GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיקי רוזנטל: יש לומר את הדבר הבא – אנחנו אומרים: אנחנו מפצים את הנכים ומעלים את הקצבה ב-X.
מיקי רוזנטל: המשמעות היא: תכפילו במספר הנכים, ונגיע לסכום, וזה החוק.
<נעה בן שבת: יש באמת הסתייגות כזו.
מיקי רוזנטל: למה צריך לעשות את זה בצורה הזאת, שיכולה בעתיד להרע את מצבם?
<יעל אגמון: בשנים האחרונות - - -
אלי אלאלוף: יעל, רק שנייה.
<נעה בן שבת: בעמוד 8 יש הסתייגות של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת הרשימה המשותפת, וסליחה, גם כל סיעת מרצ: "ברישה, במקום 'בסעיף 32(א)' יבוא 'בסעיף 32', אחרי 'העיקרי' יבוא '(1) בסעיף קטן (א)', ובסופו יבוא: '(2) אחרי סעיף קטן (ח)'" – זאת אומרת בסעיף 32(ח) – "'אחריו יבוא: '(ט) החל משנת 2021 ישפה אוצר המדינה את המוסד, בכל שנת כספים, בסכום שלא יפחת מ-4.241 מיליארד שקלים חדשים, בעד ההגדלות של הקצבאות לפי פרק ט' ולפי סעיף 251'".
<נעה בן שבת: זו ההסתייגות שנוקבת בסכום של 4.241 מיליארדים.
מיקי רוזנטל: אני חושב ששילוב בין שני הנתונים אותי מרגיע, דהיינו לא אכפת לי שאם זה טוב להם לצרכי החישובים הפנימיים שלהם זה יהיה באחוזים, ובתנאי שזה לא יפחת מ-.
מיקי רוזנטל: ואז אנחנו - - -
<נתי בייאליסטוק-כהן: זו ההסתייגות.
אלי אלאלוף: מהי עמדת האוצר?
<יעל אגמון: למעשה, סעיף 32 בחוק הביטוח הלאומי מאגד בתוכו את כל ההעברות של אוצר המדינה לביטוח לאומי.
<יעל אגמון: הוא הסעיף הכי גדול, והוא באמת - - -
אלי אלאלוף: הקצבאות.
<יעל אגמון: לא, זה לא על הקצבאות – זה השיפוי על הגבייה.
<יעל אגמון: זה אומר: שיפוי האוצר בגבייה.
<יעל אגמון: זה אומר שעל כל שקל שביטוח לאומי גובה האוצר מוסיף X אגורות לפי מה שכתוב בחוק, והיום זה באזור ה-51%.
<יעל אגמון: גביית ביטוח לאומי עולה כל שנה, כי פשוט כמות המועסקים וכמות האנשים במשק גדֵלה ולכן גביית ביטוח לאומי גדֵלה כל שנה, כך שבשנים האחרונות המצב הזה היטיב עם ביטוח לאומי.
<יעל אגמון: צריך להבין ששינוי של הדבר הזה הוא שינוי של מנגנון מאוד-מאוד מורכב.
<יעל אגמון: אפשר לדבר עליו, אבל בטח לא - - -
אלי אלאלוף: למה להכניס את זה, כמו שאומר חבר הכנסת, בחוק הזה?
<יעל אגמון: כי אנחנו כן רוצים.
<יעל אגמון: מאחר והביטוח הלאומי נמצא בגירעון אקטוארי ואנחנו רוצים לשמר את היציבות הפיננסית שלו - -
אילן גילאון: - - - לחוק הזה שלא היה צריך להיות בו.
<יעל אגמון: - - ולוודא שהוא לא נמצא בגירעון, אנחנו כן רוצים לוודא שכשהממשלה מגדילה את הוצאות הביטוח הלאומי היא גם משפה אותו עבור ההוצאה הזאת.
<יעל אגמון: בעצם, מה שאנחנו אומרים פה הוא שהשיפוי הזה - - -
<אלון מסר: שאנחנו נגדיל את ההשתתפות התקציבית בשביל לשלם את הקצבאות האלה.
מיקי רוזנטל: אין לנו שום בעיה, אבל מה דעתכם שנכתוב את זה כמו שאתם מציעים, ובתנאי שזה לא יפחת מסכום שנסכים עליו.
<יעל אגמון: אבל, בסוף, הסכום - - -
מיקי רוזנטל: אבל, אז, זה מבטיח את מה שאת מבקשת וגם את מה שאנחנו מבקשים.
<יעל אגמון: אענה לך.
<יעל אגמון: הסכום הזה, בסוף, מכיל בחובו הרבה מאוד דברים.
<יעל אגמון: לצורך העניין, בשנה שעברה, בחוק ההסדרים של 16'-15', ואני בטוחה שהוועדה זוכרת, כשעשינו את "חיסכון לכל ילד", בתקופות הרטרו של 17', 18' ו-19' המספר הזה עלה, וב-20' זה יורד כי הרטרו יורד.
