GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: היא לא עדיפות שמתבטאת.
מירב בן ארי: אולי כשזה מגיע - - -
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אתה מבין שאם משרד הרווחה יצטרך לתקצב את זה מהקופה שלו לא יימצא הכסף.
אלי אלאלוף: רגע, רגע, הכסף היה.
אלי אלאלוף: בינינו, למי שמוסיפים שניים-שלושה מיליארד שקל - - -
מירב בן ארי: שני מיליארד ל-2018.
אלי אלאלוף: מיליארד שקל, זה קשה למצוא 150 מיליון שקל?
מירב בן ארי: אין לו כסף.
אלי אלאלוף: אז יש פה בעיה ניהולית, בעיה של סדר עדיפות.
אלי אלאלוף: לא בערבית המרוקאית שלי, משרד האוצר זה הקיר הנמוך, כולם מטפסים.
אלי אלאלוף: בואו נטפס גם על הקיר הקיים בתוכנו.
אלי אלאלוף: המשרד הזה צריך לעשות סדר עדיפות.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, יש שם בזבוזים לא קטנים.
אורלי לוי אבקסיס: אצל מי?
אלי אלאלוף: וגם השר מודה בזה.
אלי אלאלוף: וכדאי שיעשה רפורמות שישחררו בזבוזים לטובת הדברים המאוד חשובים שאנחנו דנים בהם.
אלי אלאלוף: וזה לא אוטומטית תוספת, תוספת של חוק זה תוספת תקציבית.
אלי אלאלוף: זה דורש היערכות מתאימה למשרד, זה עניין ניהולי של המשרד.
אורלי לוי אבקסיס: אתה באמת חושב שיש עודפים במשרד הרווחה שהם מנותבים לא נכון?
אלי אלאלוף: יש, יש.
אלי אלאלוף: אני לא עשיתי - - - , אבל יש .
אורלי לוי אבקסיס: שאפשר לקצץ במשרד הרווחה?
אלי אלאלוף: בינינו, יש.
אורלי לוי אבקסיס: תבדוק.
אלי אלאלוף: יש גם אי ניצול של תקציבים.
אלי אלאלוף: אז בואו לא נחשוב שאוטומטית צריך ללכת לאוצר: תוציא כסף.
אלי אלאלוף: את רוצה לראות כסף ציבורי מבוזבז?
אורלי לוי אבקסיס: על רווחה הוא מבוזבז?
מירב בן ארי: תתפלאי.
אורלי לוי אבקסיס: על רווחה באמת זו השקעה, זה לא בזבוז.
מירב בן ארי: אולי עכשיו כשזה מגיע ממך אז היא תקשיב.
אלי אלאלוף: אבל זה בתוך המשרד שלו.
אלי אלאלוף: שיעשה את הרפורמות הנדרשות.
אורלי לוי אבקסיס: לדעתי להוריד מסים למס החברות זה בזבוז כספי ציבור.
אלי אלאלוף: אז אני מציע, מירב, את רוצה לסכם?
מירב בן ארי: מה יש לי אחרי שאמרת?
מירב בן ארי: אמרת את הרוב.
נורית קורן: אין פה אף אחד ממשרד הרווחה, אדוני היושב-ראש?
מירב בן ארי: ההבדל הוא שכשאתה מדבר היא מקשיבה, כשאני מדברת - - -
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, למה אין פה אף אחד ממשרד הרווחה?
נורית קורן: יש פה מישהו מהמשרד?
אלי אלאלוף: נראה לי שיש פה.
אלי אלאלוף: יש פה נציגים ממשרד הרווחה.
נורית קורן: אז אפשר לתת להם קצת להתגונן גם כן בשם השר.
אלי אלאלוף: נתנו להם את זכות הדיבור.
אלי אלאלוף: גב', בבקשה.
<נעמה לרנר: דבר ראשון, אנחנו מדברים כאן על חוק לכלל המוגבלויות, יש כאן מוגבלות אחת שלא עלתה באף אחת מהחקיקות האלה, המוגבלות הנפשית.
<נעמה לרנר: זה שמדברים על משרד הרווחה, אז משרד הרווחה כאן, ואנחנו מדברים על משרד הרווחה, בעינינו, ואני חושבת שהייתה כאן שרונה עבר הדני גם כן, אנחנו מדברים גם על אנשים עם מוגבלות נפשית.
<נעמה לרנר: מדובר על אוכלוסייה גדולה שלא נמצאת באף אחד מהחוקים האלה.
<נעמה לרנר: אחד.
<קריאות: אבל זה לא נכון.
אלי אלאלוף: אפשר להגיד דבר במשפט אחד.
מירב בן ארי: אבל זה לא נכון, יש חוק נכי נפש בקהילה.
<נעמה לרנר: חוק נכי נפש בקהילה אפילו לא מגרד את הצרכים של האנשים.
מירב בן ארי: יש חוק, את לא יכולה להגיד שאין חוק.
אורלי לוי אבקסיס: והוא חוק מאוד אינדיבידואלי.
אורלי לוי אבקסיס: מאוד מאוד אינדיבידואלי.
<נעמה לרנר: אני מבקשת.
אלי אלאלוף: מירב ואורלי, ברשותכן, תאפשרו לקיים דיון נורמלי, מה קורה פה?
אלי אלאלוף: תסיימי, בבקשה, את דברייך.
<נעמה לרנר: תודה.
