודעים?
אלי אלאלוף: יש לי אף.
אלי אלאלוף: אני מנחש ככה.
אלי אלאלוף: אני לא אגיד מה שאני חושב.
אלי אלאלוף: האקוטיות של הבעיה שאנחנו מעלים וחיים אותה, היא חבל על הזמן.
אלי אלאלוף: צריך למצוא דרך.
יעל גרמן: לדבר.
אלי אלאלוף: אני רוצה להציע משהו.
אלי אלאלוף: אני רוצה להציע שמשרד הבריאות, בנהלים שלו, יכול לקבוע את זה, ללא שום התייעצות, ללא שום חוק.
אלי אלאלוף: שהוא יבוא ויגיד: אני עושה את הבדיקה הנדרשת, והוא תוך שבועיים יכול להביא לנו הצעה לידיעה, לא לאישור אפילו של הוועדה.
אלי אלאלוף: אנחנו נכנסים מיד להכניס תקנות ולהכניס חוק – זה ייקח שנים.
אלי אלאלוף: אנחנו נתפזר גם בזמן ולא נעשה את זה.
קריאה: יעל תומכת בזה, בטח.
יעל גרמן: מאוד תומכת.
אלי אלאלוף: לכן שאלתי אם יש פה אנשי משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: כל עזרה שאתם תרצו מאתנו בנושא הזה, נעשה.
אלי אלאלוף: אני חושב שבנהלים שלכם מול קופות החולים, אתם יכולים לכתוב את הנוהל הזה ולבדוק אותו.
אלי אלאלוף: גם לקצר את הנסיעות.
אלי אלאלוף: חברים, זה צורך אקוטי.
אלי אלאלוף: בצפת הביאו MRI ענק, הביאו פרופסורית מבאר שבע.
אפרת ברון הרלב: היא לא ל-MRI, היא למכון – לרדיותרפיה.
אלי אלאלוף: ובסוף היא חזרה לקליינטים.
אלי אלאלוף: מעבירים אותם לסוף העולם, בזמן שיש לה מכשיר אדיר וכולי.
אלי אלאלוף: זאת אומרת שיש פה - - -
אפרת ברון הרלב: זאת לא הסיבה שהיא חזרה לבאר שבע.
אלי אלאלוף: אני אוהב לשקר, באמת.
אלי אלאלוף: אני גם באר שבעי.
אלי אלאלוף: תאמיני לי, אני שמעתי אותה.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, זו לא הסיבה.
אלי אלאלוף: המכון פועל.
אפרת ברון הרלב: המכון פועל, לא איתה.
אלי אלאלוף: הוא פועל בכלל?
אפרת ברון הרלב: הוא פועל.
אלי אלאלוף: במתכונת הנכונה?
אפרת ברון הרלב: במתכונת ש - - -
אלי אלאלוף: אני לא יודע מה תפקידך - - -
קריאה: אפרת, את אומרת כן, והגברת שלידך עושה ככה עם הראש.
אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם שלא מפנים לשם, מפני שזה בית חולים ממשלתי.
אלי אלאלוף: לכן אני חוזר, זה כל כך אקוטי.
אלי אלאלוף: הלוואי שזה יסתדר, אני אשמח שזה יסתדר.
אלי אלאלוף: זה כל כך אקוטי, בואו ננסה לקצר את הדרך למצוא את הפתרונות.
אלי אלאלוף: סליחה, לאה, בבקשה.
לאה פדידה: רציתי רק לשאול שאלה.
לאה פדידה: תראה, הקשיים בפריפריה הם כל פעם באים בגוון אחר, בצבע אחר, אבל הקושי הוא קושי.
לאה פדידה: הרצון העז של השלטון לחבר את הפריפריה למרכז הוא טעות.
לאה פדידה: הפוך, תחברו את המרכז לפריפריה.
לאה פדידה: שיהיה צריך וייקחו את השירות הטוב ביותר מהפריפריה, כדי שאני ואתה, שגרים שם באזורים האלה, נקבל את השירות הטוב ביותר ונהיה גאים שאנחנו גרים שם ויש מרחבים, ואנחנו יכולים להזמין את המרכז אלינו.