<יעל אגמון: זאת אומרת, אנחנו כל הזמן משנים אותו לפי מה שהממשלה מביאה.
טלי פלוסקוב: האם - - -?
<יעל אגמון: זה לא מה שאת מדברת.
<יעל אגמון: זה גם לא משפיע על הקצבאות.
<אלון מסר: זה לא משפיע על הקצבאות.
טלי פלוסקוב: האם יש אפשרות בחקיקה של היום לכתוב את האחוזים האלה, אבל יחד עם זה: "נכון להיום הוא כך וכך".
<יעל אגמון: האחוזים האלה מבטאים סך של כמעט 30 מיליארד שקל.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להיום.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, היום אנחנו עושים חקיקה.
טלי פלוסקוב: האם אתם יכולים כן לרשום את הסכום נכון להיום?
<אלון מסר: אפשר רגע להסביר ולחדד את הסוגיה.
קארין אלהרר: נו, אז מה העמדה?
<אלון מסר: נשאלה השאלה האם הקצבאות יכולות להיפגע מהדבר הזה.
<אלון מסר: הסעיפים האחרים מסבירים את זה, ונגיע אליהם ונראה שלא, כי מדובר בדיוק על סכומים שמופיעים בקצבה בשנים 17', 18' ו-19'.
<אלון מסר: הסכומים האלה נועדו, בסך-הכול, להסדיר את כל הכסף – להגדיל את הכסף שעובר ממשרד האוצר לביטוח לאומי כדי לשלם אותם.
<אלון מסר: לכן, אם יש פה איזה שהוא חשש שאם זה באחוזים הקצבה עצמה תרד, אני חושב שהוא לא יכול להגיע לשם.
טלי פלוסקוב: אבל כדי שבן-אדם שלוקח את החוק - - -
מיקי רוזנטל: אם מה שאתה אומר נכון, ומקובל עלי, אז אנחנו רוצים - - -
טלי פלוסקוב: אנחנו בעד, אבל אפשר לרשום לידו גם סכום?
<יעל אגמון: אי-אפשר, כי הסכום הזה הוא סכום שמדבר - - -
טלי פלוסקוב: נכון להיום.
טלי פלוסקוב: יש סכום נכון להיום?
<קריאה: תקראי את ההסתייגות של אילן.
מיקי רוזנטל: אתם מבקשים לגרום לזה שהממשלה תעביר כסף לביטוח הלאומי כדי שלא ייקלע לגירעון אקטוארי.
מיקי רוזנטל: הבנו, מצוין, אתם אחראיים.
מיקי רוזנטל: באותה נשימה אתם אומרים שאין סיכוי שזה יפחית את קצבת הנכים.
<יעל אגמון: זה נפרד לגמרי מהקצבאות.
<קריאה: זה לא קשור לקצבאות.
קארין אלהרר: מה אכפת לכם לכתוב?
מיקי רוזנטל: - - מה אנחנו מבקשים מכם?
מיקי רוזנטל: שתכתבו את זה.
<קריאה: אני שואל עוד שאלה.
אלי אלאלוף: אלון, תרשה לי לשאול שאלה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להבין אם אני מבין.
<אלון מסר: - - -שם רשום בדיוק מה גובה הקצבה, ואז אפשר לדבר האם זה משפיע.
<אלון מסר: הסעיף זה לא רלוונטי לגובה הקצבה הספציפית.
<אלון מסר: הוא על סך הסכום של כל הכסף שעובר מהאוצר לביטוח הלאומי.
<אלון מסר: אם הסעיף זה לא יהיה, הביטוח הלאומי יהיה בקשיים גדולים.
<יעל אגמון: זה אומר שגירעון הביטוח הלאומי יגדל בשני מיליארדי שקלים בשנת 2018, 2019 והלאה, וקרן הביטוח הלאומי תתרוקן יותר מהר וביטוח לאומי יגיע לחדלות פירעון מוקדם יותר.
אלי אלאלוף: אז התשובה היא, שכדאי לכתוב את זה, כדי לחייב את הממשלה להעביר לביטוח הלאומי.
<יעל אגמון: אבל, זה מה שכתוב.
מיקי רוזנטל: לכל משפט יש רישה וסיפה.
אלי אלאלוף: אם זה שומר על הקופה, על ערך הקופה, של הביטוח הלאומי, מה רע שאנחנו נחייב בסעיף הזה את הממשלה להעביר לביטוח הלאומי - -
אילן גילאון: - - - הביטוח הלאומי.
אלי אלאלוף: - - כל הוצאה שתהיה בביטוח לאומי?
אלי אלאלוף: אני לא מבין מה הבעיה בזה.
<אלון מסר: זה מה שרשום פה.
<נעה בן שבת: אבל, השיפוי הזה הוא לא שיפוי מלא.
<נעה בן שבת: השיפוי הזה הוא שיפוי מלא?
<יעל אגמון: שיפוי מלא.
<אלון מסר: שיפוי מלא.