<נעמה לרנר: בנוסף, עוד דבר אחד שהוא מאוד מהותי ולא נמצא שם, ועלול לדחוק אנשים למוסדות ולהוסטלים, דבר שהיום כולנו יודעים שאנחנו לא רוצים, אין שום אמירה בנוגע לדיור עצמו.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אל תיכנסו עכשיו לפרטים.
<נעמה לרנר: חייב להיות כאן משרד השיכון, וחייבים לדבר על הנושא של הדיור עצמו.
<נעמה לרנר: המון אנשים נדחקים להוסטלים ולמוסדות ולדיור מוגן בקהילה רק מכיוון שאין להם איפה לגור.
<נעמה לרנר: ונותנים כאן בחקיקה הכול הכול לכולם, אבל לא את הגג מעל הראש.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הדיור בלי המעטפת לא ישים.
ישראל אייכלר: נותנים 800 שקל לשכר דירה.
<נעמה לרנר: אז כל עוד הדברים האלה לא יסודרו, רוב מכריע של הארגונים לא יתמוך בחקיקה.
אלי אלאלוף: אני לא שומע שום דבר שנאמר בלי זכות דיבור.
ישראל אייכלר: צריך, ודאי צריך, אבל מה שאמרה הגב' מ"זכות", אדוני היושב-ראש, אמת ויציב כל מילה שהיא אמרה.
ישראל אייכלר: רוב הבעיות מגיעות אלי, בעיות אמיתיות.
ישראל אייכלר: בעיות אמיתיות.
ישראל אייכלר: אדם שמחכה שעתיים בשביל לקבל תרופה זאת שערורייה שלא עולה כסף, רק שהביורוקרטים קצת יזוזו עם התיקים.
<אלון שגב: אבא של עידן שגב, ילד בן שבע וחצי על הספקטרום האוטיסטי.
<אלון שגב: אני שומע פה מהצד את כל הסכומים שמדברים עליהם, קטונתי, אני לא מבין בזה.
<אלון שגב: אני יודע שהיום היות שאין חוק, לנו אישית היחידים שפותרים כל בעיה ונלחמים בשבילנו, עם כל הכבוד לחברי הכנסת שיושבים פה, זה אלו"ט.
<אלון שגב: הם היחידים שכל פנייה שיש לנו, היות שאין חוק, הם היחידים שדואגים לנו, אם זה לטיפולים של הילד מה שמגיע.
<אלון שגב: ואני לא יודע מה החוק, מה מגיע, מה לא מגיע, היות שאין חוק.
<אלון שגב: כמו שאמר פה מישהו, כנראה שהכסף שלא מגיע לקהילה כמו שצריך.
ישראל אייכלר: המישהו זה אני.
<אלון שגב: המישהו זה אתה.
<אלון שגב: זה קצת באוזניי - - -
<ליליאן שפרן: רק אגיד שאלו"ט מפעילה מכספי משרד הרווחה, תזכור את זה.
<אלון שגב: אני לא נכנס לזה.
<אלון שגב: הם היחידים.
<קריאה: כמה מועדוניות בדרום יש שאלו"ט מפעילה?
<קריאה: צריכים לשים דברים על השולחן.
<קריאה: הוא לא נותן.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני הארכתי כבר את הישיבה.
אלי אלאלוף: גב', את ממש מפריעה לנו.
אלי אלאלוף: את מפריעה לדיון.
אלי אלאלוף: אם יש לך דברים חשובים להגיד תשתדלי לשבת ליד השולחן וניתן לך.
<אלון שגב: עוד דבר, ברשותך, לפני שנה היינו בישיבה כדי שיפתחו בית ספר בעיר מגורינו חולון, וההחלטה הייתה חד-משמעית שמגיע לנו שיהיה בית ספר בחולון.
<אלון שגב: אני לא יודע, עם כל הכבוד לכל מי שיושב פה, לאן הוועדות האלה מובילות, אבל הביורוקרטיה, לנו זה כבר לא עזר, הילד שלנו יצא מחוץ לעיר.
<אלון שגב: העבודה שלנו נפגעת כשאנחנו מוציאים אותו לטיפולים באמצע היום על חשבוננו, כשאשתי יוצאת באמצע היום מהעבודה בשביל לקחת אותו לטיפולים באופן פרטי, היות שבבית ספר הוא לא מקבל מספיק טיפולים כי כנראה שאין חוק.
<אלון שגב: זהו.
אורלי לוי אבקסיס: אתה מבין למה צריך את החוק.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת החדש, נכבד אותך, נשתדל לא להפריע לך בדברים.
יוסף עטאונה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני לא אאריך בדברים כי אני אתייחס לסוגיית האוטיזם.
יוסף עטאונה: בחורה הקמנו את בית הספר לאוטיזם, זו המסגרת היחידה בכל המגזר הבדואי בדרום, והוא בית ספר שמתחרה בתחום שלו עם בתי ספר מובילים בתחום.
יוסף עטאונה: אבל רציתי להתייחס לכל סוגיית השילוב של ילדי אוטיזם מבית הספר לאוטיזם, בית ספר רגיל.
יוסף עטאונה: לפי דעתי ולפי חוק השילוב גם ההוראות לא כל כך ברורות במשרד החינוך איך לקלוט ואיך לשלב את התלמידים בתוך המסגרות הרגילות.
יוסף עטאונה: מה עוד שהמסגרות הרגילות עצמן גם אינן ערוכות בצורה שיכולות לקבל, וזה מהווה חסם בפני המערכת הרגילה, והחשש שלה לקבל את הילד ולא מקבל את המענה.
