GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: הערנו על הנושא שצריך לקחת בחשבון את ההשפעות על עליית יוקר המחיה, ועל שכר העובדים, במיוחד שאנחנו מדברים על עלויות שאנחנו לא יודעים עליהן אם הם ייקבעו על ידי חברות הביטוח.
<נעה בן שבת: שאלנו האם העלות מבחינת עלות תועלת, הוצאה של יותר ממיליארד שקלים לטובת חיסכון שבסופו של דבר נמדד בחצי מיליארד שקלים, אז האם זה הגיוני מבחינת המוסד לביטוח הלאומי.
<נעה בן שבת: המנגנון המקורי דיבר על מנגנון גבייה בהוצאה לפועל ולא היה לו חלופה, לא היה מנגנון אכיפה.
<נעה בן שבת: באופן כללי, עלו הטענות של חשש לאיזה הפרטה של ביטוח נפגעי עבודה וכפילות עם דמי הביטוח.
מיכל בירן: אני אמרתי לדבר הזה שאני מעריכה את השינוי הזה שבוצע.
<נעה בן שבת: ביקשנו שישקלו חלופות שהועלו גם על ידי ועדת "אדם", וגם לשקול חלופות.
<נעה בן שבת: חלק מהחלופות, באמת, היו חלופות שהעלנו והן נדחו מסיבות שונות, כמו למשל, לפגום או לנגוס בהגנה של המעסיקים מפני - - -.
<נעה בן שבת: עלו חלופות שונות, בסופו של דבר, החלופה שמופיעה פה בנוסח אחרי הרבה התדיינויות, היא מופיעה בנוסח כפי שפורסם גם אתמול באתר האינטרנט.
<נעה בן שבת: הנוסח הזה בעצם מציע שלושה עיקרים.
<נעה בן שבת: דבר אחד מדבר על כך שדמי הפגיעה שישלמו המעסיקים במקרה של התרחשות פגיעה בעבודה, יהיו למשך 30 ימים במקום 12 ימים.
<רועי כהן: אחרי שהבטיחו לנו פה שיירד ל-6 ימים, פה, הבטיחו לנו נציגי משרד האוצר - זה לא הגיוני.
אלי אלאלוף: תתאפק, למרות החברות שיש בינינו.
<נעה בן שבת: זאת הוראה אחת, זה יסוד אחד של הצעת החוק.
<נעה בן שבת: זו גם אחת ההצעות שהיו בוועדת "אדם", זאת הייתה הצעה מידית שלהם, ובכך, בעצם מטילים עלות על מעסיק שקרתה אצלו תאונת עבודה.
<נעה בן שבת: אנחנו לא מדברים על מישהו שלא קרתה אצלו תאונת עבודה, ואנחנו לא מדברים על העצמאיים כשלעצמם, אנחנו מדברים פה רק על המעסיקים לגבי עובדים שלהם שנפגעו.
מיכל בירן: שאלת הבהרה, כי כל הזמן נמצא ברקע פועלי הבניין.
מיכל בירן: איך זה יעבוד שם מבחינת האחריות כשבעצם מי שמביא את הפועלים הוא קבלן משנה?
מיכל בירן: אבל אני מבינה שהאחריות של כל הדברים שאת מפרטת עכשיו תהיה על היזם של הבניין.
<נעה בן שבת: המוסד לביטוח לאומי מטיל את החוות על המעסיק שרשום אצלו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: קבלן משנה הוא גם מעסיק.
<נעה בן שבת: הוא הקבלן המשנה, ואז הוא יהיה אחראי.
<נעה בן שבת: יכול להיות שאת אומרת משהו אחר, שאולי הקבלן משנה הוא בסדר גמור, אבל הבעיה היא באתר - זאת בעיה נפרדת.
מיכל בירן: שוב, אני מבינה את זה לא נכון.
מיכל בירן: אני לא בקיאה בזה, אני שואלת.
<נעה בן שבת: המוסד לביטוח לאומי מחייב את החיוב הזה את מי שהוא מחייב בדמי הביטוח.
<נעה בן שבת: החיוב הזה של דמי הפגיעה הוא חל על המעסיק שרשום והוא חויב בדמי הביטוח בעד העובד שלו.
מיכל בירן: אין ספק שבתחום הבניין שהיכולת למנוע את התאונות היא ממש נתונה בידיו.
מיכל בירן: שוב, מי שמכיר את התחום הזה, אולי יתקן אותי על איך זה עובד ברזולוציות, אבל היא נתונה על ידי היזם, ולא על ידי מישהו אחר.
אלי אלאלוף: המהנדס היחיד שיש כנסת הוא יושב לידך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שנגיע לקבלן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ננסה לתת משהו בקשר לבניין כי יכול להיות שזה היזם שצריך - ואז שהתחשבן עם קבלני המשנה במידת הצורך, אבל כשנגיע להקראה ונראה את העמדה העקרונית שאנחנו עוד לא השתכנענו.
<נעה בן שבת: העיקר השני מדבר בעצם על תוספת של רכיב דיפרנציאלי לדמי הביטוח, והרכיב הזה ייקבע בהתאם לרמות הסיכון של המעסיק, לפי נתונים שייקבעו בחמש השנים שקדמו לשנה שבעדה משולם הרכיב הזה, הוא משולם באופן שנתי.
