GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: אני חושב שכל זמן שהמערכת – גם המערכת הפוליטית, בגלל סיבות פוליטיות – מסכימה בשתיקה להעביר את הדברים האלה מתחת לסדר היום ולא להתייחס אליהם, לא שומעים התבטאויות לא של ראש הממשלה ולא של השרים כדי חס וחלילה לא להרע את היחסים עם המפלגות החרדיות והמפלגות הדתיות, אז יש כאן בעיה גדולה מאוד.
איציק שמולי: לדעתי הקריאה שלנו צריכה לבוא קודם כל גם היום הזה כלפי ראש הממשלה וכלפי השרים, לפחות באמירה ערכית כלשהי שיגנו את הדברים הללו, שלא לדבר על שלילת שכר.
איציק שמולי: אני חושב שביום הזה אנחנו צריכים להזכיר לעצמנו שהאפליה לא קיימת רק בשוק התעסוקה והיא לא קיימת רק במקומות העבודה אלא היא קיימת כמעט בכל מקום.
איציק שמולי: הסוגיות של ההורות, הזכות להורות, היא סוגיה שלדעתי הולכת להתפוצץ במלוא עוזה.
איציק שמולי: למזלנו במובן הזה גני הילדים מקדימים גם את החקיקה וגם את הפסיקה.
איציק שמולי: המציאות הזו של משפחות מכל מיני סוגים וילדים למשפחות חדשות, זה כבר חלק מהוויית החיים שלנו במדינת ישראל וטוב שכך, אבל אסור לנו לשקוט ואסור לנו להשלים עם המצב בו גורמים רשמיים בתוך משרד הרווחה, שהם לא פחות מאנשי מערות, מתייחסים לזכות של זוגות חד מיניים גם לאמץ וגם לעבור הליך פונדקאות בארץ, מנסים להערים עליו קשיים ומנסים לשלול אותו מכל וכל.
איציק שמולי: לדעתי זה רק עניין של זמן עד שנצליח להכניס את זה לתוך ספר החוקים במדינת ישראל, אם דרך הפסיקה, דרך בית המשפט, ואם דרך החקיקה.
איציק שמולי: אני חושב שעד אז אנחנו קודם כל חייבים לכם תודה גדולה מאוד כי מי עומד בראש החץ, בראש המאבק גם על הזכות להורות וגם נגד גילויים של גזענות ופגיעה בקהילה הלה"טבית, אלה קודם כל אתם, הפעילים והארגונים ועל כך נתונה לכם תודתנו.
מירב בן ארי: הצטרפו אלינו עוד שתי יושבות ראש השדולה, מרב מיכאלי ומיכל רוזין.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ליז יעקב מסיפור אישי.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני כבר אומרת שיש לנו חצי שעה לדיון ולכן נצטרך לקצר.
מירב בן ארי: יש לנו היום הרבה דיונים והזמן הוא קצר.
מירב בן ארי: אני אודה אם באמת נעמוד במסגרת הזמנים.
<ליז יעקב: אני רוצה לספר שאני יצאתי מהארון לפני שנתיים.
<ליז יעקב: מהילדים בבית הספר קיבלתי ממש אטימות מוחלטת.
<ליז יעקב: ניגשתי לשם שידברו אתם.
<ליז יעקב: בית הספר פשוט לא רצה לשתף פעולה.
<ליז יעקב: אני מנהריה.
<ליז יעקב: אם אני אגיד את הגיל, אף אחד לא יאמין.
<ליז יעקב: סגרתי 49.
<ליז יעקב: אני כרגע לא רואה את הילדים שלי.
<ליז יעקב: נקרע לי הלב.
<ליז יעקב: אני מנסה להתקרב אליהם ולא יכולה.
<ליז יעקב: גרושתי שם עוד יותר מסיתה אותם ואין לי שום דרך.
<ליז יעקב: גם במקום העבודה החדש אליו התקבלתי, אגד חיפה, גם שם עת זיהו מה אני, שמו לי רגליים ובהתחלה לא רצו לקבל אותי לעבודה ורק בגלל שאני טרנסג'נדרית.
<ליז יעקב: נכנסתי בדלת האחורית, התקבלתי לשם וגם שם קיבלתי בהתחלה המון ריחוקים מנהגים.
<ליז יעקב: לא ידעו איך להתייחס אלי ואיך להתנהג אלי.
<ליז יעקב: פשוט, כלום.
<ליז יעקב: המערכת לא מוכנה לכך.
מירב בן ארי: משרד הרווחה יתייחס להתנהלות.
מירב בן ארי: עסקנו בזה גם אצל ניר כץ וזאת לא פעם ראשונה שאני שומעת על ההתמודדות מול המשרד.
מירב בן ארי: הם יתייחסו בעיקר לטרנסג'נדרים מול הילדים שלהם.
מירב בן ארי: אם תרצי התייחסות ספציפית יותר, אפשר גם אחרי הדיון.
מיכל רוזין: שלם לכולם, בוקר טוב.
מיכל רוזין: אנחנו באמת ביום קהילת הלה"טב השלישית כאן בכנסת ואני גאה שזה הפך להיות שגרה בכנסת.