לאה פדידה: הנושא הזה של קופת חולים והנושא הזה של בעיה של הרופאים.
לאה פדידה: ראשית, לנו יש בעיה אקוטית עם שירותי בריאות כללית בצפון.
לאה פדידה: 78%, אדוני היושב ראש, הם מבוטחים של קופת חולים כללית.
לאה פדידה: לא פעם ולא פעמיים הם מנצלים את ההזדמנות הזאת על מנת לקחת את חולי הצפון כשבויים.
לאה פדידה: אם זה כשראינו לפני חודש שזו הקופה היחידה שגובה כסף לא על פי התקן מחולי דיאליזה באמבולנס, ושר הבריאות כבר כתב להם מכתב אזהרה והתחייב בשאילתה משותפת שגם ייתן סנקציות.
לאה פדידה: עכשיו אנחנו רואים עלייה וקוץ בו.
לאה פדידה: גם אם כבר בא רופא מומחה, כמו שאדוני היושב ראש הזכיר, הם לא מפנים לקופת חולים, או לבתי חולים, או למרכז הרפואי בצפון, אלא למקומות אחרים.
לאה פדידה: הרבה פעמים גם למרכז הארץ.
לאה פדידה: והנה, אין ביקוש בצפון.
לאה פדידה: הלוואי וזה היה נכון שהיינו יותר בריאים ולא צריכים את השירותים, אז הייתי מאוד שמחה שתשימו את כל המרפאות במרכז ואת כל הרופאים במרכז.
לאה פדידה: אז קשה לגייס רופאים, כי בעצם מייבשים מחלקות שלמות, כי שולחים את החולים רחוק מאוד.
לאה פדידה: גם כשמגייסים רופאים, אז אין את ההזדמנות ואין את הזמן.
לאה פדידה: בשבוע הבא עולה בוועדת שרים הצעת חוק שאני מעלה.
לאה פדידה: זה בא לתקן, כי המחוקק, כבוד היושב ראש, אמר במפורש: החולה חייב לקבל במרחק סביר, בזמן סביר ובאיכות.
לאה פדידה: אבל יהודי זה כמו יהודי.
לאה פדידה: מרחק סביר, הוא מפרש את זה איך שהוא רוצה.
לאה פדידה: מבחינתו, מרחק סביר זה מיוקנעם לאיכילוב, שעה בכביש 6, כאשר ביוקנעם אני יכולה לקבל בבית חולים העמק.
לאה פדידה: אז אני אומרת, סך הכל נדרש מאתנו בהצעת החוק הזאת, בואו נגדיר ולא ניתן לבעלי המאה שם להחליט מה זה מרחק סביר.
לאה פדידה: שכל חולה וחולה יוכלו לקבל במקום הקרוב לביתם.
לאה פדידה: בית חולים זיו, שגם הייתי שם וגם היה דיון אצלך, כבוד היושב ראש, זו שערורייה.
לאה פדידה: מייבשים אותו בכוח.
לאה פדידה: לא יתכן – הרי גם אם – גברתי, יעל, אני חייבת להגיד לך.
לאה פדידה: כל הבדיקות האלה ממונות על ידי המדינה.
לאה פדידה: אין סיבה בעולם שאותי ישלחו לבלינסון.
לאה פדידה: אין סיבה.
לאה פדידה: אני חברת קופת חולים כללית, אני גרה בצפון, אני רוצה לקבל MRI הכי קרוב.
לאה פדידה: בדיון הקודם שמעתם ושמענו את כל התורים הארוכים.
לאה פדידה: יושבים בתי חולים ואומרים לי: לאה, אנחנו ריקים, אין בא ואין יוצא.
לאה פדידה: יכול להיות תור בשבועיים.
לאה פדידה: לעומת זאת, שולחים אותנו לעומס תורים ולבתי חולים.
לאה פדידה: אנחנו לא רוצים להיות שבויים של קופת החולים בה אנחנו חברים.
לאה פדידה: החולים בפריפריה רוצים לדעת שלא – גם ככה קשה לגייס, כבודו, רופאים לפריפריה.
לאה פדידה: אדם צריך להעתיק את מקומו וצריך לגור שם, כי בפריפריה יש עוד הרבה קשיים, לא רק זה.