<נעה בן שבת: המטרה היא שהוא ישולם באופן שנתי, והוא ייקבע אחת לשנתיים, הוא לא התעדכן מדי שנה ושנה, אלא הוא התעדכן לשנתיים לטוב ולרע.
<נעה בן שבת: הרכיב הזה יכול להיות בין אפס לאפס נקודה שבע, זה הנתון שהאוצר הציע.
<נעה בן שבת: יש אחר כך למשרד האוצר להסביר איך הוא הגיע לנתון המקסימלי של אפס נקודה שבע.
<נעה בן שבת: קביעת שיעור רמת הסיכון ייקבע למעסיקים, תימסר להם הודעה על כך.
<נעה בן שבת: נושא נוסף, זה נוסף של מאגר מידע, הוא נועד לשפר את הדיווחים בין המוסד לביטוח לאומי לבין משרד העבודה.
<נעה בן שבת: כאן יש התייחסות גם לנושא גם לשאלה איפה אירעה התאונה, ומי אחראי לתאונה, או האם היו עוד גורמים, נניח, מה מקום העבודה שבו התרחשה התאונה כדי לדעת מי אחראי למקום הזה, ומי יכול לפקח, אבל זה באמת טיוב נתונים לשלב יותר מתקדם.
מיכל בירן: יש דבר שכן מדאיג אותי שעדיין נשאר בחוק, ואני כן חושבת שצריך לתת איזשהו מענה, זה כן עניין האשמה.
מיכל בירן: היום למעסיק אין אינטרס לנסות למנוע מהעובד להגיש תלונה לביטוח לאומי.
מיכל בירן: מצד אחד, יש צד חיובי לזה.
מיכל בירן: אבל מהצד השלילי, תחשבו על העובדים הכי חלשים, על עובדים זרים.
מיכל בירן: אתם לא מדמיינים מעסיקים שיגידו, במקום שתעלה לי את הפרמיה, בוא, קח שלושה ימים לאיזה עובד סיני, קח שלושה ימים תהיה בבית מאיזה תאונה קשה שקורית – הדבר הזה מאוד מדאיג אותי בנוסח הזה.
<נעה בן שבת: עוד נקודה אחת, היא אמנם לא נמצאת בפנינו, אבל מונחת הסוגיה הזאת של סעיף 32 לחוק הביטוח הלאומי - הנושא של שיפוי המוסד בידי האוצר, זה נמצא בוועדת כספים, אבל חלק מהסכומים שמחושבים לצורך התיקון המוצע בחוק במסגרת חוק ההסדרים, בסעיף ההוא מושפעים מהתיקון שנעשה כאן.
<נעה בן שבת: צריך לתת את הדעת האם אנחנו נמצאים באותו עולם שהיינו בהצעת החוק המקורית, או שהעולם הוא עולם אחר – זה יסוד רביעי.
<נעה בן שבת: יסוד אחרון – יש פה בקשה שעלתה במהלך השיחות בדיונים עם מינהל הבטיחות במשרד העבודה, דיברו על כך, שיש תת דיווח אליהם על תאונות עבודה, והם ביקשו שיהיה חיוב בעיצומים הכספיים על החובה שהיום היא מטילה אחריות פלילית של מסירת הודעה על תאונה או על מקרה מוות לפי פקודת תאונות ומחלות משלח יד, זה מופיע פה גם כן בנוסח הנוכחי.
מרב מיכאלי: הפורמט החדש לא מבקש להוציא את האחריות מביטוח לאומי, הוא כמובן, איך להגיד, אפשר שנייה רגע לנשום לרווחה מהדרמה הגדולה של הפרטת הביטוח של עובדות ועובדים באופן כללי, לפחות עז אחת כבר יצאה.
מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, הדבר הכי משמעותי, זה הנטל שרוצים להטיל פה - - -
אלי אלאלוף: שכנעתם את היושב- ראש.
אלי אלאלוף: 30 יום זה נושא אחר.
מרב מיכאלי: אני מדברת עכשיו על ה-30.
מרב מיכאלי: מה ששכנענו מאחורינו.
מרב מיכאלי: עכשיו השאלה היא בין נטו תעשייה – איפה בא פה זה שמעבירים את הנטל של תשלום הפגיעה בעבודה למעסיקות ומעסיקים, זה דבר - - -
אלי אלאלוף: מה עם הפחתת מס על החברות?
<שרגא ברוש: נוותר על זה.
מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, אני הייתי נגד הפחתת מס החברות מלכתחילה.
מרב מיכאלי: אתי אתה לא עושה את המשא ומתן הזה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שזאת הייתה טעות, אסור היה להפחית מס חברות, אמרתי את זה בפה מלא גם בזמן אמת.
מרב מיכאלי: אבל בכל מקרה, זה לא איזה מסחארה בין שר האוצר לבין המעסיקים.
מרב מיכאלי: יש פה עובדות ועובדים שנכון שתהיה פה פגיעה במעסיקות ובמעסיקים, אבל היא תתגלגל על העובדות והעובדים.
מרב מיכאלי: מה שאמרה פה חברתי מיכל בירן, סוג הדבר הזה שמעסיקה או מעסיק שבאמת יהיה להם קושי לשלם, יגידו, עזבי, קחי שבוע חופש בתשלום ואל תתבעי, ואל כלום, ואחרי חצי שנה, כשיש פתאום החמרה, אז אין לך עם מי לדבר, ותחפשי את החברות והחברים שלך.