מיכל רוזין: אני גאה בנו וגאה על כך שרוב הוועדות בכנסת מקיימות היום דיון ודיונים חשובים ודיוני המשך, וכך זה גם נותן עומק לנושא כי אנחנו יכולים לצלול לעומק לנושאים השונים ולנסות לפתור ולהתמודד עם אתגרים מורכבים יותר.
מיכל רוזין: אין ספק שאחת הקללות המוכרות ביותר, השגורות ביותר, היא הומו, בין אם זה במסדרונות בתי ספר, בין אם זה בצבא וגם במקומות עבודה.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שבסופו של דבר הדרך להילחם בתופעה הקשה הזאת היא להעלות מודעות, מודעות, מודעות ובאמת לייצר שוויון ולייצר מצב שבו השוויון קיים בכל אחד מהמוסדות שהכרתי ויותר מכך, ובסופו של דבר, כמו שאמר לי - חבר הכנסת שמולי - כמו שאמר לי חבר כנסת כאן במשכן הזה, שאחרי שהוא הכיר אותך ואחרי שהוא הכיר את אמיר אוחנה, פתאום הוא חושב אחרת.
איציק שמולי: את חייבת להסביר את עצמך.
מיכל רוזין: אני חושבת שהבנת.
מיכל רוזין: דעתו השתנתה.
מיכל רוזין: בסופו של דבר, כשאתה לא מכיר משהו, אתה מפחד ממנו, אתה מפחד מהאחר, אתה מפחד מהשונה.
מיכל רוזין: בסופו של דבר כשזה חלק מהמציאות היום יומית שלך, מהחיים שלך, אתה בוחן אדם כאדם, אישה כאישה, כל בן אדם ובת חווה כמי שהם, ללא המעטפת או ההגדרות.
מיכל רוזין: אני חושבת שהעובדה שיש עלייה – אני חייבת לומר דווקא הפוך ממה שאתם מצפים שאני אומר וזו הנקודה החשובה – בדיווחים, זה מוכיח שאנחנו עושים עבודה טובה.
מירב בן ארי: כן, גיל אמר את זה לפני שהגעת.
מיכל רוזין: קודם כל, כל הכבוד לארגונים כי בראש ובראשונה אתם חוד החנית ואתם עושים את המאבק הזה באופן יום ומי.
מיכל רוזין: אני אומרת שזה שיש עלייה בדיווחים אומר שאנחנו עושים עבודה טובה כי ככל שמרגישים יכולת לדווח על הפגיעות האלה, לדווח על המופעים הכול כך קשים ופוגעניים האלה, היא מראה באמת על ביטחון ושיש כתובת למי לדווח, יש כתובת למי להגיד ושזה נתפס לא בסדר בכלל להגיד את הדברים האלה ולהתנהג בצורה הזאת.
מיכל רוזין: אנחנו נמשיך להיאבק.
מיכל רוזין: תודה לכם על היום הזה, תודה שאתם אוספים את הנתונים.
מיכל רוזין: זה מאוד מאוד חשוב וזה חלק מהעלאת המודעות והעברת המסר ואנחנו אתכם.
מירב בן ארי: חן אריאלי, את רוצה להתייחס?
<חן אריאלי: אני מעדיפה שאחרים ידברו.
מירב בן ארי: חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: חבל, אני דווקא חיכיתי לשמוע את יושבת ראש האגודה.
<חן אריאלי: יש כאן עדויות שנראה לי שחשוב שיישמעו.
מרב מיכאלי: ללא ספק.
מרב מיכאלי: אני רוצה להצטרף למה שאמרה חברתי מיכל.
מרב מיכאלי: אני בטוחה שאני גם רוצה להצטרף למה שאמר חברי איציק שמולי ששמעתי רק את סוף דבריו.
מרב מיכאלי: בישראל יש מצב אנומלי שבו לקהילה יש בפועל לא מעט זכויות והיא נהנית מאפשרויות רבות שאין לה בחקיקה.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, יש פער הולך וגדל בין החקיקה שהיא ממש ארכאית, וזה לא במקרה.
מרב מיכאלי: זה לא במקרה החקיקה תקועה היכן שבית המשפט העליון חוזר ונותן לקהילה את הזכויות שמגיעות לה והארגונים עושים את העבודה המדהימה כאשר הרבה מהזכויות האלה הן בעקבות העתירות שהארגונים מגישים לבית המשפט העליון ואנחנו בכנסת עושות את העבודה שהיא בהצעות חוק אבל הצעות שלא מבשילות לכדי חוקים, והרבה מוסדות אחרים, אנחנו באות עכשיו מוועדת חוץ וביטחון, עושים עבודה.
מרב מיכאלי: צה"ל עושה עבודה יחסית מאוד טובה וכן הלאה.
מרב מיכאלי: הפער הזה הוא לא מקרי משום שיש כוחות במדינת ישראל שמסרבים שהחוק בישראל יכיר בשוויון של הקהילה.
מרב מיכאלי: הם מסרבים באופן פעיל, באופן אקטיבי, באופן – כמעט אני אומר – לפעמים אלים.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, הדברים שאנחנו קוראות וקוראים בדוח החשוב מאוד הזה שעשיתם, וזו הדרמה מבחינתי וזו הטרגדיה וזה הפצע, הם מקבלים רוח לא גבית אפילו אלא רוח קדמית, רוח של אישור כל הזמן ממוקדי השלטון בישראל היום.