לאה פדידה: אז גם ככה קשה לגייס.
לאה פדידה: אז כבר גייסנו, הפוך.
לאה פדידה: תוציאו את כל המרכז שיגיעו אלינו.
לאה פדידה: שם המצב הסוציו אקונומי יותר גבוה, יש להם רכבים.
לאה פדידה: שיגיעו לפריפריה ויטופלו שם.
לאה פדידה: לכן אני אומרת ששני דברים אנחנו צריכים לעשות.
לאה פדידה: ראשית, לגייס יותר רופאים לפריפריה ולהגדיר את המילה מרחק סביר.
לאה פדידה: לא מכתבים, אלא קופת חולים שתתעלל, ולדעתי זו התעללות במטופלים, תקבל סנקציה.
אלי אלאלוף: סעיד, רצית?
סעיד אלחרומי: כן אדוני היושב ראש.
סעיד אלחרומי: אני מצטרף לחברותיי בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: אני חושב שדיברנו הרבה על נושא הפריפריה ועל המחסור הנוראי שם, אם זה בצפון וגם בדרום.
סעיד אלחרומי: אני חושב שיש שני היבטים לנושא הזה.
סעיד אלחרומי: הדבר הראשון הוא באמת שכל אזרח אמור לקבל את השירות הטוב ביותר בקרבת מגוריו, ולא להשאיר את הנושא של מרחק סביר פתוח, כאשר הפקיד או המנהל של קופת חולים מסוימת הוא המחליט מה זה סביר ומה זה לא סביר.
סעיד אלחרומי: אני חושב שצריך לתחם את זה בצורה ברורה וידועה לכולם.
סעיד אלחרומי: הנושא השני זה באמת השכבות המוחלשות.
סעיד אלחרומי: הרי מי יסבול בעיקר מהמרחקים הנוראיים האלה שאנשים יצטרכו לנדוד, אם זה מטבריה למרכז, לאיכילוב, או למקום אחר, או מירוחם או מכל יישוב אחר.
סעיד אלחרומי: אלה השכבות המוחלשות.
סעיד אלחרומי: השכבות החלשות האלה, רבותיי, ידם אינה משגת.
סעיד אלחרומי: תפקידנו כאן, חברי וועדה ואנשי ציבור כנציגי ציבור, גם להסתכל על הקבוצה הזאת שאולי מי שידו משגת יכול להזמין תור בתל אביב ולישון בבית מלון יום לפני, אבל האנשים החלשים האלה יצטרכו לנדוד גם במרחקים, אולי גם במצב רפואי נוראי.
סעיד אלחרומי: לכן אני מצטרף לחברותיי, שצריך לתחם את זה, צריך להתמקד בקריטריונים ברורים, איך אנחנו מתקדמים בנושא הזה.
אלי אלאלוף: שאר חברי הכנסת, לא הייתם בין המציעים.
אלי אלאלוף: אז ברשותכם, אני אתן לציבור להתערב.
אלי אלאלוף: בבקשה הגברת ממחוז צפון של הכללית.
קריאה: רק שאלה אינפורמטיבית, מי זה נציגת משרד הבריאות?
אלי אלאלוף: מה התפקידים שלכם, ברשותכם?
גילי גבעתי: אני ראש אגף רפואה בחטיבת בתי החולים הממשלתיים.
אלי אלאלוף: כן, ו?
איתי קלטניק: אני מאגף לפיקוח קופות חולים.
אלי אלאלוף: אז זה אומר בעברית שאתם אחראיים לכך שאין רופאים.
אלי אלאלוף: מה זה תפקידכם והנושא?
אלי אלאלוף: מה אתם יכולים לתרום לזה?
גילי גבעתי: שמי דוקטור גילי גבעתי, אני ראש אגף רפואה בחטיבת בתי החולים.
גילי גבעתי: אנחנו המפעילים של בתי החולים הממשלתיים בכל רחבי הארץ.
אלי אלאלוף: ואתם מודעים לזה שיש מחסור ברופאים, יש תורים ארוכים ויש אפליה?
גילי גבעתי: אנחנו נציג את כל הנתונים בשמחה.