מרב מיכאלי: אין ספק שיש מעסיקים שהנטל הכלכלי יהיה משמעותי עבורם, ושלא נדבר על זה שאנחנו מדברות פה רק על בטיחות, ולא מדברות בכלל על בריאות, שאני מקווה שמשרד הבריאות ידבר על זה, אבל הפגיעות המצטברות מבעיית בריאות בעבודה, הן רבות יותר מאשר מתאונות פר-סה, וזה נטל כשזה התפתח הדבר הזה, עלייה מאוד משמעותית על מעסיקות ומעסיקים.
מרב מיכאלי: שרגא ברוש פה, בכל הכבוד, גם מייצג יחסית את המגזר היותר חזק.
<שרגא ברוש: סליחה, מרב, אני מייצג את נשיאות הארגונים העסקיים במדינת ישראל, אין ארגון אחד שהוא בחוץ, להוציא את אוריאל לין, וזה זמני.
מרב מיכאלי: אני בכל זאת רוצה להגיד, שאני רוצה לדבר על עצמאיות ועצמאיים, ועל עסקים קטנים.
מרב מיכאלי: באמת, עצמאיות ועצמאיים, ועסקים קטנים, בשבילם זה ממש דרמטי בסדרי גודל, זה להפיל אותם, את האנשים האלה.
אלי אלאלוף: מה הגודל של המס?
מרב מיכאלי: זאת שאלה, בוא נראה.
אלי אלאלוף: 0.7%.
מרב מיכאלי: אבל זה לא עניין של המס.
מרב מיכאלי: אני מדברת על זה שמספיק לך בעסק שמעסיק שלושה אנשים, מספיק שבן אדם אחד פתאום צריך לקחת חודשיים, לא יכול לבוא לעבוד חודשיים, ואתה צריך פתאום אתה לשלם לו מתוך זה חודש אחד, ובמקביל להעסיק עוד מישהו שיבוא לעבוד חודשיים, זה עושה את כל ההבדל ביכולת שלך לאזן את המחזור.
מרב מיכאלי: הפגיעה הזאת תתגלגל על עובדות ועובדים.
<אורי שיינין: 18 יום.
מרב מיכאלי: אני מבינה שלאדוני ממרום המאקרו זה נראה מעט מאוד, אבל זה הרבה כסף, וזה בטח לעסקים קטנים, וזה מצטבר.
מרב מיכאלי: לעסקים גם פחות קטנים מספיק שזה לא אחד אלא שניים, וזה מצטבר.
מרב מיכאלי: אני גם לא מבינה את הרציונל הזה.
מרב מיכאלי: באמת, חוץ מזה שהאוצר רוצה לחסוך כסף, מה הסיבה שגרמה לשינוי הזה?
אלי אלאלוף: את מבינה שיש צורך לתת תמריצים למי שדואג לבטיחות של העובדים ולתת תמריצים שליליים למי שמזניח את העובדים?
אלי אלאלוף: - זה כל התהליך.
מרב מיכאלי: מאה אחוז, ולכן העניין של הפרמיה, והוא נראה לי דרמטי.
מרב מיכאלי: אי הבנה מוחלטת בפסיכולוגיה של בני אדם אם אתם חושבים שזה מה שיעשה את זה קודם כל.
אלי אלאלוף: את יודעת מי מתעסק בפסיכולוגיה, לא אנחנו.
מרב מיכאלי: כי אם אתה רוצה לגרום לאנשים לעשות דברים - - - אדוני, ברשותך, עוד שאלה אחת.
מרב מיכאלי: כמה פקחים התווספו למשרד הכלכלה בשביל לראות באמת מה עושים העסקים בשביל להפוך אותם ליותר בטוחים או יותר בריאים?
אלי אלאלוף: שווה לבדוק.
אלי אלאלוף: שלוש שנים צעקתי, וזה לא משתפר.
מרב מיכאלי: אז למה שהשתפר עכשיו?
מרב מיכאלי: אם בלאו הכי המדינה לא מוכנה לקחת על עצמה את התפקיד שלה לוודא - - -
אלי אלאלוף: הפיקוח לא אמור, הוא יכול טיפה למנוע.
אלי אלאלוף: אבל מי שיכול למנוע זה המעסיק שהכין את האתר בהתאם, ולתת תנאי עבודה הולמים, וגם העובד שצריך לקחת אחריות.
מרב מיכאלי: אני מסכימה אתך לגמרי.
מרב מיכאלי: אני חושבת שהעניין של הפרמיות, למשל, זה דבר סביר לגמרי, אגב, זו לא יכולה להיות ועדה של האוצר, כמובן, שתקבע את הפערים של הפרמיות, זה לא יכול להיות, זה לא הגיוני שזה לא יהיה אנשים שעוסקים בזה, שזה קודם כל, בראש ובראשונה ביטוח לאומי, ובטח נציגים של המעסיקות והמעסיקים.
מרב מיכאלי: אגב, זה של העובדות והעובדים, לא פחות חשוב.
מרב מיכאלי: אבל העניין של הפרמיות עושה את מה שאתה מדבר עליו ונותן תמריצים חד-משמעיים באמת לעשות את העסק שלך בטוח יותר ובריא יותר, לא פחות חשוב.