מרב מיכאלי: אלה לא כוחות ריאקציונרים שנמצאים אמנם בפוליטיקה אבל בשוליים שלה.
מרב מיכאלי: אלה הכוחות שמובילים היום את ממשלת ישראל ואת הקואליציה בכנסת הזאת, שלפיהם יישק דבר ובכלל סוג החקיקות שרוצות להביא שוויון זכויות לקהילה גם בחקיקה, לא עוברות את סף הדלת של ועדת שרים לענייני חקיקה שמחליטה בדברים האלה.
מרב מיכאלי: אני רוצה לומר לסיום שהקהילה – והקהילה יודעת את זה אבל אני חושבת שהיא צריכה לאשר את זה מחדש – צריכה להבין שאנחנו מדברות ומדברים על פוליטיקה ושהמאבק על שוויון זכויות בקהילה הוא לא רק מאבק של זכויות אדם כי גם אין דבר כזה רק מאבק על זכויות אדם וכל מאבק על זכויות אדם הוא מאבק פוליטי, מאבק על משאבים ועל מה כתוב בחוק, והמאבק של הקהילה צריך להיות פוליטי והיום יותר מתמיד.
מרב מיכאלי: הוא חייב לעבור למפלגות, הוא חייב לעבור להצבעה בקלפי.
מרב מיכאלי: את זה צריך לדרוש מהנציגות והנציגים שלכם לא לוותר במקום הזה.
מירב בן ארי: חושן.
<יגאל אברהמי: בוקר טוב.
<יגאל אברהמי: יושב ראש שותף בחוש, ארגון החינוך וההסברה של הקהילה.
<יגאל אברהמי: אני אתייחס לנושא קצת אחר.
<יגאל אברהמי: הוזכר כאן הנושא של שוק התעסוקה ומקומות העבודה.
מירב בן ארי: אני רוצה שנתייחס לענייני עבודה, רווחה ובריאות כי זו הוועדה.
מירב בן ארי: אנחנו דנים בנושאים האלה וחשוב לי שנתמקד בהם כי יש כאן את המשרדים הרלוונטיים.
מירב בן ארי: אני דווקא מברכת על מה שאמרת עכשיו כי אני רוצה שנחזור לנושא של הדיון ולנושא של הוועדה הזו.
<יגאל אברהמי: אני אומר שגם בחושן אנחנו מדברים על הסיפור האישי.
<יגאל אברהמי: אחד הדברים שאני הכי מתגאה בהם הוא לשלוח את קורות החיים שלי, גם עם הדברים שעשיתי במסגרת הקהילה והתפקיד של חושן ואני בכלל לא מתבלבל האם כן לשים את זה בקורות החיים שלי או לא.
<יגאל אברהמי: זו פריבילגיה שלי יש אבל להרבה מאוד מהקהילה שלנו אין אותה.
<יגאל אברהמי: כמו שליז סיפרה, בהרבה מאוד מקרים הלה"טבים מסתירים את זהות המגדרית שלהם ואת הנטייה המינית שלהם ובמקרים מסוימים הזהות הזאת נחשפת.
<יגאל אברהמי: בקהילה הטרנסית מדובר ב-63 אחוזים מתוך סקר נציגות שוויון הזדמנויות בעבודה.
<יגאל אברהמי: 63 אחוזים מהטרנסים במקום העבודה, הזהות המגדרית שלהם נחשפה שלא ברצונם והנתון הוא נתון מאוד קשה.
<יגאל אברהמי: אני מזמין אתכם לקרוא את הסקר הזה של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.
<יגאל אברהמי: הוא מגלה נתונים מאוד קשים על אפליה בין אם זה בכניסה למקומות העבודה ובין אם זה תוך כדי העבודה, חוויות של התעמרות, חוויות של אמירות מילוליות פוגעניות ולדבר הזה יש השלכות מאוד מאוד קשות, בין אם זאת תחושת הערך העצמית, תחושת הביטחון העצמי, תחושת הערך של להביא איזשהו ערך גם לעשייה המקצועית שלך.
<יגאל אברהמי: אני מדבר על עשרות אחוזים שלוקח ללהט"בים להיכנס למקום עבודה.
<יגאל אברהמי: 20 אחוזים בקהילה הטרנסית, לוקח להם מעל לשנה כדי להיכנס למקום עבודה.
<יגאל אברהמי: אני מזמין אתכם לעבור על הנתונים האלה.
<יגאל אברהמי: מפאת קוצר הזמן אני לא אתייחס לכל הנתונים אבל ההשלכות ברורות.
<יגאל אברהמי: צריך לעשות איזושהי הבחנה בין אפליה לבין הכללה והכלה ויש שיח גובה ועולה.
<יגאל אברהמי: אני במקצוע שלי מתעסק באחריות תאגידית, בגיוון תעסוקתי, ויש שיח שגובר ועולה בתחום הזה של הכללה של קהילות מגוונות בתוך מקומות העבודה, אם אלה ערבים, חרדים, יוצאי אתיופיה ואנשים עם מוגבלויות.
<יגאל אברהמי: בחוץ לארץ רואים את העיסוק הזה של הקהילה הלה"טבית.
<יגאל אברהמי: בישראל זה לא כל כך קיים ואין לזה מספיק מודעות.