יוסף עטאונה: נקודה מאוד מאוד חשובה.
יוסף עטאונה: אנחנו משקיעים בתוך המערכת הרגילה עד גיל 21, ובכל המגזר הבדואי אין שום מענה טיפולי לילדים אוטיסטיים מעל גיל 21.
יוסף עטאונה: ניסינו לפני שלוש שנים מול משרד הרווחה לקדם רעיון של הוסטל בחורה, מסגרת חוץ ביתית לילדים, כי הילדים רוכשים את הכלים שלהם באוטיזם בבית הספר עד גיל 21.
יוסף עטאונה: כשחוזרים לבית הם חסרי מעש, ובדרך כלל עם הזמן גם רוכשים את כל הכלים שרכשו בתוך המערכת הפורמלית.
אלי אלאלוף: הארכתי על חשבוני, על חשבון הישיבה הבאה את הישיבה בעוד חצי שעה, אז נלך לפי התור.
נורית קורן: ממש הערה קטנה.
אלי אלאלוף: בבקשה, הערה קטנה; ואחר כך לפי סדר היושבים.
יאיר לפיד: יש לי עוד משפט אחד.
יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, היות שלא ידעתי שזה יוארך, יש לי ועדת חוץ וביטחון, אז, ברשותך, אחרי זה אתעדכן אצלך לגבי ההמשך.
<קריאה: רק תשמע אותנו.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה הוא נושא חשוב, וכל הזמן אנחנו רק מעלים אותו, הולכים ומעלים.
נורית קורן: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר זה לתת מענה לכל האנשים עם מוגבלות, לכולם.
נורית קורן: החוק הזה חייב לכלול את כולם, אסור לנו להתעלם מכל מגבלה.
נורית קורן: ואם אנחנו כבר עושים חוק על מנת שכולם יקבלו טיפול ושלא תהיה – אני שומעת פה את כל ההורים ואני מבינה ללבם, אנחנו צריכים פעם אחת ולתמיד לפתור את כל הבעיות, ואני מקווה שבראשותך נוכל לעשות את זה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אמרתי שמי שרוצה לדבר, שישב ליד השולחן.
<אברהם יוסף סלומה: חבר הכנסת אלאלוף .
אלי אלאלוף: אני אגיע אליך, לא תברח לי.
גוב ארי: אני אימא לילד בן 20 עם שיתוק מוחין.
גוב ארי: קודם כול אני מברכת, כולנו מסכימים שצריך לחקיקה.
גוב ארי: לילד שלי יש אותם צרכים בדיוק, הוא צריך מגורים, והוא צריך סיוע, והוא צריך תיווך, אפילו תיווך תקשורתי, והוא לא אוטיסט.
גוב ארי: המצוקה ברורה, כולנו מסכימים.
גוב ארי: אני שמחה גם שהצעת החוק האחרונה, שכן ראיתי אותה, מתקרבת סוף סוף למגדלור שצריך להיות פה לכולם, וזו האמנה לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שצריכה להתוות דרך, ובטח לא ארגונים שיש להם ניגוד אינטרסים.
גוב ארי: דיברת שהמחוקק הוא המחוקק של החוק הזה, אז אני לא מבינה איך עמותות של שלושה ארגונים שרק מייצגים אוטיסטים, ברוב חוצפתם מכלילים חוק לכלל האוכלוסיות ומדרגים אותם, איפה המחוקק פה?
אלי אלאלוף: אני חייב לתקן אותך, גב'.
אלי אלאלוף: תראי, היופי של הדמוקרטיה הישראלית זה לא רק להפגין ברחוב.
גוב ארי: אבל דיברת על שולחנות עגולים.
אלי אלאלוף: תקשיבי לי.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו אנחנו פה פיקציות.
אלי אלאלוף: היופי, ואמרו לי את זה בפרלמנטים האחרים, במיוחד הצרפתים, כשבאו פעם לפה והיו פה חברי פרלמנט, שאלו: מי כל הציבור הזה?
אלי אלאלוף: כולם חברי כנסת?
אלי אלאלוף: אמרתי להם: לא, זה רק מי שיושב, ובאותו יום במקרה היינו שלושה.
אלי אלאלוף: זכותכם לבטא.
גוב ארי: אבל לא הוזמנו.
אלי אלאלוף: לא חשוב, את עכשיו מוזמנת.
גוב ארי: אורלי לוי אמרה - - -
אלי אלאלוף: מישהו אמר לך: אל תבואי?
גוב ארי: לא.
גוב ארי: אף פעם לא הוזמנו לשולחן.
גוב ארי: אנחנו מסכימים גם על החלה מדורגת, אבל היא צריכה להיות שוויונית ולא שלושה ארגונים - -
אלי אלאלוף: אני לא אבסס פה שנאה, גב' תקשיבי לי טוב.
גוב ארי: - - שיאמרו למשרד, שיאמרו למשרד הרווחה איך לחלק את התקציב.
אלי אלאלוף: אני יהודי פשוט, אני לא אבסס שום דבר על שנאה של האחר.
אורלי לוי אבקסיס: למה "בזכות" כשעשו את החוק לפגועי נפש לא התייעצו עם האוטיסטים.
אלי אלאלוף: תבואי ותבטאי את הדברים שלך והיא תבטא והיא תביא לחלק, תרצי לתקן, תמליצי לנו לתקן.