מרב מיכאלי: אבל העניין של ה-30 ימי פגיעה לא ישיג את זה, הוא רק יפגע בכולם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מה שאני רואה, החוק הזה הוא אולי מישהו חשב שהוא יכול לעזור בצמצום פגיעות בעבודה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רואה, כי מה שאני רואה זה יותר חלוקה מי ישלם את הפגיעה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חוזר על אותם משפטים שגם הביטוח הלאומי אמר, שהסעיף הזה הוא לא גרעוני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה כאילו תשלם, ופרמיה מודרגת, והימים שישלמו לנפגע יתמרץ אותם לקחת יותר אמצעי בטיחות, אני לא כל כך בטוח.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי מה שאני רואה בשטח וראיתי, כי העניין של אמצעי בטיחות הם עניין כספי, אז הם לא ישלמו פעמיים, זו כל הסיבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לראות מה אפשר לעשות במקום או אפילו במקביל כי הנושא הזה הוא לא יפתור לנו את הבעיה של פגיעה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של התשלום, מי ישלם, זה מאוצר המדינה, יש בהורדה של מס חברות, אנחנו מכירים גם שהרבה מועסקים, קבלני משנה, קבלנים שהם לא חברות גדולות שהן מרוויחות מזה שמורידים את מס החברות, אלא מעסיקים פרטיים, או עסקים זעירים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: גם את זה מטילים על כל המשק, במקום להתמקד במקומות שאנחנו רואים שיש בהם יותר ויותר פגיעות, למשל, בניין, או יש מקומות בתעשייה גם שמופלים או מכונות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: באנו ואמרנו כללי על כל המשק, וזה קצת בעייתי, כי אנשים שאין להם את הסיבה לשלם בזמן שהם משלמים גם לביטוח הלאומי רגיל עוד היום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שמשולם לביטוח הלאומי עוד היום, אז אם אנחנו הולכים בכיוון, אז גם צריך להגדיר איזה סוג של עסקים שייכללו בחוק הזה אם אנחנו מקדמים אותו בכלל.
מיכל בירן: כאילו באים לתקן משהו שהוא לא מקולקל.
מיכל בירן: אין פה בעיה של גירעונות, אין פה בעיה.
מיכל בירן: זה במקביל אני אומרת, יש קנסות, יש פקחים - עובדים על זה.
<נעה בן שבת: רק לציין, הרכיב הנוסף של דמי הביטוח הוא יהיה דיפרנציאלי, זאת אומרת, הוא כן השתנה בין מעסיקים מסוכנים - - -
<שרגא ברוש: שר האוצר יחליט מי זה.
מרב מיכאלי: לא, זה לא צריך להיות משר האוצר.
ג'מעה אזברגה: לדעתי, אדוני היושב-ראש, ואני חושב, דיון חשוב.
ג'מעה אזברגה: אבל אני חושב שצריך להסתכל על הבעיה במכלול.
ג'מעה אזברגה: אנחנו לא יכולים לייצר את העולם מחדש.
ג'מעה אזברגה: אין מנוס מאשר להתרכז בעניין של הפיקוח של משרד העבודה והרווחה.
ג'מעה אזברגה: בנוסף לזה, העניין של העלויות והטיפולים וביטוח לאומי מהצד השני לתשלום זה או אחר, אבל העניין של התאונות והפגיעות – הענף הכי פגיע בעניין הזה, הוא ענף הבנייה, בוא נקרא לילד בשמו.
ג'מעה אזברגה: חברי עבד אל חכים דיבר על מפעלים פה ושם ותאונה, אבל הרוב המכריע, המאסה של הפגיעות נמצא בענף הספציפי הזה.
ג'מעה אזברגה: לדעתי, לא מספיק 17 פקחים בכל מדינת ישראל על אתרים של 15 אלף פרויקטים של בנייה.
ג'מעה אזברגה: אין נוסחת פלא שאנחנו יכולים להביא לעולם הזה, מאשר לחשוב בצורה זו או אחרת.
ג'מעה אזברגה: אבל העניין של הפיקוח, לדעתי, זה חשוב, אנחנו לא נשקיע, גם הסבל של האנשים והסובבים אותם, לא רק הנפגעים, גם המשפחות, חוץ מהעלויות שעולה למדינה, לביטוח לאומי ולכל העלויות.
מיכל בירן: אגב, הבעיה המרכזית הייתה שהמשכורת הייתה כל כך נמוכה שאף אחד לא היה מוכן לבוא להיות פקח.
מיכל בירן: למרבה הצער, הם עשו את זה בחוזים אישיים, אבל לפחות הם הצליחו להביא עכשיו עוד פקחים למערכת – אתה צודק לגמרי.
<שרגא ברוש: ברשותכם, מספר נקודות.
<שרגא ברוש: הדבר הראשון להערה שלך, זה נכון שהביטוח הלאומי משלם 4 מיליארד שקל בשנה, הוא גובה 5.
<שרגא ברוש: הקופה הזאת נמצאת בעודף של מיליארד שקל.
<שרגא ברוש: הצעה מס' 1 - לקחת את העודף, לקחת בזה פקחים לעבודה ב-15 אלף שקל או ב-20 אלף שקל מהנדסי בניין, הנדסאי בניין, לעשות להם הכשרה, ולשלוח 100, 150 פקחים, לפני זה עבודות הסברה – אם נעשה הסברה ואכיפה נתגבר על הבעיה.
<שרגא ברוש: דבר שני, רק לאינפורמציה.