<יגאל אברהמי: לא מובן בכלל למה צריך להבחין בין עובדים שהם לה"טבים לעובדים שהם לא לה"טבים.
<יגאל אברהמי: איזה צרכים אחרים יש לעובדים לה"טבים שיש לעובדים שהם אינם לה"טבים.
<יגאל אברהמי: צריך לתת ידע, צריך לתת תמריצים גם לקלוט את הקהילה הזאת שהיא קהילה מודרת וקהילה שסובלת מאפליה, וחלק מתוך הקהילה סובל מאפליה כפולה ומכופלת.
<יגאל אברהמי: במקרה הזה מקומות העבודה, מקומות התעסוקה צריכים לשתף פעולה גם עם ארגונים חברתיים.
<יגאל אברהמי: בדומה מה שאגודת הרפואה הלה"טבית תאמר על נאמן לה"טב, אני חושב שזה נכון שגם המדינה תתמרץ מקומות עבודה לקבוע נאמן.
<יגאל אברהמי: כמו שיש את הממונה למניעת הטרדה מינית או רכז נגישות, שיהיה גם ממונה או ממונה לנושא הזה של לה"טבים במקומות התעסוקה.
מיכל רוזין: אני לא יודעת מי יענה לי ואולי זאת שאלה לחדר.
מיכל רוזין: האם עדיין קיימים או קיבלתם דיווחים לגבי מקומות עבודה שיש קושי בכל העניין, בהינתן כל מה שאמרת וכל מה שאנחנו יודעים.
מיכל רוזין: האם היום עדיין חוקית או בפועל קורה מצב שבו יוצאת חברה לנופש ולא נותנים לבן/בת הזוג להגיע?
מיכל רוזין: כל מיני דברים שהם מושלכים מהמקום הזה.
<גיל פישהוף: חד משמעית.
<גיל פישהוף: זה קורה.
מיכל רוזין: לא מזה שאני נמנעת להביא כי לא מכילים אותי או כי אני פוחדת לומד או כי אין אווירה מכילה, אלא עצם זה שאומרים, לא, זה לא נחשב בן זוג.
מיכל רוזין: האם עדיין זה קיים?
מיכל רוזין: אני שואלת אמיתית כי אנחנו יודעים מהמצב המשפטי שזה לא אמור לקרות.
מיכל רוזין: האם זה עדיין קורה?
<גיל פישהוף: מגיעים אלינו דיווחים למשל על דרישה להסיר תמונה מהשולחן של בן/בת הזוג, למשל בת הזוג לא תגיע למקום העבודה.
<גיל פישהוף: הגיעו דיווחים כאלה.
<גיל פישהוף: הרבה פעמים האנשים מדווחים אבל לא רוצים לנקוט בפעולה מפחד להסתכסך עם מקום העבודה.
<ג'יי האריס: אני יכול לענות.
<ג'יי האריס: אני ממעברים, מרכז את המענה הפרטני.
<ג'יי האריס: ספציפית לקהילה הטרנסית, קודם כל זה עניין של נוהל.
<ג'יי האריס: הרבה פעמים מבקשים מסמכים.
<ג'יי האריס: הרבה פעמים אנחנו לא מוגדרים נכון במסמכים שלנו.
<ג'יי האריס: היה שיפור בשנה האחרונה עם הנהלים אבל עדיין יש אנשים שלא מסוגלים לשנות את המסמכים שלהם כל פעם שהם מתקבלים לעבודה.
<ג'יי האריס: זה מוציא אותם אוטומטית מהארון.
<ג'יי האריס: אם את מדברת על חופשות ודברים כאלה, בעצם כל שירות שהוא ממוגדר, לנו יכולה להיות בעיה אתו.
<ג'יי האריס: זה לא רק עניין של זוגיות אלא הרבה פעמים זה גם עניין של האם אני בכלל אדם ואם אין לי מענה למגדר שלי, אז אין לי איך להשתתף.
<רות גופן: אני יושב ראש של החברה לרפואה לה"טבית.
<רות גופן: אנחנו עוברים לשלב הפתרונות המוצעים.
<רות גופן: אנחנו מחפשים פתרונות ללה"
<רות גופן: טופוביה ולחוסר ידע של רופאים בתוך מערכת הבריאות.
<רות גופן: ביוזמת גברת איילת בוכניק ומר יבגני סאס, שניהם אחים, איילת אחות בבית חולים ברזילי באשקלון ויבגני אח בבית חולים רמב"ם, אנחנו רוצים לייצר בכל בתי החולים בארץ - ואנחנו דווקא מתחילים מהפריפריה בכוונה – תפקיד של נאמן לה"טבי, שיהיה אחראי, גם ירכז את כל ההכשרות לצוותים בבתי החולים כדי שהצוותים יתחילו להכיר את הקהילה, להכיר את המורכבות של טרנסים וטרנסיות, להכיר את המורכבות של לסביות שמגיעות כזוג לחדר לידה, להכיר את המורכבות של להיות הומו ולהתבייש לחשוף את המיניות שלך בפני רופא המיון אם אתה מגיע עם איזושהי בעיה אקוטית שדורשת התייחסות.
<רות גופן: אנחנו רוצים שיהיה נאמן כזה בכל בית חולים.
<רות גופן: כרגע אנחנו בשלב של גיוס של נאמנים בעוד בתי חולים.