<אלון מסר: הסכום משקף שיפוי מלא שיועבר לביטוח הלאומי בגין כל קצבה.
<דורון יהודה: שיהיה כתוב.
<דורון יהודה: למה אתה מתעקש?
קארין אלהרר: אז למה אתם לא כותבים - - - ?
<אלון מסר: ככה רושמים בחוק.
אילן גילאון: מה זה "ככה רושמים"?
אילן גילאון: כדי שלא יבינו מה שאתם רוצים?
מיקי רוזנטל: אפשר להתייעץ עם היועצת המשפטית בעניין זה?
אילן גילאון: תרשום את זה באחוזים, בכסף וגם בביטקוין, כדי שלא- - -
אלי אלאלוף: אנחנו משאירים את זה, ונבוא עם נוסח שיהיה מקובל על-ידי כולם היות ועיקרון מקובל.
אלי אלאלוף: נמשיך לסעיף 3.
<דורון יהודה: יש לי שאלה.
אילן גילאון: בחדר הזה יש או תנור או מקפיא.
אילן גילאון: אין משהו באמצע.
<נעה בן שבת: זה תיקון נוסחי, כיון שמוסיפים, לפי הצעת החוק, לסעיף 200א עוד שני סעיפים קטנים: (ב1) ו-(ב2).
<נעה בן שבת: אז, גם הם צריכים לבוא בחשבון באותו סעיף 196, שמדבר על תחילת מתן הקצבה ומועד לפני תום 90 ימים.
טלי פלוסקוב: זה כבר גובה הקצבה?
קארין אלהרר: זה ה-disregard.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים עכשיו כבר על ה-disregard.
<נעה בן שבת: זה רק תיקון נוסחי, כי היו בעבר כמה תיקונים לחוק הזה והנוסח יצא מעט משובש.
<נעה בן שבת: הכוונה ברורה, ואלה רק תיקוני ניסוח ולא תיקוני מהות כאן בפסקה (2).
<נעה בן שבת: גם בפסקה (3) זה רק תיקוני נוסח ולא תיקוני מהות.
<נעה בן שבת: אלה תיקוני נוסח, אבל התיקון המהותי הוא התיקון של ה-disregard, ובנושא זה יש מעמוד 8 ואילך כמה הסתייגויות.
<נעה בן שבת: הסתייגות אחת היא של קבוצת יש עתיד וקבוצת המחנה הציוני, - -
אילן גילאון: חבר'ה, שנייה.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אנחנו בהסתייגות שלכם.
<נעה בן שבת: - - שבמקום "35.
<נעה בן שבת: 33%" יבוא "43.41%", זאת אומרת זה יהיה 4,300 שקלים בפעימה השנייה, - -
<נעה בן שבת: - - וכמובן יצטרכו לעשות את התיקונים המתאימים גם בסעיף 10 שעוסקת בתיקון לוח ח', אם ההסתייגות הזאת תתקבל, וגם בהוראות השעה של הפעימות שנוגעות גם לסעיף שאנחנו עוסקים בו, סעיף 200, וגם בלוח ח'1 – לעשות את אותן ההתאמות לגבי תקופת הוראת השעה, ובהן הסכום יהיה 40.
<נעה בן שבת: 38% שזה 4,000 שקלים.
אלי אלאלוף: איזה?
אלי אלאלוף: – בהסתייגויות.
אלי אלאלוף: אלה הסכומים של ההסתייגויות.
<נעה בן שבת: ההסתייגויות.
קארין אלהרר: אילן.
קארין אלהרר: נועה, - - -
<נעה בן שבת: רק רגע, בבקשה.
<נעה בן שבת: זו ההסתייגות שלך, גברתי, שמדברת על 4,300 ועל 4,000.
<נעה בן שבת: זו ההסתייגות שנאמרה בדיון.
קארין אלהרר: במעמד הדיון דיברתי על השוואה לשכר מינימום, כלומר שה-disregard יהיה בגובה שכר מינימום.
<נעה בן שבת: ה-disregard –זו תהיה הסתייגות נוספת – לגובה שכר מינימום.
אילן גילאון: דיברנו על 4.3.
אילן גילאון: זה מה שסוכם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מצטרף אליה.
<נעה בן שבת: אתה מצטרף להסתייגות של שכר מינימום?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, בשם המשותפת.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד בנקודה זו - - -
קארין אלהרר: מה אכפת לי? - - -
<נעה בן שבת: יש רק עוד הסתייגות אחת.
<נעה בן שבת: יש הסתייגות נוספת של קבוצת הרשימה המשותפת וקבוצת המחנה הציוני.
<נעה בן שבת: בעניין הזה תצטרכו הסתייגויות חלופיות.
<נעה בן שבת: ההסתייגות שלכם ביקשה שבמקום הקטע הזה אתם תבטלו לגמרי את ה-disregard.
<נעה בן שבת: אני לא רוצה פה להלאות מבחינת דרך הביצוע של ההוראה הזאת, אבל היא מבטלת לגמרי את מנגנון ההכנסה, את מבחני ההכנסה, לנכות.