<שרגא ברוש: בחודשיים האחרונים, הוטלו על ענף הבניין 19 מיליון שקל קנסות, לא דומה בכלל לשנה שעברה, ובואו נחכה ונראה, יכול להיות שזה נותן את התוצאות.
<שרגא ברוש: אני מניח שאם היה מוטל עליי 19 מיליון, כנראה שהייתי מתאמץ מאוד.
<שרגא ברוש: אני חושב שזאת השיטה הנכונה – הסברה ואכיפה ובזה אי אפשר לחכות דקה אחת – אכיפה זה קנסות, זה ברור.
<שרגא ברוש: הדבר הבא.
<שרגא ברוש: אני חייב לומר לכם, התרשמתי עמוקות מהדאגה הכנה של אגף התקציבים לבריאות העובדים.
<שרגא ברוש: באמת, זה נוגע ללב.
<שרגא ברוש: מי שפה הקשיב, הבין שבעצם האוצר מצא הזדמנות לדאוג לבריאות העובדים, והוא חיכה לרגע שיגיע חוק ההסדרים.
<שרגא ברוש: טוב, אז הגיע, חוק ההסדרים, ועכשיו רוצים.
<שרגא ברוש: האם מישהו באולם הזה חושב שהמעסיק צריך תמריץ כלכלי כדי לדאוג לבריאות עובדיו?
<שרגא ברוש: – איפה אנחנו נמצאים, באיזה עולם אנחנו נמצאים?
<שרגא ברוש: מישהו פה היה מעסיק והרגיש פעם מה מעסיק מרגיש כשעובד שלו נפצע, או חס וחלילה, נהרג או שוכב בבית חולים?
<שרגא ברוש: זה יום כיפור שלם לו, לעסק שלו, ליתר העובדים, למשפחות.
<שרגא ברוש: אני ממש מתקומם נגד האמירה הזו, ואני מוכן להתחייב בערבות אישית שאין, ולו מעסיק אחד במדינת ישראל שמקל ראש בבריאות של עובדיו, ובטח, וחס וחלילה באובדן חיים.
<שרגא ברוש: להניח הנחה כלכלית שצריך לתמרץ מעסיקים כדי שידאגו לעובדים, זה לא יותר מאשר בושה.
<שרגא ברוש: הדבר הנוסף, אני אגלה לכם את האמת - לא בריאות העובדים מעניין את האוצר, ולא אכיפה כלכלית מעניין את האוצר, את האוצר מעניין כסף.
<שרגא ברוש: היות והאוצר לוקח במהלך הזה מאות מיליונים, אגיד לכם גם כמה, ראוי שיגיד את האמת.
<שרגא ברוש: צריך לאזן את תקציב המדינה, עשו כל מיני דברים, בעיניי, חסרי אחריות - הקופה התרוקנה, עכשיו צריך למלא אותה מחדש.
<שרגא ברוש: אני אתן לך עצה.
<שרגא ברוש: אנחנו משלמים מס חברות, הנה, אני אומר לכם, פרסמו את זה בעיתון.
<שרגא ברוש: לוותר על אחוז מס חברות זה מיליארד שקל, קחו את זה בחזרה, ותרדו מהחיים שלנו עם כל הדבר הזה.
<שרגא ברוש: ולמה אני אומר את זה?
<שרגא ברוש: כי מס חברות משלם עסק שמרוויח, את המסים העקיפים משלם גם עסק שמפסיד, ובוא נעזוב עסק קטן, עסק גדול, זה לא רלבנטי.
<שרגא ברוש: עסק שמפסיד, עסק שבבעיה קיומית, והוא אחר כך מגיע לחדר הזה, או לחדר הסמוך, ועוסקים באיך להציל מפעל פה או עסק שם.
<שרגא ברוש: רבותיי, זה מהנטל הזה בין היתר - אז בשביל מה לכם לבזבז את המיליארד שקל כדי שהעסקים שמרוויחים ישלמו פחות מיליארד?
<שרגא ברוש: אגב, אני חושב שזה מעודד את הצמיחה להוריד את מס הכנסה.
<שרגא ברוש: אבל במקום שאין כסף בקופה, במקום שצריך להחליט איך מאזנים את תקציב המדינה, אז בין האלטרנטיבות לקחת מסים עקיפים שלא מבחינים בין מי שמרוויח למי שלא, מי שקטן ומי שגדול, מי שיכול ומי שלא, כן יצוא, לא יצוא, כן הדולר נשחק, לא הדולר נשחק.
<שרגא ברוש: קחו את המס חברות, הנה, המיליארד שקל, נפתרה הבעיה לאוצר.
<שרגא ברוש: אני לא מספיק נאיבי לחשוב שהם יעשו את זה מסיבה פשוטה, כי לבוא ולהגיד, אנחנו מורידים מס חברות זה פופולרי מאוד.
<שרגא ברוש: אבל לבוא ולהגיד, אנחנו מטילים מסים אחרים, ורבותיי, הם לא מטילים את זה על המעסיקים, הם מטילים את זה על הצרכנים, אל תתבלבלו.
<שרגא ברוש: אין לנו דרך אחרת, אלא לייקר את המוצרים שאנחנו מוכרים.
<שרגא ברוש: זה אומר שכל אחד על הבקבוק קולה, או כל אחד על המילקי, או כל אחד על הגבינה ישלם יותר.