<רות גופן: עכשיו איילת תדבר כי האישה היקרה הזאת יזמה את הפרויקט הזה וחשוב שהיא תציג אותו.
<איילת בוכניק: יבגני יתחיל ואני אדבר אחריו.
<יבגני סאס: אני אח בבית חולים רמב"ם.
<יבגני סאס: כמו איילת, גם אני נאמן לגישה הטיפולית ללהט"ב בבית החולים בו אני עובד.
<יבגני סאס: כלומר, אני מקדם את נושא הטיפול באוכלוסייה הלה"טבית ברמב"ם.
<יבגני סאס: אני רוצה לומר מדוע יש צורך בטיפול מיוחד באוכלוסייה הזאת, במיוחד כאשר אנחנו מדברים על אוכלוסייה טרנסג'נדרית שהיא הפגיעה ביותר.
<יבגני סאס: אני רוצה להציג כמה נתונים שידגימו את חשיבות הפרויקט שאנחנו מנסים לקדם.
<יבגני סאס: לדוגמה.
<יבגני סאס: לפני כשנתיים נערך בארץ סקר באוכלוסייה הטרנסג'דנרית.
<יבגני סאס: 87 אחוזים מהנשאלים אמרו שנתקלו בבורות ובחוסר ידע מצד הצוות הרפואי אליו פנו.
<יבגני סאס: לכן לא פלא שבאותו סקר התגלה גם ש-45 אחוזים ממשתתפי הסקר נמנעו מלפנות לטיפול במערכת הבריאות מחשש מיחס רע.
<יבגני סאס: תסכימו אתי שהמצב הזה שבו אנשים מפחדים לפנות לאנשי המקצוע במערכת הבריאות הוא מצב בעייתי ביותר עבור אותם אנשים כמו גם עבור המערכת עצמה.
<יבגני סאס: אז מדוע יש צורך בהכשרה מיוחדת עבור טיפול באוכלוסייה הזאת?
<יבגני סאס: ישנם כמה מאפיינים של הקהילה הלה"טבית בכלל וטרנסג'נדרים בפרט ששונים מכלל האוכלוסייה.
<יבגני סאס: כך למשל תחלואה יותר שכיחה והפרעות אכילה, מחלות מין וממאירויות שונות.
<יבגני סאס: הלה"טבים יותר חשופים לביריונות, דיכוי, חרדות וניסיונות אובדניים ואנחנו יודעים שהתופעות האלה אפילו שכיחות יותר בקרב הטרנסג'נדרים.
<יבגני סאס: למען האמת, אני מאמין שאני לא מחדש הרבה בדברים האלה אבל חשוב לציין שלאור העובדה שישראל היא כור היתוך ואנשי המקצוע מגיעים מדתות שונות, תרבויות שונות שבחלקן מודעות לנושא מאוד נמוכה, אין ספק שהאפליה והיעדר היחס לא נובעים מרשעות או חוסר רצון לעזור אלא שברוב המקרים מדובר בבורות הנובעת מהעובדה שהנושא אינו נמצא על סדר היום.
<יבגני סאס: במחקר שנעשה על ידי ארגון הסיעוד המקצועי RCN, ב-2016, נמצא שרק אחוז אחד בקרב אחים ואחיות נחשף לנושא במהלך הלימודים לעומת 78 אחוזים שדיווחו שלא קיבלו כל הכשרה בנושא.
<יבגני סאס: המחקר אמנם עסק רק בצוות הסיעודי, אך הדבר נכון לגבי כל הצוותים החל מהמזכירות בעת הקבלה, דרך אנשי הדימות ואף הרופאים.
מירב בן ארי: מאוד חשוב וגם מאוד רלוונטי לדיון.
<איילת בוכניק: אני עובדת כאחות בבית החולים ברזילי באשקלון, בחדר המיון.
<איילת בוכניק: אני אספר איך החלטנו על התפקיד.
<איילת בוכניק: זאת אומרת, מה תהיה מהות התפקיד.
<איילת בוכניק: התפקיד נקרא מתאם לקהילה הלה"טבית בבתי החולים.
מירב בן ארי: עם מי אתם עובדים?
<איילת בוכניק: כרגע בהתנדבות.
<איילת בוכניק: עם ההסתדרות הרפואית.
<רות גופן: עם החברה לרפואת לה"טבים בהסתדרות הרפואית.
מירב בן ארי: ומה משרד הבריאות?
<איילת בוכניק: כרגע לא יודע על כך.
<רות גופן: עובדים מול בתי החולים.
<רות גופן: בברזילי כבר אושר המינוי של איילת.
מירב בן ארי: כמה זמן אתם עובדים בברזילי?
<איילת בוכניק: בערך שנה אנחנו יושבים על התכנית הזאת.
<איילת בוכניק: התחלנו לפעול ולהציג אותה להנהלות בתי החולים שלנו לפני כחודש.
<איילת בוכניק: אצלי בברזילי דוקטור חזי לוי ולימור שיימן האחות הראשית אישרו וקיבלתי לראשונה נאמן לקהילה הלה"טבית כפונקציה בבית החולים.
מירב בן ארי: את מהסתדרות הרופאים.
<רות גופן: כן.
<רות גופן: אני רופאה במכבי.
<רות גופן: יש לנו חברה לרפואת לה"טבים.