<נעה בן שבת: זו הייתה ההצעה שלכם.
<נעה בן שבת: זה גם בסעיף 202 וגם בסעיף 209.
אילן גילאון: מה, הייתה הסתייגות לפה?
<נעה בן שבת: זו הייתה הסתייגות של הרשימה המשותפת, - -
אילן גילאון: לחוק הזה?
<נעה בן שבת: - - שביקשה לבטל לגמרי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: להוריד את זה לגמרי.
אילן גילאון: מה שאתה רוצה זה נכון, אבל לא בטוח שכאן המקום להכניס את זה.
<דורון יהודה: יחיא, - - - רפואיים לתת.
אלי אלאלוף: יהודה, רק שנייה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שמהבדיקות והדיונים שקיימנו פנימה, ההמלצה שלנו אמורה להיות, ובשלב זה אני מוכן להגיד אפילו שלי ובתיאום עם השרים: 3,800 שקל זה הגובה שאנחנו מבקשים, - -
אילן גילאון: במקום 3,500, נכון?
אלי אלאלוף: - - במקום 3,500 שהיה בהתחלה.
אלי אלאלוף: תגיד את שמך.
<דורון יהודה: אני דורון יהודה מארגון הנכים, חבר הנהלת פורום ארגוני הנכים.
אלי אלאלוף: יהודה, סליחה.
<דורון יהודה: יש פה משהו שלא מובן לי במספרים של שנת 2018 ו-2019, כי על-פי מה שאני ישבתי עם השר כחלון וגם עם שר העבודה, בישיבות שהיו לנו דובר על כך שפעימה ראשונה היא 1.2 מיליארדי שקלים, ואחר כך הפעימה השנייה היא 1.1 מיליארדי שקלים.
<דורון יהודה: אם אני מחבר את שניהם, יש לי כבר 2.3 מיליארדים.
<דורון יהודה: הייתה גם ישיבה אצל ראש הממשלה עם שר האוצר, והחליטו לעשות קיצוץ רוחבי של 250 מיליון נוספים.
<דורון יהודה: אני לא רואה את זה, את הסכומים האלה, בכל המסר שאתם מוסרים לנו כרגע בנתונים.
<דורון יהודה: אני שואל: איפה הם?
<דורון יהודה: היו ישיבות.
<דורון יהודה: אני לא רואה את זה.
אלי אלאלוף: יהודה, אני חושב שהשאלה שלך באה לפני זמן.
אלי אלאלוף: כשאנחנו נגמור את החקיקה, אנחנו נדע בדיוק כמה עולה החוק במתכונת שיאושר.
אלי אלאלוף: ואז, תקבל.
<דורון יהודה: אני מדבר על שתי הפעימות הראשונות.
אלי אלאלוף: אני לא סותר את הדברים.
אלי אלאלוף: אני רק אומר לך, שכרגע אף אחד לא מסוגל לאמת, להכחיש או לתקן את הסכומים שאתה אומר.
<נתי בייאליסטוק-כהן: אני רוצה להגיד על ה-disregard.
<נתי בייאליסטוק-כהן: קודם כל, כל שקל שתוסיפו הרי הוא מבורך.
<נתי בייאליסטוק-כהן: אבל, היום, בסכומים שעליהם אנחנו מדברים, שני דברים קורים: זה לא באמת מעודד אף אחד לצאת לעבודה.
<נתי בייאליסטוק-כהן: זה מעודד אנשים להגביל את המשרה שלה לגובה ה-disregard.
<נתי בייאליסטוק-כהן: מצד שני, אני אומר שוב, וצריך לקחת זאת שבחשבון:
<נתי בייאליסטוק-כהן: כשאדם עובר עם נכות לגיל זקנה, הוא עובר עם הקצבה שמשולמת לו.
<נתי בייאליסטוק-כהן: ככל שה-disregard יהיה נמוך יותר, כך החלק שיעבור אתו לזִקנה כהשלמה לנכות, קצבת זקנה לנכה, יהיה קטן יותר והוא ייפגע שוב.
<נתי בייאליסטוק-כהן: ככל שאנחנו מדברים על disregard במונחים נמוכים יותר, זה יותר אנשים שהמשרה שלהם הייתה נמוכה יותר והשכר שלהם היה נמוך יותר ייפגעו מזה.
<נתי בייאליסטוק-כהן: במצב הזה, מן הסתם גם לא תהיה להם פנסיה, אם ניקח בחשבון את שמונה שנות פנסיית החובה האחרונות.
מיקי רוזנטל: אני יכול לשאול אותך שאלה?
<נתי בייאליסטוק-כהן: כן.
מיקי רוזנטל: נניח שיש לנו סכום מוגבל.
מיקי רוזנטל: אם אנחנו מעלים את ה-disregard, אנחנו צריכים להוריד את הקצבה.
מיקי רוזנטל: מה אתה מעדיף: שנוריד את הקצבה או שנוריד את ה-disregard?