<שרגא ברוש: ואכן, אל תחפשו את יוקר המחיה במקום אחר, תחפשו את זה בספר התקציב.
<שרגא ברוש: הרגולציה, העודף מסים, זה בספר התקציב.
<שרגא ברוש: מס הכנסה זה לא מוטל על הציבור, אבל מסים עקיפים מוטלים על הציבור, כי מס ההכנסה העסק שמרוויח ברוטו משלם מס, ומה שנשאר לו בנטו נשאר לו.
<שרגא ברוש: אבל כשיש לו עלויות של הביטוח הלאומי, או ביטוח אחר, או ארנונה, או מים, או חשמל, או בלו על הפחם, זה הולך למחיר של המוצר, ולכן, זה מייקר את יוקר המחיה - אז תדעו איפה לחפש את יוקר המחיה - בהחלטות של הכנסת, כמובן בהמלצות של האוצר.
<שרגא ברוש: הדבר הבא, לעצם העניין, אתמול בלילה פורסם, אני לא חושב שזה בסדר לפרסם את זה אתמול בלילה והיום לקבל החלטה, אדוני, אני מעיר בצורה הכי חברית וקולגיאלית בהנחה שרוצים שאחרים ילמדו את המשמעויות.
<שרגא ברוש: אבל להעלות את ה-12 יום ל-30 זה 250 מיליון שקל.
<שרגא ברוש: דבר שני, הדלתה – מילא אם היו באים לפה ואומרים, נעשה משהו דיפרנציאלי, לא שאני מסכים, אבל נעשה משהו דיפרנציאלי.
<שרגא ברוש: מי שאין לו נפגעים ישלם פחות, מי שיש לו נפגעים ישלם יותר, אבל יהיה משחק סכום אפס.
<שרגא ברוש: לא – ולמה לא משחק סכום אפס, הרי יש עודף מיליארד שקל?
<שרגא ברוש: אפשר בשקט לעשות משחק סכום אפס, יש ענפים שאין להם נפגע אחד, כולם מציינים פה את הבניין, זה צד שמאל, אבל יש גם צד ימין.
<נעה בן שבת: 30 ימים חל רק על מי שנפגע לעובד.
<שרגא ברוש: אז מה, כל עובד שנפגע אני אזמר שאני לא בסדר?
<שרגא ברוש: לא, אז מי יחליט שאני כן ואני לא?
<שרגא ברוש: אבל יש דלתה, בדלתה עד 0.7%.
<שרגא ברוש: עם כל הכבוד, אני מכיר את שר האוצר ומאוד מוקיר אותו, אני לא חושב שיש לו איזה מומחיות מיוחדת כדי לקבוע את אמות המידה והמשקל.
<שרגא ברוש: אני לא חושב שזה במומחיות של שר האוצר.
אלי אלאלוף: אתה לא יודע שהוא נעזר?
אלי אלאלוף: המומחים של הביטוח לא טוב לך?
<שרגא ברוש: אני בטוח שהוא נעזר בפקידי אגף התקציבים, אדוני.
<שרגא ברוש: הייתי רוצה שזה יינתן למשל למי שיודע למדוד סיכונים.
<שרגא ברוש: למשל, אני חושב, שכן, בדיוק אם יגידו במומחה למדידת סיכונים, לפחות נפשי תהיה רגועה, שאני אדע שזה יהיה אמתי ונכון.
<שרגא ברוש: הדבר הבא, רבותיי, ה-0.7% מי שלא יודע מה זה מהשכר, זה מיליארד וחצי שקלים, אני מניח שזה לא יהיה 0.7%, זה יהיה משהו בין 0% ל-0.7%, אז בוא נגיד 0.35% - חצי.
<שרגא ברוש: אז זה מיליארד וחצי שקל.
<שרגא ברוש: על מה להטיל עלינו עוד מיליארד וחצי שקל, על מה?
<שרגא ברוש: רק לא מזמן התנדבנו לתת מיליארד וחצי שקל לזקנים, סרבו לקחת את זה – אמרו, מה פתאום, אנחנו לא אוהבים להטיל מסים.
<שרגא ברוש: אז עדיף שיהיו 350 אלף זקנים עניים, אבל אנחנו נעשיר את קופת האוצר במיליארד וחצי שקל – איפה סדרי העדיפויות של המדינה הזאת?
אלי אלאלוף: מה שנכנס לאוצר, זה הולך למה?
<שרגא ברוש: אגיד לך לאן זה הולך – לנטו הוזלות, הורדת אחוז במס חברות.
<שרגא ברוש: כדי שאני לא אדבר על מישהו אחר אלא על עצמי, בזבוז כסף כרגע.
אלי אלאלוף: אולי קצבאות הנכים, אולי סיעוד?
<שרגא ברוש: אדוני, אני לא קיבלתי תקציב שר האוצר.
אלי אלאלוף: אני מעריך אותך, אז תן תמונה כוללת.
<שרגא ברוש: אני אתן לך תמונה כוללת.
<שרגא ברוש: היה 20 מיליארד עודף, בוא נבדוק לאן הם הלכו.
<שרגא ברוש: אבל לא זאת השאלה.
<שרגא ברוש: אדוני, אני מדבר דבר פשוט.
<שרגא ברוש: יש בעיה, חסר כסף לאזן את התקציב, ואני מקבל את זה, וברור לי שצריך לאזן את התקציב.