מירב בן ארי: מה עם חיבור למשרד הבריאות?
<רות גופן: עושים את החיבור מול בית החולים.
<קריאה: אמורה להיות לנו פגישה עם הכללית ולהכניס את זה לבתי החולים של הכללית.
מירב בן ארי: כן, אבל צריך גם לעשות את זה מול המשרד.
מירב בן ארי: הנציגה של משרד הבריאות, שאני מכירה אותה ומוקירה טרם הגיע, אבל זה לא משנה.
<קריאה: נשמח לעזרה לקישור עם משרד הבריאות.
מירב בן ארי: זאת לא בעיה.
מירב בן ארי: אני מניחה שיש לכם קשרים טובים בעצמכם.
<איילת בוכניק: אנחנו חילקנו את התפקיד לשניים.
<איילת בוכניק: קודם, אם יש בעיה של מטופל להט"ב שמגיע לבית החולים או לחדר המיון או תוך כדי אשפוז, ונתקל בבעיה כלשהי מול הצוות – אם זאת התעמרות, אם זה זלזול, אם זאת הפגנה של אלימות מילולית – יש לו אוזן קשבת 24/7 לפנות אלינו, כרגע אל יבגני ואלי, ואנחנו ננסה לעזור לו מול הנהלת בית החולים.
<איילת בוכניק: כתוצאה מהליכה לתפקיד, גילינו כמו שיבגני הסביר שהקהילה הלה"טבית נמנעת מלבקר בבתי החולים.
<איילת בוכניק: ראינו שפשוט הצוותים הרפואיים – הרופאים, האחיות ויתר נותני השירותים – פשוט אין להם ידע.
<איילת בוכניק: הם באמת לא אשמים אלא שאין להם ידע על הרפואה הלה"טבית.
מירב בן ארי: מה שאת אומרת, אני מסכימה אתכם.
<איילת בוכניק: אנחנו מדברים על הדרכות עם חושן, עם מעברים, עם תהילה, עם החברה לרפואה לה"טבית והקמנו תכנית ייחודית לבתי החולים להדרכות לצוותים הרפואיים כך שחושן ומעברים יגיעו אלינו ויעשו הדרכות במסגרת המחלקתית.
<איילת בוכניק: זאת אומרת, יהיה ידע רפואי לצוותים הרפואיים.
<קריאה: אם הדבר הזה יעבור מבתי החולים לעוד מקומות בארץ, זאת בכלל תהיה הצלחה.
<אנה סוטניק טליסמן: שלום.
<אנה סוטניק טליסמן: אני עובדת סוציאלית במרכז הגאה ואני עובדת סוציאלית רפואית בשירותי בריאות כללית.
מירב בן ארי: את עובדת של הכללית או של משרד הרווחה?
<אנה סוטניק טליסמן: אני עובדת של שירותי בריאות כללית במרפאה גאה ואני עובדת סוציאלית גם במרכז הגאה בתל אביב.
מירב בן ארי: תחת עיריית תל אביב או תחת משרד הרווחה?
<אנה סוטניק טליסמן: סוג של.
<אנה סוטניק טליסמן: אני עובדת במוסדות חינוך.
<אנה סוטניק טליסמן: זה משהו אחר ולא ממש קשור ישירות לרווחה אבל זה לא משנה.
<רות גופן: אנחנו באנו עם בקשות ספציפיות.
<רות גופן: אפשר?
מירב בן ארי: אני הבנתי את העניין של הנאמן.
<רות גופן: אנחנו רוצים בכל הארץ.
<רות גופן: באנו עם דף ובו תקצוב.
<רות גופן: נוכל להעביר את זה אחר כך.
מירב בן ארי: אי אפשר לפתוח עכשיו את כל התכנית שלכם כי הוועדה הזו עוסקת בעוד נושאים.
מירב בן ארי: הנושא הזה חשוב ואני אדבר עליו גם בסיכום.
מירב בן ארי: אנחנו נראה איך לקדם את זה הלאה אבל יש כאן עוד נושאים שאני רוצה לשמוע, כמו מה שהיא עושה.
מירב בן ארי: כמה זמן את עובדת סוציאלית שם?
<אנה סוטניק טליסמן: קודם כל, אנחנו מאוד קשורות.
<אנה סוטניק טליסמן: אנחנו עובדות באותה מרפאה גאה בשירותי בריאות כללית.
<אנה סוטניק טליסמן: התכנית הייתה משהו כמו חמש שנים אבל היא התחילה לבוא לידי ביטוי לפני שנתיים.
<אנה סוטניק טליסמן: מאז 2015 אני עובדת בכללית פעם בשבוע ואני מקבלת במרפאה הגאה כעבודה סוציאלית רפואית ללה"טבים קהל להט"בי בכל מה שקשור בנושא חולי, התמודדות עם מצבי בריאות, פוריות וכמובן אנשים טרנסג'נדרים, על הרצף, בליווי תהליך של התאמה מגדרית.
<אנה סוטניק טליסמן: כמו שנאמר על ידי גיל קודם לכן, אחד הגורמים העיקריים להתמודדות עם מצבי בריאות, זאת בעצם תמיכה משפחתית וזו בדיוק הנקודה שהיא מאוד חלשה אצל רבים מהלה"טבים ועל אחת כמה וכמה אצל הטרנסג'דנרים.