אלי אלאלוף: תפסיקו לאכול אחד את השני.
גוב ארי: אני מסכימה אתך, אני חושבת שהמחוקק צריך לעשות את המדיניות - - -
<לאה סלע: בואי נעבוד ביחד.
<לאה סלע: אני עם החוק הזה, יש בו ניסוחים שצריך לתקן, סליחה.
אלי אלאלוף: רגע, גב', אל תדברי בקול רם, אם את רוצה לדבר, בשקט.
<גדעון כהן: אני אב לבת נפלאה שקוראים לה ליאן, שיש לה מוגבלויות שונות, היא לא נמצאת בספקטרום האוטיסטי, אבל יש לה מה לעשות – 130% בביטוח לאומי בגלל בעיות קוגניטיביות ואחרות.
<גדעון כהן: אני מצטער שחבר הכנסת לפיד לא יושב כעת כשאני מדבר, כי כאשר הוא הגיש את הצעת החוק למליאה הוא דיבר בשם הבת שלו, ואני עכשיו רוצה לדבר בשם הבת שלי שלא יכולה מעצם טבעם של דברים לדבר כאן היום.
<גדעון כהן: אין לי מלחמה עם אף אחד כאן כיוון שאני מאמין שלא יושב פה איש או אישה שאינם מעוניינים לקדם פתרונות ממשיים לאנשים עם מוגבלויות שונות.
<גדעון כהן: אבל אני רוצה לחדד דבר אחד.
<גדעון כהן: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מבין, שאמרה שיש כאן טרגדיה יוונית, ואכן יש כאן טרגדיה יוונית.
<גדעון כהן: בפורמט של הצעת החוק הקיימת יש אפליה בין אנשים עם מוגבלויות שונות.
<גדעון כהן: חברתי המלומדת אומרת שאין כאן אפליה, שהחוק פה לא מיטיב רק עם האוטיסטים.
<גדעון כהן: מה לעשות, אני מודה באשמה, אני גם עורך-דין במקצוע, אני גם קורא עברית, אני מפנה את אדוני לסעיף 17 להצעת החוק.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את זה בדיון.
<גדעון כהן: אני פשוט רוצה להביע את משאלתה של בתי שהיא לא תופלה לרעה.
<גדעון כהן: הבת שלי תלויה בי, ואחר כך כשאני לא אהיה כאן היא תהיה תלויה במדינה, חס וחלילה, שהיא לא תימצא במצב שהיא צריכה להילחם נגד אנשים עם מוגבלויות אחרות מאלה שיש לה.
<גדעון כהן: זאת טרגדיה יוונית.
<גדעון כהן: ההצעה כפי שהיא עומדת היום היא לא עומדת לא בביקורת ציבורית, והיא לא תעמוד בביקורת שיפוטית, אבל חשוב מהכול, היא פשוט מפלה, היא לא מוצדקת.
<גדעון כהן: ולכן, אם יש נקודה אחת שצריכה לצאת היום מהדיון – מאחר שלמעשה על כל שאר הנקודות אנחנו מסכימים, צריך לתת את מיטב השירותים בזמן הכי קצר – אבל רבותיי וגברותיי, בוא לא נילחם אחד נגד השני.
<גדעון כהן: בוא נסכים, כבוד אדוני היו"ר, אני רוצה לבקש דבר אחד בשם בתי ובשם כל בעלי המשפחות שיש להם או קרובי משפחה או ילדים או הורים עם מוגבלויות, כל הטבה שתיתן על-פי כל חקיקה אשר תהיה – ואגב, אני חושב שהחקיקה הזאת מוטעית מבחינה משפטית, אני חושב שעדיף היה שהחוק הזה יהיה חלק מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, אבל עזבי, לא חשוב, בואו נתקדם.
אורלי לוי אבקסיס: לא נותנים לקדם אותו.
אורלי לוי אבקסיס: הוא עולה כל כך הרבה מיליארדים, צריך להתחיל צעד צעד.
אורלי לוי אבקסיס: אני גם בעד.
<גדעון כהן: בואו נתקדם.
<גדעון כהן: כל מה שאני מבקש, שלא תהיה אפליה.
אלי אלאלוף: אמרתי, רק מי שיושב מסביב לשולחן.
אורלי לוי אבקסיס: יהיה יותר קל אם נגיד שהחוק הזה לא חל על אוטיסטים?
אורלי לוי אבקסיס: זה הציניות שלי, אתה מבין?
אורלי לוי אבקסיס: אם גם אוטיסטים ייהנו מהחוק זה יהיה בסדר מבחינת האחרים?
אלי אלאלוף: הגב' עם החולצה האדומה, אני מבקש לקצר בדברים ולהיות עניינית.
<ע.ק.: אני ממש אשתדל.
<ע.ק.: אני מייצגת את אס"י.
<ע.ק.: הדיון הזה קודם כול לא נגיש, יש לכם פלורסנט מהבהב, יש פה צעקות מטורפות.
<ע.ק.: אם אני צריכה להגיע למצב שאני צורחת: תורידו ווליום, וחברות הכנסת שכביכול נלחמות בשבילי לא רואות אותי, טוב שאימהות פה ראו אותי עוד שנייה דופקת את הראש בקיר, תחשבו מה זה אומר.
<ע.ק.: רק אומרת.
<ע.ק.: דבר שני שאני רק אומרת.