אלי אלאלוף: אתם תציגו, יופי.
אלי אלאלוף: אוקי, אז גברת, בבקשה.
אפרת ברון הרלב: קודם כל, רציתי לשאול אם כן או לא להציג את הנתונים בפני כולם, זה להחלטתך.
אלי אלאלוף: ב-12:30 מסיימים.
אלי אלאלוף: אחריות של כולנו להכניס.
אפרת ברון הרלב: בסדר גמור.
אפרת ברון הרלב: אני ראשית אתייחס ספציפית ל - - -
אלי אלאלוף: אני אשמח שאם לא תציגי, אנחנו נשים את זה על האתר של הוועדה.
אפרת ברון הרלב: אני מראש רוצה לומר שמכיוון שאני גם מבינה את המשמעות של דיון מהיר ואני אומרת את זה בשיא הרצינות.
אפרת ברון הרלב: כל אחד מחברי הכנסת כאן, אני מאוד אשמח שיבוא אלינו ובאריכות ובמשך שעה או שעתיים נציג נתונים של העשייה שקורית במחוז צפון.
אפרת ברון הרלב: אני רופאה טיפול נמרץ ילדים.
אפרת ברון הרלב: אמנם אני מנהלת רפואית, אבל אני בראש ובראשונה רופאה.
אפרת ברון הרלב: קשה לי מאוד לשמוע ביטויים כגון השבויים של.
אפרת ברון הרלב: מבחינתי, 560,000 המבוטחים של שירותי בריאות כללית במחוז צפון, הם בני משפחתי.
אפרת ברון הרלב: אני נוסעת יום יום למחוז צפון בשביל לעשות את כל מה שצריך.
אפרת ברון הרלב: אני מוכנה להתייחס לכל דבר.
אפרת ברון הרלב: קודם כל, אני רוצה להגיד שבכלל שירותי בריאות כללית לגבי הנושא של הטיפול האונקולוגי, הטיפול האונקולוגי פתוח בפני כל מבוטחי הכללית ללא שום הסדרי בחירה.
אפרת ברון הרלב: כל מבוטחי הכללית.
אפרת ברון הרלב: הוא יכול לרצות לנסוע ליוספטל, אין שם אונקולוגיה, לסורוקה, לזיו, לכל בית חולים אחר, ללא שום הסדרי בחירה.
אפרת ברון הרלב: כל חולה אונקולוגי של הכללית.
אפרת ברון הרלב: אז קודם כל, חשוב שזה ירד מהפרק.
אפרת ברון הרלב: זה קיים כבר שנים.
אפרת ברון הרלב: אנחנו לא מגבילים אף מטופל אף מקום כבר שנים.
אפרת ברון הרלב: אנחנו מברכים – ציינתי אונקולוגיה.
אפרת ברון הרלב: קודם הייתה פה טענה לגבי - - -
אלי אלאלוף: איפה יש בעיה?
אפרת ברון הרלב: מיד אני אגיע.
אפרת ברון הרלב: ציינתם למשל שהמכון בזיו ריק.
אפרת ברון הרלב: המכון בזיו ריק ממש לא בגלל הכללית, אנחנו מעודדים חולים שלנו להגיע למכון ההקרנות בזיו.
אפרת ברון הרלב: צריך לזכור שהייתה להם באמת בעיית הפעלה.
אפרת ברון הרלב: הרופאה שהגיעה לשם, אנחנו קלטנו את בעלה שהוא רופא משפחה, מהרגע להרגע, בשביל שתהיה להם יציבות בצפון.
אפרת ברון הרלב: תכף נדבר על העניין של היציבות המשפחתית, אפרופו רופאים בפריפריה.
אפרת ברון הרלב: יש בעיה גדולה להביא רופאים לאזור הזה.
אפרת ברון הרלב: תכף נדבר על זה.
אפרת ברון הרלב: הסיבה שהמכון ריק היא בוודאי לא כי הכללית לא מפנה לשם, להפך.
אפרת ברון הרלב: כללית מחוז צפון מעודדת את החולים האונקולוגיים להגיע לבית חולים זיו.
אפרת ברון הרלב: יש לנו שיתוף פעולה מצוין עם ד"ר זרקא ואנחנו משתדלים שזה יקרה כמה שיותר, כי זה הדבר הנכון.