מירב בן ארי: כמה אנשים באים אליך מרפאה?
<אנה סוטניק טליסמן: במשך שנתיים קיבלתי יותר מ-100 פניות, אולי 120 פניות.
<אנה סוטניק טליסמן: החלק הגדול אלה פניות של אנשים טרנסג'נדרים אבל לא רק.
<אנה סוטניק טליסמן: אני יכולה להגיד כבר עכשיו שהחלק היותר קטן של אותיות אחרות הוא לא כי הם לא פונים אלא כי יש לי מעט מאוד זמן.
מירב בן ארי: איך הפניות מגיעות אליך?
<אנה סוטניק טליסמן: זה יכול להיות דרך רופא משפחה.
<אנה סוטניק טליסמן: זה כבר מזמן עובר מפה לאוזן והקהילה כבר מכירה את השירות.
<אנה סוטניק טליסמן: הסתבר - וזה מאוד מאוד מתחבר למה שנאמר עד עכשיו - שלה"טבים נמנעים משירות פסיכו-סוציאלי כי הם חוו בעבר פגיעות על ידי מטפלים.
<אנה סוטניק טליסמן: תחשבו שנייה אחת, גורמים שאמורים לתמוך ברגע הכי קשה, הם יכולים או עלולים להפוך לגורמים שיכולים לפגוע.
<אנה סוטניק טליסמן: כמעט כל פונה שאני פוגשת, מגיע עם איזשהו רקע כזה.
<אנה סוטניק טליסמן: דבר נוסף שהוא מאוד משמעותי הוא הכשרה והדרכה של עובדים סוציאליים רפואיים אחרים שעובדים בשטח ואמורים לתת מענה שוויוני ללהט"בים כמו שמקבל כל אזרח ישראלי אחר שמשלם לקופת חולים.
<אנה סוטניק טליסמן: מה שקורה זה שאין שם שירות.
<אנה סוטניק טליסמן: גם הלה"טבים עצמם נמנעים אבל לא פעם עובדים סוציאליים, בגלל חוסר הידע שלהם ואפילו לה"טופוביה שלהם, יכולים לגרום לפגיעה נוספת בבן אדם.
מירב בן ארי: אנחנו חייבים לסיים.
מירב בן ארי: יש עוד מישהו שחייב להתייחס?
מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחסי כאן למה ששמעת כאן, גם לגבי עבודה וגם לגבי מסגרות הרווחה.
<ויקטוריה שרזמן: אני מפקחת ארצית במסגרות חוץ ביתיות, נוער, צעירים וצעירות במשרד הרווחה.
<ויקטוריה שרזמן: קודם כל, אני אומר שבמסגרת השירות שלנו של נוצץ, מוקצים 6.5 מיליון שקלים השנה לנושא אוכלוסיית הלה"טב.
<ויקטוריה שרזמן: יש לנו איזושהי חלוקה.
<ויקטוריה שרזמן: יש לנו 3.5 מיליון בתוך הקהילה, 3 מיליון במסגרות חוץ ביתיות.
<ויקטוריה שרזמן: אני אתייחס בעיקר לנושא של הקהילה כי זה מתחבר למה שליז מדברת עליו ולמה שאנה מדברת עליו, 6 אחוזים של אנשים שהגיעו והם נפגעים ממסגרות טיפוליות.
<ויקטוריה שרזמן: אנחנו מדברים על מודל חדש שבו מכשירים עובדים סוציאליים ייעודיים לכל נושא הטיפול בקהילת הלהט"ב.
<ויקטוריה שרזמן: יש מערך הכשרה שנבנה על ידי חושן והם יעברו את ההכשרה הזאת מתוך מודעות לכך שיש פגיעות בתוך המערכת הטיפולית.
<ויקטוריה שרזמן: הרעיון הוא להביא להכרות עם האוכלוסייה, לקרבה, לאיזושהי מודעות לכל נושא הסטריאוטיפים.
מירב בן ארי: מתי הם יעברו?
<ויקטוריה שרזמן: זה התחיל.
<ויקטוריה שרזמן: כרגע יש 49 ישובים שונים שייכנסו לנושא הזה ויהיו להם ממש עובדים סוציאליים ייעודיים.
<ויקטוריה שרזמן: הרעיון הוא למנוע מה שליז סיפרה, שאני לא יודעת כמה זה קשור לרווחה.
<אנה סוטניק טליסמן: זה קשור מאוד.
<ויקטוריה שרזמן: אני חושבת ששם המאבק הכי גדול בלה"טופוביה, במסגרת הרווחה.
מירב בן ארי: מה לגבי הסיפור הזה של האפליה בעבודה?
<ויקטוריה שרזמן: אני חייבת לומר שאני פחות יודעת אבל אני יכולה לבדוק את זה ולהביא את התשובות.
מירב בן ארי: גם אנחנו נבדוק את זה.
<אנה סוטניק טליסמן: זה ממש קשור.
<אנה סוטניק טליסמן: אנחנו הקמנו לפני שנתיים באיגוד עובדים סוציאליים – וחשוב שתדעי – פורום גאה שמתייחס, רוצה להתייחס ובונה על התייחסות לנושא של עובדים סוציאליים שהם עצמם מופלים או מוטרדים כעובדים סוציאליים להט"בים וגם מתייחס לתופעות של עובדים סוציאליים.