<נתי בייאליסטוק-כהן: תשמע, - - -
מיקי רוזנטל: אתה צריך להחליט.
מיקי רוזנטל: אני לא יכול לשאול?
מיקי רוזנטל: נהייתם - - -
<סיגלית זיו: נוריד לך את השכר – נראה מה אתה תגיד.
אלי אלאלוף: בואו ותאפשרו.
אלי אלאלוף: יש פה שאלה מאוד לגיטימית.
אלי אלאלוף: תבינו: השאלה של מיקי היא סופר-לגיטימית, - -
קארין אלהרר: מה הייתה השאלה?
אילן גילאון: אבל למה זה צריך לבוא בתוך זה?
<נתי בייאליסטוק-כהן: קודם כל, אני אגיד - - -
<נתי בייאליסטוק-כהן: אנחנו קראנו השבוע בבית-הכנסת את פרשת "יתרו".
<נתי בייאליסטוק-כהן: בפרשת "יתרו" מקבלים את התורה.
<נתי בייאליסטוק-כהן: אני נשבע לך שקראתי אותה, ואף מילה בעשרת הדיברות לא עברה 4.2.
מיקי רוזנטל: על זה אנחנו מסכימים.
אלי אלאלוף: גם אני אמרתי את זה.
<נתי בייאליסטוק-כהן: יפה.
מיקי רוזנטל: אבל גם אם זה יהיה 5, אנחנו צריכים להחליט מה יהיה יותר גבוה: ה-disregard או הקצבה?
מיקי רוזנטל: ברור לך שיש השלכה ויש הצלבה ביניהם.
מיקי רוזנטל: אני שואל אותך: אם אתה צריך להכריע?
מיקי רוזנטל: אל תהיה גיבור גדול.
<נתי בייאליסטוק-כהן: אבל, חבר הכנסת רוזנטל, אני - - -
מיקי רוזנטל: אל תענה לי במספרים.
מיקי רוזנטל: תענה לי בעיקרון.
<נתי בייאליסטוק-כהן: אני אענה לך.
מיקי רוזנטל: אם אתה צריך להכריע בין disregard יותר גבוה לבין קצבה יותר גבוהה, מה אתה מציע?
אילן גילאון: מיקי, למה הוא צריך להכריע בין שני אלה?
<קריאה: כי זה כסף.
אלי אלאלוף: הקופה מוגבלת.
<קריאה: העלות.
אלי אלאלוף: כי הקופה מוגבלת.
מיקי רוזנטל: אני נגד המחיר - - -
<סיגלית זיו: אתה גיבור גדול.
מיקי רוזנטל: אני אמרתי שזה מקודש?
<סיגלית זיו: - - -כיסא בכנסת.
<סיגלית זיו: נראה אותך מתמודד.
<סיגלית זיו: חצוף.
אלי אלאלוף: אם כבר, את זה אני אמרתי.
מיקי רוזנטל: בשישה מיליארד גם צריך להכריע.
מיקי רוזנטל: גם אם זה שישה מיליארד, צריך להכריע בהם.
אלי אלאלוף: אני מתווכח איתו.
אלי אלאלוף: אני לא מתווכח עם התורה.
אלי אלאלוף: רק לא איתך.
<קריאה: מה אתה היית אתה מחליט?
<קריאה: disregard או זה?
אלי אלאלוף: אתה לא בדיון, כל עוד אתה לא ליד שולחן.
מיקי רוזנטל: אני מתלבט באמת.
מיקי רוזנטל: רציתי לשמוע מה הוא אומר.
<קריאה: זה רק דיון בין מיקי ליושב-ראש או - - -?
<שני שוורץ: שומעים אותי?
אלי אלאלוף: ששש.
אלי אלאלוף: בוא נאפשר לו.
<קריאה: אני יוצא.
קארין אלהרר: שב.
אילן גילאון: תישאר, תישאר.
<שני שוורץ: דווקא עכשיו אתה יוצא?\
מיקי רוזנטל: אני כבר בא.
מיקי רוזנטל: אנחנו מתווכחים באהבה.
אלי אלאלוף: ארטיקים כבר אין באשדוד בשבת.
<קריאה: אגב, האיש הזה נכה קשה – בתל-אביב לפחות.
<שני שוורץ: שלום לכולם.
<שני שוורץ: שמי שני שוורץ, ואני מייצג פה את דף הפייסבוק והלינקדין "סיכוי שווה".
<שני שוורץ: מטרת "סיכוי שווה" היא, בעצם, לעזור לנכים מכל הסוגים לצאת לעבודה וזה גם על-ידי פרסום פוסטים בנושא של האנשים עם מוגבלות עצמם וגם על-ידי ייעוד משרות לאנשים עם מוגבלות.
<שני שוורץ: אני מדבר פה בשם 47,000 אנשים ויותר, שרוצים שה-disregard יעלה כמה שיותר, מפני שאנחנו חושבים ש-disregard נמוך במיוחד כשהקצבה עומדת לעלות, לפי כל הסימנים, הוא פשוט חסם ליציאה לעבודה.