<ע.ק.: למה אנחנו באס"י, קודם כול כשנשלחים מיילים הם לא נשלחים למייל הקבוצתי, הם נשלחים לאנשים פרטיים, דבר אחד.
<ע.ק.: דבר שני, אני יודעת שיש פה ישיבה, ידעתי את זה ביום שלישי.
<ע.ק.: אני גרה בירושלים לכן יכולתי להגיע.
<ע.ק.: אותם חברי אס"י שהשתתפו בשולחנות העגולים, חלקם לא יכלו להגיע, הם גרים רחוק, בחיפה, בחדרה, בכל מיני מקומות.
<ע.ק.: כששלחו את המייל לא אמרו באיזה שעה הדיון, אז אני גרה בירושלים, אני יכולה לסדר לעצמי לבוא לפה בזמן שמתאים, אבל חלקנו לא יכולים.
<ע.ק.: אני רוצה להזכיר, אולי לא כולם יודעים, לאנשים עם אוטיזם יש בעיות התארגנות מטורפות.
<ע.ק.: אולי אתם חושבים שבגלל שאני בתפקיד כל כך גבוה ואני דוקטורנטית באוניברסיטה העברית אז אין לי בעיות.
<ע.ק.: אז יש לי.
<ע.ק.: אתם שומעים עכשיו, הייתי בהיפר ונטילציה פה חצי דיון, הייתי עם מוסיקה כל הדיון, הווליום שלכם היה מטורף, אנשים.
<ע.ק.: אפשר לבדוק את זה, הרי יש הקלטה.
<ע.ק.: תבדקו את הדציבלים.
<ע.ק.: רק תבדקו.
<ע.ק.: תודה.
<ע.ק.: תודה שאתם מקשיבים לי.
<ע.ק.: רגע, לא סיימתי, אנשים.
<ע.ק.: רק רגע.
<ע.ק.: באמת, כל חוק שלא יכלול הסכמה של חברי אס"י זה חוק פטרוני.
<ע.ק.: חוק למען האוטיסטים ואין לכם הסכמה של ארגוני אוטיסטים – כמה ארגוני אוטיסטים יש בארץ?
<ע.ק.: הורים יש המון, אתם לא מצליחים להשיג הסכמה של אס"י, אז תבדקו את החוק שלכם.
<ע.ק.: למה החוק בעצם לא מאפשר לבן-אדם לשכור לעצמו דירה?
<ע.ק.: אני לא רוצה לגור בהוסטל, אבל אני רוצה איזושהי עזרה מהמדינה כי אני חייבת.
<ע.ק.: נגיד, אין לי בעיה לגור בבניין, אני לא חייבת וילה, אבל אני חייבת איזושהי הפרדה אקוסטית אחרת אני לא אוכל לישון בלילה.
<ע.ק.: ואולי אני טועה, אבל הבנתי מאנשים שקראו את החוק, אני לא הספקתי, היה לי שבוע מטורף, וקיבלתי את זה רק לפני שבוע.
<מלכי איציק: אז אולי תקראי אותו ואז תדברי.
<ע.ק.: סליחה, לא הספקתי בשבוע הזה לקרוא.
<ע.ק.: אני לומדת באוניברסיטה, כאילו, באמת – טוב, זה לא עניין שלי.
<ע.ק.: לא הספקתי לקרוא את החוק כי קיבלתי אותו רק לפני שבוע.
<ע.ק.: אני מנהלת את הזמן שלי בהתאם למה שאני יכולה.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדה נקבעה רק לפני שבוע, לא אנחנו אחראים על זה.
<ע.ק.: אז למה אתם קובעים ועדה כזו?
אורלי לוי אבקסיס: זה לא אנחנו, זה אילוצי הוועדה.
אלי אלאלוף: רגע, גב' ע.ק.
אלי אלאלוף: , המלצת לנו לא להרים את הקול.
<ע.ק.: כי אני בפאניקה, אדוני היושב-ראש.
אלי אלאלוף: לא, אל תהיי, אין שום סיבה, אנחנו פה אתך, זה בסדר.
<ע.ק.: זה לא עניין של סיבה, כך הגוף, זה הסימפטומים של אוטיזם.
אלי אלאלוף: אנחנו אתך.
אלי אלאלוף: תדעי שאנחנו פה אתך.
אלי אלאלוף: אנחנו ניתן לך את כל מה שאנחנו יודעים לתת לטובה.
<ע.ק.: אוקיי.
אלי אלאלוף: אז תירגעי, יש לנו זמן, ניתן למישהו אחר להתבטא, ואם גמרת, בבקשה.
<ע.ק.: לא.
אלי אלאלוף: ואם לא, אז אני חוזר אלייך עוד כמה דקות.
<לאה סלע: שלום, אני אימא של ליבי, ליבי בת חמש, אוטיסטית.
<לאה סלע: מסתבר שיש פה הרבה אוטיסטים, הורים לאוטיסטים.
<אברהם יוסף סלומה: לא רק.
<לאה סלע: לא רק.
<לאה סלע: כולנו הסכמנו שצריך חוק לכל המוגבלויות, אני לא הולכת לחזור על זה, אבל מה שאותי משגע זה שאין ספק שצריך חוק.
<לאה סלע: אבל יש גם תקנות ודברים שמשרד הרווחה צריך לספק לילדים ולכל המוגבלויות כבר היום.
<לאה סלע: ויש לי מסמך מבן צדוק, בנימין צדוק יועץ השר לענייני רווחה, אני לא יודעת אם הוא עדיין בתפקיד - -
אלי אלאלוף: עד אתמול הוא היה.