<אנה סוטניק טליסמן: אנחנו רואים בזה ייעוד שלנו, התייחסות שלנו ומחויבות למקצוע עצמו.
<אנה סוטניק טליסמן: זה חשוב שבין הפרויקט הזה לבין הפורום הגאה יהיה איזשהו קשר.
<אנה סוטניק טליסמן: יושבת כאן צפרא דוויק שהייתה שותפה להקמת הפורום הזה.
<צפרא דוויק: למרבה הצער יש עובדים סוציאליים לה"טופובים שזה פשוט מדהים איך יכול להיות שבמקצוע שלנו שצריך להיות שוויוני ופתוח ומאפשר, יש כאלה.
<צפרא דוויק: אשר על כן אנחנו החלטנו ליזום קורסים להכשרה מיוחדת לעובדים סוציאליים ואני מאוד שמחה שמשרד הרווחה עכשיו מרים את זה.
<צפרא דוויק: אנחנו פתחנו בזה לפני שלוש שנים.
<צפרא דוויק: היה מיעוט רצון להשתתף אבל התמדנו בזה וכבר הייתה עלייה ברצון ללמוד את הנושא.
<צפרא דוויק: הבעיה העיקרית היא בישובים הקטנים שאופי החיים שם יותר מסורתי, ישובים גם ערבים וגם יהודים כאשר בעניין הזה אין הבחנה.
<צפרא דוויק: עובדים סוציאליים פחדו אפילו לטפל במשפחות ובילדים שמגיל ההתבגרות גילו רצון לברר את מיניותם וכולי.
<צפרא דוויק: לא הצלחנו להגיע להסכמות בגלל הצורה שהישובים עובדים, שנער יטופל בישוב ליד למשל או בעיר ליד, בגלל ההסכמים.
<צפרא דוויק: אני מניחה שעכשיו גם זה מטופל.
מירב בן ארי: מתי יחילו לעבוד העובדות הסוציאליות האלה?
<ויקטוריה שרזמן: ב-201.
<ויקטוריה שרזמן: יתחילו הכשרות והן יתחילו לעבוד.
<ויקטוריה שרזמן: ההקצאה הייתה ב-2017 ואנחנו מתחילים ב-2018.
מירב בן ארי: אנחנו נעקוב אחרי זה.
מירב בן ארי: אני רוצה קודם כל להודות לכל מי שהגיע, בעיקר לארגונים החברתיים שמגיעים לכאן כל שנה, לעדויות ששמענו כאן ולמשרדי הממשלה.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכם צוות נאמני להט"ב בבית החולים.
מירב בן ארי: זו יוזמה מבורכת ויוזמה חשובה.
מירב בן ארי: אתם תשלחו אלי את הפרטים ואני אבדוק מול משרד הבריאות איך אנחנו יכולים לעזור לכם.
מירב בן ארי: נעשה את החיבור.
מירב בן ארי: זו יזומה נהדרת וזאת מטרת הדיון, לבוא ולעסוק בנושאים של רווחה, בריאות ועבודה.
מירב בן ארי: בעניין הזה אני אישית מבטיחה לכם – ומי שמכיר אותי, אני אעזור לכם ונעשה את המקסימום.
<צפרא דוויק: כדאי שתדברו גם עם העובדים הסוציאליים בבתי החולים.
מירב בן ארי: לגבי האפליה בעבודה, הנושא שהעלה חושן, אנחנו נוציא על זה פנייה לשר העבודה והרווחה לבדוק איזה כלים ניתנים היום בעבודה, איך אוכפים את זה, איך אפשר באמת לפעול למי שמופלה במקום כלשהו.
<קריאה: אנחנו נשמח גם לסייע בזה.
מירב בן ארי: אנחנו נפנה לשר העבודה והרווחה בעניין.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לעבודה החשובה של מרכז ניר כץ שאתם עושים כל שנה ומביאים את הדוח ומעלים את הנושא הזה.
מירב בן ארי: תמשיכו בעבודתכם החשובה והנאמנה.
מירב בן ארי: אנחנו כאן לרשותכם.
מירב בן ארי: אני שוב אומרת שיש עוד כמה דברים בדוח הזה שלא הספקנו להתייחס כאן אבל נמשיך להתייחס אליהם בוועדות האחרות של הכנסת כי יש נושאים כמו השיימינג וגם בו נעסוק בוועדת החינוך ובוועדות אחרות.
איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת בראשותו של יושב ראש הוועדה הקבוע חבר הכנסת אלי אלאלוף.
איציק שמולי: נושא הדיון שלנו הוא לבקשתם של מספר חברי כנסת שתכף אנקוב בשמותיהם והוא התייחסות מערכת הבריאות לצעירים חולי סרטן והעלאת המודעות לבדיקות, נושא שביקשו חברי הכנסת מיכל בירן, קארין אלהרר, יהודה גליק, שולי מועלם-רפאלי, יוסף ג'בארין וטלי פלוסקוב.
איציק שמולי: בגלל קוצר הזמן אנחנו ננסה לקיים דיון אפקטיבי.
איציק שמולי: אני לא ארחיב בדיבור וכבר אעביר את רשות הדיבור.
איציק שמולי: אני רק אומר דבר אחד.