<שני שוורץ: גם כך יש חסמים רבים כמו נושאים של נגישות, סטיגמות ודברים אחרים.
<שני שוורץ: אנחנו חושבים ויודעים שהחסם הכלכלי הוא קריטי בנושא של אנשים שרוצים לעבוד.
<שני שוורץ: אנחנו מקבלים עשרות פניות מדי יום לתיבת המייל שלנו של אנשים שרוצים לעבוד, ועכשיו עם כל הסיפור הזה של הקצבה הם פשוט שואלים אותנו: מה אתם הייתם עושים, אם המצב יהיה כזה?
<שני שוורץ: אנחנו חושבים שהיינו רוצים שה-disregard יסתיים ב-15,000 שקל.
<שני שוורץ: אנחנו יודעים, כמו שאמר היושב-ראש, שזו מציאות שהיא פחות אפשרית.
<שני שוורץ: אז, אנחנו מוכנים לנסות למצוא פשרה בעניין בנושא של בערך סכום של 10,000 שקל, אבל אנחנו אומרים שה-disregard צריך להתחיל לפחות בשכר מינימום אם לא למעלה מזה.
<שני שוורץ: זו העמדה שלנו.
<שני שוורץ: אני יכול להגיד כאן, בתור אדם עם מוגבלות, שגם עבד בעבר וגם מחפש עבודה כיום, שבהחלט הנושא של disregard – אני יכול להעיד על זה אישית – הוא חסם קריטי.
<שני שוורץ: אני יכול להגיד שכול מי שאני מדבר איתו על זה אומר לי במפורש: אני לא מבין למה אתה לא עובד בשחור ומצפה שהמדינה תשלם לך כסף.
<שני שוורץ: ברור שאני חושב שגם המדינה תרוויח מזה, כי, בסופו של דבר, היא תצטרך פחות כסף לנכים שירוויחו בעצמם ויהיו עצמאיים ואדונים לעצמם.
אלי אלאלוף: תודה גם על צורת הצגת העניין.
טלי פלוסקוב: כל הכבוד באמת.
אלי אלאלוף: התשובה – אתה נתת בעצמך את התמונה.
אלי אלאלוף: זה הרצון ליותר.
אלי אלאלוף: תאמינו לי שבאתי עם אשליה שאני יכול להשיג יותר.
אלי אלאלוף: אני חייב לחזור למציאות, כדי לקדם.
אלי אלאלוף: לפחות שנדע שזה יותר ממה שהיה עד עכשיו.
<שני שוורץ: הוא לא מספיק.
טלי פלוסקוב: צריך להמשיך.
אלי אלאלוף: אני סומך עליכם שתמשיכו את זה, כי זה יותר צדק.
אלי אלאלוף: זה משפר את כל הדברים.
אילן גילאון: גם הכול אחרי מאבק – למה?
אלי אלאלוף: זה ככה, אילן.
קארין אלהרר: אמרתי, גם בדיון הקודם, ואני פונה גם כעת למשרד האוצר במיוחד: נושא ה-disregard אמור להיות מטרה במיוחד של משרד האוצר.
קארין אלהרר: לפני שהגעתי לכנסת, ניהלתי קליניקה לזכויות אנשים עם מוגבלויות, ובערך מידי יום הייתי מקבלת טלפונים מאנשים עם מוגבלות, שלא נדבר על זה שעולם התעסוקה לא ממתין להם, אבל אם כבר קרה הדבר והיה מפגש רצונות ונכנסו לשוק התעסוקה, הם צריכים לגרד שקל לשקל ולעשות את החישוב האם משתלם להם יותר לצאת לתעסוקה או האם משתלם להם יותר לשבת בבית על אף שיש להם יכולות, והיה אפילו – וזה לא דבר של מה בכך – מעסיק שהסכים להעסיק אותם.
קארין אלהרר: כולנו חיים בתוך עמנו, וכולנו מבינים שלמרות כל החקיקה היפה יש עדיין סטיגמות כלפי אנשים עם מוגבלויות.
קארין אלהרר: מה אני רוצה לומר?
קארין אלהרר: בסופו של דבר, אם נעלה את ה-disregard למשהו שהוא משמעותי, יהיה תמריץ מאוד-מאוד חיובי של אנשים לצאת לשוק התעסוקה, ובכך גם – ואני פונה למועצה הלאומית לכלכלה, אם נמצא עדיין הנציג - - -
קארין אלהרר: הרי אתם חושבים שנכון שקצבאות זה דבר שצריך להקפיץ אותו.
קארין אלהרר: אני אומרת: לפחות המינימום תעשו, מבחינתכם, כמה שאתם יכולים על מנת להוריד את מי שלא רוצה להיות שם, ויש הרבה מאוד אנשים שלא רוצים להיות במעגל מקבלי הקצבאות.
<קריאה: אני חושב שרובנו.