<שרגא ברוש: אז אם רוצים לקחת מפה מיליארד, קחו מאתנו את המיליארד האלטרנטיבי שהוא צודק יותר במס חברות, זה אותו כסף אבל הוא צודק יותר.
<שרגא ברוש: זה מאפשר לעסקים חדשים להמשיך ולהתמודד - למה לא לעשות את זה - למה?
<שרגא ברוש: בגלל פרינציפים?
<שרגא ברוש: אני לא חושב שיש פה מקום לפרינציפים, אנחנו כולנו אחראים לאותה מדינה ואותה חברה, אדוני.
<שרגא ברוש: ולכן, אני מבקש בשיא הרצינות.
<שרגא ברוש: יש מיליארד שקל עודף בענף הזה בביטוח הלאומי, קחו את הכסף הזה, בואו נעשה בו הכשרות, בואו נעשה בו הסברות.
<שרגא ברוש: דבר שני, רוצים לפתור?
<שרגא ברוש: בואו נעשה קנסות כמו שעושים בחודשיים האחרונים, ובואו נראה אם זה נותן תוצאות או לא.
מיכל בירן: רק חודשיים מותר לעשות את זה, זה הרי נכנס לתוקף רק ב-2018.
<שרגא ברוש: עכשיו 19 מיליון שקל הטילו בחודשיים האלה, לעומת כמעט אפס בשנה שעברה, אולי זה נותן תוצאות, בואו נראה, אז ישלמו אלה שלא בסדר, ולא כולם.
<שרגא ברוש: הדבר האחרון, אדוני, 30 יום הזה, ה-0.7% הזה, זאת הכבדה נוראית בתקופה, עם כל הכבוד, אנחנו מתמוטטים.
<שרגא ברוש: העסקים מתמוטטים, אדוני, ובסוף, אני אומר לכם, אל תתפלאו, זה התגלגל לציבור ונצטרך לתת תשובות ליוקר המחיה.
<יעקב פלקסר: אני מהתאחדות בוני הארץ.
<יעקב פלקסר: אין לי הרבה מה להוסיף על מה ששרגא אמר, רק שבאמת מעבר לאותם קנסות שבחודשים האחרונים, בחודשיים האחרונים מוטלים על הענף, ובאמת, יש לבחון איך זה מקדם את העניין, אנחנו חושבים שגם הגיע הזמן לפעול בשני אפיקים הנוספים של ועדת "אדם", שזה אותן הכשרות ששרגא מדבר עליהן, ואותן תמריצים חיוביים שבעצם ייתנו מעין פרס למעסיקים שיטפלו בבטיחות, ולא רק קנסות מעין אלה, שכמו בחוק הזה, וכמו פרוצדורות אחרות שבעצם רק מענישות את העוסקים בענף.
<יעקב פלקסר: אני לא חושב שזה מה שמקדם את הבטיחות בענף בצורה מובהקת, אלא זה צריך להיות מכלול, זה פחות או יותר ההערות שלנו.
<יעקב פלקסר: תודה.
<רועי כהן: עו"ד נשיא לה"ב, לשכת ארגוני העצמאיים והעסקים בישראל.
<רועי כהן: אנחנו קיבלנו כמו כולם אתמול בערב את הנוסח.
<רועי כהן: אני התארגנתי, כמו שראיתם, פעם ראשונה של למעלה מ-300 רכבי עבודה של עצמאיים הגיעו היום כאן לכנסת, והביעו את המחאה על מס לא אמת שלוקחים על רכבי עבודה על כלי לייצור הכנסה, ולוקחים מהם מס לא אמת.
<רועי כהן: היום זה התחיל, בגלל זה הגרון שלי קצת ניחר מהצעקות.
<רועי כהן: אני באתי להגיד משהו אחד עבור העצמאיים והעסקים הקטנים.
<רועי כהן: לא יכול להיות שכנסת ישראל תדבר בשני קולות – ותשמע את זה שרגא.
<רועי כהן: ב-28 לפברואר, התקיים כאן היום, אדוני, בזכותך, יום העסקים הקטנים ודיברת כאן על הנושא של דמי פגיעה.
<רועי כהן: ישבו כאן נציגי האוצר ונציגי הביטוח הלאומי והתחייבו לך, אדוני היושב-ראש, שיביאו הצעה להוריד את זה ל-6 ימים את דמי הפגיעה, כי אנחנו לא יכולים לשאת בעלויות האלה, ולהביא עכשיו זה שקובע להעלות את זה ל-30 ימים, זה לצחוק לך, אדוני יושב-ראש הוועדה, לצחוק לך בפנים, כי אם הם באו לפה ואמרו שזה לבוא ולעזור, והיום אני נמצא בוועדת נטו עסקים קטנים ועצמאיים, ועדה שהקימו כדי לעזור לנו.
<רועי כהן: מצד שני, מה מביאים לנו פה?
<רועי כהן: - איך הולכים לפגוע בנו, איך הולכים לגרום לכך שעסקים יקרסו.
<רועי כהן: מי יכול לשאת בעלויות של 30 יום של עובד שנפגע בעבודה?
<רועי כהן: יכול להיות שבכלל לא העסק רשלן, שהוא לקח אותו לקניון, כי הוא הלך אתו, ובאותו רגע המדרגות הנעות קרה להן משהו, והוא נפגע בעבודה, עכשיו הוא הצטרך - - - ב-30 ימים האלה - מאיפה הוא יביא את ה-30 ימים האלה?