<לאה סלע: - - שמאגד את כל מה שמגיע לילדים שלנו.
<לאה סלע: ואז כשאנחנו נכנסים למערכת הזאת אנחנו מתחילים לגלות את האמת המרה.
<לאה סלע: את דיברת על 400 מיליון כמעט, אני מתה לדעת כמה מעונות של אלו"טף נפתחו בבאר שבע.
<לאה סלע: אני יכולה להביא לכם רק מהזמן האחרון ארבעה ילדים שנכנסו למעון רק ב-14 באוקטובר, ועוד אחד שנכנס ממש בסוף החודש.
<לאה סלע: למה?
<לאה סלע: כי משרד הבריאות צריך לאשר ומשרד הרווחה צריך לאשר.
<לאה סלע: אנחנו ההורים, זה הכול על הגב שלנו.
<לאה סלע: ופה אני מדברת, דרך אגב, על כלל המעונות.
<לאה סלע: הבת שלי הייתה ב"צעד קדימה" כי היא התחילה מנכות פיזית, לא תקשורתית, היא לא הייתה מאובחנת באוטיזם.
<לאה סלע: גם ב"צעד קדימה" הבת שלי בעצמה נכנסה באיחור למעון.
<לאה סלע: אין שירותים באזור הדרום.
<לאה סלע: אתם באים לעשות חוק מדהים אם נעשה את ההתאמות שצריך, שהוא ידבר לכלל המוגבלויות, אבל אתם לא דואגים לבסיס.
<לאה סלע: על סמך איזה שירותים אתם רוצים להעניק את החוק?
<לאה סלע: יבוא מתאם ויגיד: הבת שלך צריכה מעון יום שיקומי.
<לאה סלע: איפה?
<לאה סלע: אין.
<לאה סלע: אין מקום.
<לאה סלע: אלו"טף, והנה אלו"ט יושבים פה, הם יכולים להעיד, באלו"טף בבאר שבע אין מקום כבר מיולי, אין מקום להכניס עוד ילד.
<לאה סלע: אז איפה משרד הרווחה בהקמת עוד מעונות?
<לאה סלע: ישבנו פה אני ואת בדיון על מעונות יום שיקומיים, ואמרתם: הולכים להיפתח עוד מעונות בבאר שבע, באר שבע המטרופולין, דרך אגב, לא מטפלת בבאר שבע בלבד, יש את עומר, מיתר, דימונה מגיעים לבאר שבע.
<לאה סלע: זה נראה לכם שפוי שילד צריך לנסוע שעה לכיוון כדי להגיע למעון?
<אברהם יוסף סלומה: 40 קילומטר לכל כיוון.
<לאה סלע: אין מטפלים פרא-רפואיים, אין קלינאיות תקשורת.
<לאה סלע: אני כאימא מוציאה 5,000 שקל בחודש כי אין שום מכונים בהסדר שיש להם זמן המתנה סביר.
<לאה סלע: שנה המתנה.
אורלי לוי אבקסיס: הפריפריה תמיד אוכלת אותה.
<לאה סלע: אז אתם באים ונותנים חוק, באמת אנחנו איתכם, אנחנו רוצים לקדם חוק.
אורלי לוי אבקסיס: החוק יחייב אותם.
<לאה סלע: אבל תיצרו בסיס.
<לאה סלע: אי-אפשר ליצור חוק ואז להגיד – ודרך אגב, מה שאמר הבחור ממשרד האוצר, אני מבינה מאוד את מה שהוא אמר, כי כשהבת שלי הייתה צריכה סייעת בגן הרגיל שהיא הייתה בו בשנה הראשונה כשהתחלנו את כל האבחון, קיבלתי את התשובה: אין תקציב.
<לאה סלע: אבל אז ישבתי פה בדיון על מעונות יום, ישב פה עוד נציג של משרד האוצר, ואני יכולה לצטט אותו, הוא אמר: אף אחד לא דורש, התקציב יושב.
<לאה סלע: אז אני דורשת לדרום.
אלי אלאלוף: חברים, יש לי בקשה.
אלי אלאלוף: את הדברים שלך אני לא אנסה לתקן, כי אני תושב באר שבע כמוך.
<לאה סלע: אז אתה מבין מאוד על מה אני מדברת.
אלי אלאלוף: אני מודע, ולפני שהייתי פה עסקתי רק במה שאת אומרת.
<לאה סלע: אז תחזור לעסוק בדרום, אנחנו צריכים עסקנים בדרום.
אלי אלאלוף: אני לא עסקן.
אורלי לוי אבקסיס: הוא לא עסקן, הוא פעיל מאוד.
<לאה סלע: פעיל, פעילים פוליטיים.
מירב בן ארי: בדיוק הפוך מעסקן.
<לאה סלע: אבל לא מתקדם שום דבר.
<לאה סלע: אוניברסיטת בן-גוריון לא יכולים לפתוח כרגע - - -
<קריאה: יש לך חברי מועצה, תפני אליהם.
<לאה סלע: תאמיני לי שאנחנו פועלים גם בנישה הזאת, אבל זה כבר ברמה לאומית, זה לא רק באר שבע.
אלי אלאלוף: הדיון הוא לא על באר שבע.