קארין אלהרר: אבל הם מחויבי מציאות, כי אם הם ילכו לעבוד – היציאה לעבודה תגרום לכך שבסופו של דבר הם יצטרכו להסתדר עם הרבה פחות.
קארין אלהרר: אני אומרת: תנו את האופציה – שהיא לא חסרת שחר – לבוא ולהגיד: יצאתם?
קארין אלהרר: וזה קשה.
קארין אלהרר: קשה לקום בבוקר ולמרות כל הקשיים לצאת לעבודה.
קארין אלהרר: אבל לפחות תנו להם את המינימום שמדינת ישראל קבעה – לא אני ולא הם.
קארין אלהרר: המדינה קבעה מינימום.
קארין אלהרר: תנו את זה.
קארין אלהרר: תנו תמריץ משמעותי.
קארין אלהרר: אגלה לכם סוד: אחרי זה יהיו יותר משאבים לחלק לבאמת מי שצריך, - -
<קריאה: מסכים איתך.
קארין אלהרר: - - וחרף כל המאמצים וכול הקשיים לא הצליח לצאת לשוק התעסוקה.
קארין אלהרר: אבל אם זה לא יקרה, אני אומרת לך, אדוני היושבת-ראש – קודם כל, אני רוצה להתנצל על ההתפרצות קודם.
אלי אלאלוף: אל תתנצלי.
אלי אלאלוף: לא את.
קארין אלהרר: אני רוצה להתנצל בשמי.
אלי אלאלוף: אני לא אוהב – אולי אני - - -
מיקי רוזנטל: אני מוכרח להגיד שהגעת ללב.
מיקי רוזנטל: אני רוצה להבין מספרית.
מיקי רוזנטל: אדוני, אפשר לשאול?
מיקי רוזנטל: אם אנחנו מעלים את זה מ-3,800 שקל, - -
מיקי רוזנטל: סליחה, 3,500.
מיקי רוזנטל: - - כמה זה כל 100 שקל?
<אלון מסר: בהנחה ורוצים להעלות את זה ל-3,800, כמו שהציע היושב-ראש, זה סדר-גודל של 10 שקלים.
מיקי רוזנטל: 10 שקלים בקצבה?
<אלון מסר: במקום 500 ל-4,000 - - -
מיקי רוזנטל: לא, אל תיתן לי את הנתון הזה.
מיקי רוזנטל: אם אפשר, ברשותך, נתון אחר.
אלי אלאלוף: כמה זה עולה?
מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיע לשכר המינימום ב-disregard, מ-3,500 ל-5,300.
מיקי רוזנטל: תגיד לי כמה כסף זה.
<אלון מסר: נחשב את זה.
<נתי בייאליסטוק-כהן: אבל, אדוני, אתה צריך להבין שהחשבון שהוא יעשה זה לא כמה כסף הוא צריך להוציא.
אלי אלאלוף: נתי, באמת.
אלי אלאלוף: אל תהיה תמיד יועץ ציני.
<נתי בייאליסטוק-כהן: זה כמה כסף הוא מעבד מקור מימון.
אלי אלאלוף: יש פה מישהו שרצה לדבר.
אלי אלאלוף: תצטרף לשולחן.
מיקי רוזנטל: אנחנו צריכים לדעת את הנתון הזה ולהכריע.
<קריאה: בצד הזה מישהו שרצה לדבר.
מיקי רוזנטל: אדוני, יש פה שני צדדים.
מיקי רוזנטל: אני מודה שאני מתלבט.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אי-אפשר להמשיך עם הרבה הערות כאלה.
אלי אלאלוף: אם אין לכם מה להוסיף או לבקש הבהרה, אז אני...
<יעל אגמון: 220 מיליון שקל.
מיקי רוזנטל: מ-3,500 שקל לשכר המינימום, ל-5,300 שקל.
מיקי רוזנטל: המשמעות היא 220 מיליון.
מירב בן ארי: אלי, אני רוצה להעיר משהו.
אלי אלאלוף: רק את המספרים.
אלי אלאלוף: אם אנחנו מעלים מ-3,800 שקל - - -
<יעל אגמון: מ-3,500 לשכר המינימום, 5,300, זה עלות של בערך 220 מיליון שקל.
מירב בן ארי: את מדברת על 5,300?
אלי אלאלוף: שכר מינימום.
מיקי רוזנטל: אני אומר שזה קצת פחות, אבל לא משנה.
אלי אלאלוף: זה המספר.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר גם משהו.
מירב בן ארי: יהיו לכך השלכות רוחב.
<אלון מסר: את צודקת.
מירב בן ארי: אני עוסקת, ואתה יודע, בחד-הוריות, - -
טלי פלוסקוב: חד-הוריות, ואני עוסקת בקשישים.
קארין אלהרר: - - ובמזונות שלהן.
מירב בן ארי: אישה, שאמורה לקבל מזונות לילדים מבעלה ולא מקבלת, מקבלת מהמדינה.