אפרת ברון הרלב: אנחנו מפעילים מכון אונקולוגי אצלנו במרפאה שלנו בנצרת, על מנת שמטופלים לא יצטרכו לנסוע לכל מקום אחר.
אפרת ברון הרלב: זה בנושא העניין האונקולוגי.
גאולה קשת: סליחה, במקרה של ילדים, אני מוכרחה להגיד.
גאולה קשת: אני נציגת גדולים מהחיים - - -
אלי אלאלוף: גברת, את רוצה לדבר?
גאולה קשת: כן.
אלי אלאלוף: אז תבקשי אישור.
גאולה קשת: סליחה.
אלי אלאלוף: שתיים, תגידי את שמך.
גאולה קשת: שמי גולי קשת, אני יושבת ראש עמותת גדולים מהחיים.
גאולה קשת: אני בעצמי אמא לילד שחלה והבריא.
גאולה קשת: זה לגבי ילדים - - -
קריאה: אין להם שירות לילדים.
גאולה קשת: לגבי ילדים, אני בהחלט יודעת שילדים שגרים בצפון נשלחים לבלינסון, וגם אם הן רוצים להגיע לרמב"ם, לא תמיד נותנים להם.
אפרת ברון הרלב: לא נכון, חד וחלק.
אפרת ברון הרלב: אני אשמח לשמוע דוגמה אחת כזאת.
אלי אלאלוף: מי אין להם שירות לילדים?
אפרת ברון הרלב: לבית חולים זיו בקרינה, אין שירות לילדים.
קריאה: ובצפון יש?
אפרת ברון הרלב: בצפון שירות קרינה לילדים יש ברמב"ם.
אפרת ברון הרלב: כל ילד שצריך לקבל אישור לנסוע לרמב"ם מקבל את האישור מקופת חולים כללית.
קריאה: אז בטח יש עומד מטורף ברמב"ם.
אפרת ברון הרלב: יש עומס מטורף, זה נכון.
קריאה: אז למה הילדים של הצפון – לא, אז זה לא אלייך השאלה.
קריאה: למה הילדים של הצפון שונים מילדים אחרים?
אפרת ברון הרלב: מכיוון שאני רופאת ילדים אני יכולה להסביר לך מה הסיבה.
אפרת ברון הרלב: אחד, שהקרינה בילדים היא מאוד שונה מהקרינה במבוגרים.
אפרת ברון הרלב: זה מצריך ידע של אותו רופא שנותן את הקרינה.
אפרת ברון הרלב: שתיים, זה בדרך כלל דורש הרדמת ילדים.
איציק שמולי: היא לא ביקשה שיעשו להם טיפול של מבוגרים.
איציק שמולי: היא שואלת למעשה למה אין את הטיפול ברמב"ם בבתי חולים אחרים בצפון.
אפרת ברון הרלב: ברמב"ם יש, בוודאי.
אפרת ברון הרלב: ברמב"ם הוא ניתן.
אלי אלאלוף: חוץ מרמב"ם, אם הוא מלא - - -
איציק שמולי: את לא מקשיבה לי.
איציק שמולי: אני שאלתי למה את השירות שיש ברמב"ם לא ניתן - - -
אפרת ברון הרלב: כי אין מטפלים.
אפרת ברון הרלב: זה בדיוק מה שאני מסבירה, שזיו לא מצליח לייצר סיטואציה ש - - -
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שאין טיפול לילדים בנושא הקרינות, מפני שזה חסום ברמב"ם, נכון?
אפרת ברון הרלב: זה לא חסום.
אלי אלאלוף: אנחנו יכולים, אנשי משרד הבריאות, אתם יכולים להתייחס למצב הזה?
גילי גבעתי: כן.
אלי אלאלוף: אז מה המצב?
אלי אלאלוף: מה אתם עשיתם כדי שזה לא יהיה?
גילי גבעתי: יש תחומים שצריך לזכור שהם מאוד ממוקדים ומאוד קטנים.
גילי גבעתי: לשמחתנו הרבה, זה לא - - -
אלי אלאלוף: ממוקד לילד, שזה החיים שלו.