<קריאה: גם לנו בחולון לא היה מעון שיקומי ועכשיו יש מעון שיקומי בעיר הגדולה.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, חברים, שיהיה ברור, אין ברירה, אני רוצה שנבין, כשהדיון הוא על חקיקה הוא על חקיקה, כשהוא על תוכנית העבודה זה דיון אחר וכדאי שנעסוק בו.
אלי אלאלוף: אי-אפשר בכל דיון לדבר ולבלבל את הנושאים, כי בסוף כולם יוצאים מפה מתוסכלים.
אלי אלאלוף: כל מה שאת אומרת דורש טיפול, אבל זה לא קשור לכל מי שיושב פה.
<לאה סלע: בוודאי שזה קשור.
אלי אלאלוף: אני מוכן לעשות יום אחד, וזה מה שביקשתי מיושב-ראש מינהלת הנכויות, כפי שהוא נקרא.
<קריאה: מינהל מוגבלויות.
אלי אלאלוף: ביקשתי ממנו תוכנית עבודה, ועשינו את זה ביום שבו הוא בא להציג מה זה המינהלת.
אלי אלאלוף: אז זאת תוכנית עבודה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לדעת אם צריך לחכות שילד ייוולד כדי שהוא יגיש תוכנית עבודה, והוא פה.
אלי אלאלוף: ליד הבית שלי יש מרכז "איליה", אני רואה שהוא קטן מדי, הילדים מגיעים, וכמו שאת אומרת, וזה מטרופולין, והפריפריה מביאה את הילדים האלה, ורואים שיש מחסור.
אלי אלאלוף: אבל זה לא הדיון עכשיו.
אלי אלאלוף: הדיון עכשיו הוא על חקיקה.
אלי אלאלוף: תגידו אם זה טוב לעשות חקיקה כוללת על כל הנכויות, אני מהדיון של היום מבין שכן.
אלי אלאלוף: חקיקה דרושה?
אלי אלאלוף: אלה הדברים שאנחנו רוצים שתביאו לנו עליהם נימוקים כדי לחזק או כדי לפסול.
אלי אלאלוף: אני לא מתנגד שבסוף נצא מפה עם החלטות אחרות, אבל תהיו לעניין כדי שנוכל להתקדם.
<לאה סלע: אבל זה בדיוק העניין.
אלי אלאלוף: את רוצה להשלים?
<ע.ק.: כן, בטח.
<ע.ק.: תראו, הסיבה המרכזית שאס"י כבר לא בהסכמה, יש חפיפה בין החוק של ארגוני ההורים וההסכמה שלנו, אנחנו עדיין תומכים בחוק של "בזכות" ופרשנו מהשולחנות העגולים.
<ע.ק.: לנו יש בעיה ספציפית עם הוסטלים.
<ע.ק.: אם בן-אדם מביע את רצונו לגור בהוסטל אין שום בעיה, אבל כל הזמן מדברים על הצרכים, מה עם הרצונות?
אלי אלאלוף: אז, בבקשה, זה יהיה בדיון, גב'.
אלי אלאלוף: נדון בזה בדיון.
<ע.ק.: פשוט רציתי לציין, זו הסיבה שפרשנו.
אלי אלאלוף: בדיון הבא, אמרתי לכם, אני לא ארוץ, נקיים דיון מסודר, מעמיק על כל נושא ונושא.
אלי אלאלוף: זרקת פה משפט שדורש חשיבה והתייעצות בין הגופים השונים, ונראה מה יהיה בחוק.
<ע.ק.: בסדר גמור.
אלי אלאלוף: החוק יהיה אומנם בהצבעה רק של חברי הכנסת, אבל בשיתוף פעולה עם הציבור.
אלי אלאלוף: את זה אני מבטיח לך.
אלי אלאלוף: בבקשה, לעניין.
<אברהם יוסף סלומה: החוק הזה שאתם מעלים היום בקריאה ראשונה הוא חוק לא צודק ולא שוויוני ולא אוניברסלי.
<אברהם יוסף סלומה: למעשה החוק הזה מביא את הארגונים להילחם אחד בשני, וזאת בעצם מטרת החוק.
<אברהם יוסף סלומה: אני מצפה שתמחקו רק מילה אחת בחוק הזה, את המילה אוטיסט, זה לכל הנכויות.
אורלי לוי אבקסיס: מחקנו.
אלי אלאלוף: לקחנו את זה ברצינות.
<סימונה עמר: באתי להביע דברים מהצד שלנו גם מבחינת הרווחה.
<סימונה עמר: בדרך כלל כשהורים פונים לרווחה ומבקשים סיוע מהם, הם ישר שואלים אותך מה הלקות.
<סימונה עמר: כשאומרים שיתוק מוחין או מוגבלות אחרת הם אומרים שאין תקציב.
<לאה סלע: יפה.
<סימונה עמר: אני אומרת להם: אוקיי, איפה התקציב?
<סימונה עמר: הם אומרים שהתקציב הכי גדול באוטיסטים.
<סימונה עמר: זה אחד.
<סימונה עמר: שתיים, יש לי גם מלא הורים – בדרך לפה הייתה לי אימא שהתקשרה ואמרה לי שלעובדת הסוציאלית שלה אין כסף, אין לה תקצוב, אז למה את לא אוטיזם?
<סימונה עמר: אנחנו לא יכולים להגדיר את כולם כאוטיזם כי אנחנו לא.
<סימונה עמר: שלוש, מבחינת טיפולים פרא-רפואיים בגנים.
<סימונה עמר: אנחנו בשיתוק מוחין מקבלים אולי 2.95, זה אומר פיזיותרפיה פעם בשבוע, קלינאית פעם בשבוע ומרפאה בעיסוק פעם בשבוע.