<רועי כהן: מישהו עוזר לו כדי להביא את הדברים האלה?
<רועי כהן: מישהו עזר פה בהכרה בהוצאות רכב, בהכרה בהוצאות מטפלת, במשהו מישהו עזר?
<רועי כהן: באמת, חברים, תירגעו, אי אפשר לנהל פה עסקים בישראל.
<רועי כהן: אנחנו הבאנו ל מעלה מ-300 אנשים שבאו מהפייסבוק, לא באו משום מקום, באו כי כבר לא יכולים יותר.
<רועי כהן: 50 אלף עסקים נסגרו.
<רועי כהן: אורי שיינין, נסגרו.
<רועי כהן: סגרו, זה אומר הלכו הביתה.
<רועי כהן: הלכו הביתה, זה אומר: בלי דמי אבטלה, בלי הכשרה מקצועית, בלי כלום.
<רועי כהן: ומה אנחנו מבקשים?
<רועי כהן: אם יש כבר כסף בתוך הביטוח הלאומי, יש, הרי משלמים את דמי תאונות עבודה.
<רועי כהן: יש עסקים שהראיתי לי בגרף שהם בעייתיים - בוא תטפל בהם, תעשה שם אכיפה, תגרום להם להשקיע כסף שצריך כדי לגרום שיהיה בטיחות.
<רועי כהן: אבל מה אתם רוצה מהעסקים הקטנים?
<רועי כהן: מה אתם רוצים מהם?
<רועי כהן: תנו להם לשרוד פה.
<רועי כהן: כל שנה 50 אלף עסקים נסגרים.
<רועי כהן: באמת, אני קורא לכם בשני קולות.
<רועי כהן: לא יכול להיות שהכנסת תדבר בשני קולות, אני לא מכיר דבר כזה.
<רועי כהן: באמת, לבוא לפה, שנה שעברה, להבטיח שנוריד את זה ל-6 ימים, להגיד לי שכל 3 ימים עולים 25 מיליון שקלים, ושהולכים להביא את זה במסגרת ועדת נטו עסקים קטנים, ומנגד להביא לנו הגדלה ל-30 ימים - מה קורה פה?
<רועי כהן: זה טירוף מערכות.
<רועי כהן: אני קורא לך, יושב-ראש הוועדה, אלי, אני יודע כמה אתה רגיש לנושא הזה של עסקים קטנים.
<רועי כהן: אתך עשינו כמעט את כל הדברים - דמי לידה לעצמאיות.
<רועי כהן: עשינו את התגמולים מוגדלים לחיילי מילואים.
<רועי כהן: אתה הובלת פה דברים שאף אחד בכנסת הזאת לא עשה.
<רועי כהן: אני מבקש ממך, תראה איך לא פוגעים בעסקים הקטנים.
<יוסף אלקובי: שלום לכולם, אני נשיא התאחדות המלאכה והתעשייה.
<יוסף אלקובי: אני מייצג 40 אלף עסקים קטנים, בעלי מלאכה.
<יוסף אלקובי: השנה אנחנו חוגגים 110 שנים להתאחדות המלאכה והתעשייה.
<יוסף אלקובי: אני בא ומייצג כאן חברים, ברגע שאני יושב כאן הם מנסרים, הם קבלני משנה, הם עובדים השכם והערב, מתמודדים ביום יום.
<יוסף אלקובי: אני כאן להקים צעקה, ולהגיד, רבותיי דיי, אין מקום להטיל עלינו שום פוליסת ביטוח למעסיקים, ייסגרו עוד עסקים.
<יוסף אלקובי: כאשר "טבע" 1,700 עובדים יצאו הביתה, כל המדינה עמדה על הרגליים, כולל ראש הממשלה.
<יוסף אלקובי: 43 אלף עסקים נסגרו שהלכו הביתה, נאמר שתי עובדים, זה 86 אלף עובדים הלכו הביתה.
<יוסף אלקובי: פשיטות רגל בבתים בישראל, הפשיטות רגל הללו, הם גרמו לכך שאותם אנשים יהיה הפחדה בבית.
<יוסף אלקובי: ילדים מפוחדים, הוצאות מיטלטלין של עסקים.
<יוסף אלקובי: אנחנו מקימים דור של אי ביטחון לחיילים חלשלושים.
<יוסף אלקובי: אנחנו צריכים כלכלה חזקה, זה ביטחון חזק – בלי שניהם לא ילכו ביחד, הפסיקו להכות בנו.
<יוסף אלקובי: אני בעל מפעל מעסיק 20 עובדים, ועוד 80 מסביב קבלני משנה.
<יוסף אלקובי: מחר, כאשר החוק הזה ייצא, אני הראשון סוגר את המפעל שלי, אין לי מקום יותר, אנחנו לא מושכים משכורות, חברים.
<יוסף אלקובי: החברים שלנו כבר מיואשים.
<יוסף אלקובי: הם המסכנים האלה יתנו להם את הדפים האלה, הם יכולים לקרוא שני שורות ולא יבינו כלום.
<יוסף אלקובי: הם רק מבינים שלא גומרים את החודש.
<יוסף אלקובי: הם רק מבינים מסע אלונקות בשביל לנהל עסק קטן בישראל.