אלי אלאלוף: מה זה ממוקד?
אלי אלאלוף: אם זה הבן שלי, הייתי עושה - - -
גילי גבעתי: ברור, לכן אתה רוצה את הטיפול הכי טוב.
גילי גבעתי: בנפחים מאוד קטנים, אתה מקבל מרכזי מצוינות מאוד בודדים.
גילי גבעתי: אתה לא יכול לתת שירותים בכל הארץ בגלל נפח פעילות שקטן, אתה רוצה מרכזי מצוינות.
גילי גבעתי: רופא שמטפל בעשרה ילדים בחודש לעומת רופא שמטפל במאה ילדים בחודש, ברור שרופא שמטפל במאה ילדים בחודש יהיה הרבה יותר טוב.
גילי גבעתי: אתה לא יכול לאפשר - - -
מאיר כהן: סליחה שאני מפריע לך, אבל אומרת לך אפרת שיש פקק גדול מאוד ברמב"ם.
מאיר כהן: כלומר זה סותר את הטענה שלך.
מאיר כהן: ברמב"ם שזה מרכז מצוינות והוא בסדר גמור, אבל יש שם לחץ.
מאיר כהן: היא אומרת שיש שם צוואר בקבוק.
מאיר כהן: האם זה לא מסביר לכם את העובדה שצריך מידית לחזק את זיו?
גילי גבעתי: מספר הילדים החולים שזקוקים לטיפולים מאוד מורכבים הוא קטן, ולכן אנחנו מעדיפים לפתח מרכזי מצוינות שיוכלו לטפל בצורה מקצועית.
גילי גבעתי: קשה מאוד לטפל, גם אם חס וחלילה יש חמישה ילדים באזור הצפון, אנחנו לא יכולים להפעיל יחידה שתטפל רק בחמישה ילדים.
גילי גבעתי: אנחנו כן רוצים שהם יקבלו את הטיפול במרכז שלישוני מקיף.
גילי גבעתי: יש טיפולים – בגלל זה יש החלטה שיש בתי חולים שלישוניים, כמו מרכזי כוויות, ניתוחים מאוד מורכבים, מרכזי טראומה, שהם מרכזי על.
גילי גבעתי: גם אונקולוגית ילדים נמצא במרכז על.
גילי גבעתי: הוא לא יכול להינתן בכל בית חולין קטן, בגלל נפח פעילות מאוד קטן וחוסר מיומנות מספקת, כי אתה בעצם לא מצליח לעשות נפחים כמו שצריך.
גילי גבעתי: כן צריך להפנות לבית החולים הכי קרוב שאפשר.
מאיר כהן: היות ואי מכיר את זה, לצערי הקרוב אישית, יש צוואר בקבוק ברמב"ם.
מאיר כהן: אני מכיר את המחלקה ברמב"ם.
מאיר כהן: יש באמת צוואר בקבוק ברמב"ם.
מאיר כהן: האם זה לא מביא אתכם לכדי החלטה לחזק מרכז אחר?
מאיר כהן: אני הולך איתך, בסדר, לפתח מרכזי מצוינות.
מאיר כהן: אבל פיתחתם מרכז מצוינות ברמב"ם והוא מלא.
מאיר כהן: אתם מנסים לפתוח עוד מרכז?
גילי גבעתי: אנחנו עובדים על פיתוח והגדלת השירותים ברמב"ם.
מאיר כהן: זאת אומרת שאתם מתעקשים על רמב"ם, להגדיל את השירותים ברמב"ם.
גילי גבעתי: שוב אני אומרת - - -
מאיר כהן: כלומר ילד חולה בקריית שמונה או במסעד חייב לנסוע לרמב"ם.
קריאה: אבל אז אין לו תור והוא צריך לנסוע למרכז.
גילי גבעתי: ברגע שאנחנו מגדילים שירותים במרכזים שלישוניים, יש החלטה שיש בתי חולים שניוניים ובתי חולים שלישוניים.
אלי אלאלוף: מה זה שניוניים?
אלי אלאלוף: איפה בצפון?
גילי גבעתי: שניוניים זאת אומרת שיש הגדרה לאיזה מחלקות אתה צריך להחזיק.