<סימונה עמר: כשהאוטיסטים מקבלים כמעט 17.5.
<לאה סלע: לא קורה.
<לאה סלע: אין מעון אחד באזור הדרום חוץ מאלו"טף שמצליחים לעמוד ב-17 שעות.
<קריאה: אבל זה באמת לא צריך להיות - - - בין המוגבלויות.
אלי אלאלוף: גב', אני כל כך מבין את הכאבים, זה לא המקום.
<אורן ניסנקורן: שלום, הנושא של המוגבלות הוא נושא מאוד מאוד רחב, גם הנושא של האוטיזם, גם הנושא של האוטיסטים, גם מה שדנים פה, אבל מה שגם צריך לזכור, וזה מה שאני באתי לדבר פה, אני גם נלחם על המאבק של הנכים.
<אורן ניסנקורן: מאבק הנכים, אם אתה יודע על מה מדובר, יש לנו גם ישיבה עם הסיעה שלך בשתיים.
<אורן ניסנקורן: צריך להבין עם מה אנחנו חיים, עם איזו קצבה אני חי, אני מוכר כנכה, 2,493 שקלים.
אלי אלאלוף: תרשה לי, על כל זה תדון בסיעה שלי, אבל זה לא הדיון, אני מצטער.
<אורן ניסנקורן: אני יודע, אבל צריך להבין עם מה אנחנו חיים, זה בלתי אפשרי.
אלי אלאלוף: אני מבין אותך, אבל זה לא הדיון.
<בשמת בר-נדב: צוהריים טובים, אני רוצה לדבר בשם אוכלוסיית האנשים עם המוגבלות, ההורים שלהם ובני המשפחה, חלקם נמצאים כאן היום.
<בשמת בר-נדב: לרובם לא מתאפשר להיעדר מהעבודה, זקוקים ומצפים לחוק.
<בשמת בר-נדב: חוק שיבטיח שהם יקבלו מענים, חוק שיבטיח שהוא ייטיב איתם ויאפשר להם לחיות בכבוד.
<בשמת בר-נדב: חלקם הגדול של האנשים האלה, בהינתן התמיכות המתאימות, יוכלו להיות גם אזרחים שתורמים למדינה ולכלכלה שלה יחד עם חייהם בכבוד, אורח החיים על-פי הבחירה שלהם.
<בשמת בר-נדב: רק הערה לדבר שנאמר פה על-ידי נציגה של אס"י.
<בשמת בר-נדב: הצעת החוק המתוקנת שהובאה כאן לדיון, שהוצגה פה על-ידי חברי הכנסת, זאת הצעת חוק שמדברת על האדם במרכז, האדם יבחר לעצמו על-פי צרכיו, על-פי רצונו, על-פי היכולות שלו, על-פי הקשיים שלו, האדם יבחר לעצמו את המענים שהוא זקוק להם.
<בשמת בר-נדב: החוק מציע מנגנון שיאפשר לו לבנות לעצמו את התוכנית הטובה ביותר, האופטימלית עבורו.
<בשמת בר-נדב: מה שבעצם מחקרים מראים לנו, שכאשר אדם בונה תוכנית שהיא אופטימלית עבורו – נציג האוצר שפה יושב הדיון – באורח פלא העלויות למדינה קטנות ולא גדלות, משום שאותו אדם שמקבל את המענים המתאימים לו.
<בשמת בר-נדב: בעצם המדינה חוסכת את כל ההוצאות שיש היום על משברים, על משברים נפשיים, על התמוטטויות, על חלילה ניסיונות אובדניים של האדם, של בני המשפחה שלו, שבעצם כאשר האדם מקבל את המענים בזמן אין בכך צורך.
אלי אלאלוף: נא לסיים, בבקשה.
<בשמת בר-נדב: בהחלט.
<בשמת בר-נדב: מה שאני מבקשת מכבוד היושב-ראש, להקריא את הצעת החוק המתוקנת כפי שהוצעה כאן, כפי שהובאה על מנת שאפשר יהיה באמת להתקדם ולתת את המענה.
אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני, קטעתי אותך באמצע.
<צבי ריסמן: הכול בסדר.
<צבי ריסמן: הגב', זה היה עליה בסך הכול.
<צבי ריסמן: אבא של איתן, בן שש, הוא אוטיסט במסגרת משולבת, גן רגיל.
<צבי ריסמן: הוא לא מדבר, איך יאבחנו אותו, איזה אוטיסט, באיזה רמת תפקוד.
<צבי ריסמן: שאלות כבדות.
<צבי ריסמן: שאלות בעייתיות מאוד.
<צבי ריסמן: אני רוצה להגיד מה מפחיד אותי בחוק הזה.
<צבי ריסמן: קודם כול, מגיע לכל החבר'ה פה, לכל האימהות, לכל הילדים עם המוגבלות השונות שוויון מלא.
<צבי ריסמן: ללא ספק.
<צבי ריסמן: לא רוצה את הזכויות של הילד שלי על חשבון הזכויות של אף אחד מפה.
<צבי ריסמן: אחד.
<צבי ריסמן: שלא יהיה בזה שום ספק.
<צבי ריסמן: שתיים, מה שמפחיד אותי זה שאני בתור אבא שאכפת לי, שדואג לילד שלי, זכויות אחרות יילקחו ממני.
<צבי ריסמן: למה?