מירב בן ארי: בעולם מתוקן היא הייתה מקבלת את זה מבעלה, אבל היא לא ואז היא מקבלת מהמדינה, ובעקבות כך כשהיא יוצאת לעבודה – מנכים לה את מזונות הילדים.
קארין אלהרר: היא לא נתקלת בקשיים של - - -
מירב בן ארי: חד-הורית.
מירב בן ארי: אין תחרות של מי יותר מוחלש, - -
מירב בן ארי: - - אבל יהיו לכך השלכות רוחב.
מיקי רוזנטל: אל - - -
מירב בן ארי: אני מצפה שבנשים חד-הוריות, שאין להן תמיכה מבני-הזוג שלהן וגם הן יוצאות לעבודה, בטח שגם להן יעלו.
מירב בן ארי: אני מאוד מצטערת.
מירב בן ארי: וסליחה, הן לא פחות חלשות, שלא לדבר על נכה שהיא חד-הורית שזה בכלל.
אלי אלאלוף: החבר שמאחוריך, תן לו, בבקשה, את המקום כדי שגם הוא ידבר.
<סיגלית זיו: אמהות נכות לא מקבלות מזונות מהביטוח הלאומי.
מירב בן ארי: הן לא מקבלות.
מירב בן ארי: הן מקבלות מזונות - - -
<סיגלית זיו: - - -
מירב בן ארי: דיברתי על חד-הוריות שלא מקבלות.
<סיגלית זיו: עליה לרדוף אחרי הגרוש עם ההוצאה לפועל.
מיקי רוזנטל: מירב, זו טעות עכשיו - - -
מירב בן ארי: מזונות - - -
מיקי רוזנטל: למה לערבב שמחה בשמחה?
מירב בן ארי: את רוצה לספר לי?
מירב בן ארי: אני מתעסקת ב-disregard הזה כבר שלוש שנים.
מירב בן ארי: אל תספרי לי על ה-disregard.
<שמחה בניטה: אני לא קיבלתי שנים.
מירב בן ארי: תסביר לה.
מירב בן ארי: הנה, לא סתם הם מהנהנים.
אלי אלאלוף: חבר, בבקשה.
<בועז אחד העם: אני בועז אחד העם מהמרכז הישראלי ללימודי חירשות.
<בועז אחד העם: מה שמפריע לי בהשוואה הזאת, מיקי, וזה עונה לשאלתך, הוא שאלה כביכול שתי ההוצאות מובטחות.
<בועז אחד העם: אבל כל הרעיון של ה-disregard בכלל לא מובטח.
<בועז אחד העם: הם יכולים להבטיח שכל ה-150 מיליון או 300 המיליון שהם יקצו - -
<בועז אחד העם: - - למי שייצאו לעבוד בעקבות זה?
<בועז אחד העם: מה שכן אנחנו מבקשים - - -
<שמחה בניטה: זה חשש אקטוארי.
<קריאה: 230 שקל.
<בועז אחד העם: זה חסם פסיכולוגי.
<בועז אחד העם: בעצם, הרעיון פה הוא שאנשים – וזה בעצם ההבדל בין תמריץ חיובי לתמריץ שלילי – אתה לא נותן להם משהו שייצאו לעבודה אלא אתה בעצם מוציא מהם כאילו את המשהו שחוסם מהם לצאת לעבודה.
<בועז אחד העם: המון-המון אנשים תקועים, פסיכולוגית, ברמה הזאת.
<בועז אחד העם: ההטבה למשק ולאוצר בכלל מזה שאנשים ייצאו לעבודה כפולה וגבוהה יותר, ועל זה אין ויכוח.
<בועז אחד העם: אבל מה שמפריע בהשוואה שהיא לא נכונה הוא שכביכול אם נעלה את ה-disregard העלות תהיה מובטחת.
<בועז אחד העם: זה לא נכון.
<בועז אחד העם: לכן, רק על בסיס זה, זה תרגיל חשבונאי שבעצם מסווה שהקצבה מובטחת אבל ה-disregard לא.
<בועז אחד העם: אם היישום של ה-disregard יצליח, אם נעלה אותו נניח אפילו ל-5,000 שקלים ויצליח, הרי שהתוצאה יותר טובה לכולנו.
<בועז אחד העם: זה מצב של win-win, רווח, לכולנו.
מיקי רוזנטל: מערכת הבריאות חוסכת מזה כל שנה לפחות חצי - - -
<קריאה: אני רציתי לשאול - - -
מיקי רוזנטל: מה שאני אומר לכם זה בשקלים.
<אלק מלמד: מיקי, שלום.
<אלק מלמד: סליחה, מיקי.
<אלק מלמד: שמי אריק מלמד, ואני ממטה המאבק.
<אלק מלמד: אני באתי לדבר פה על הנכים, נכים, נכים.
<אלק מלמד: זה מה שמעניין.
אלי אלאלוף: לא, זה לא הדיון כרגע, אדוני.
אלי אלאלוף: אנחנו דנים ספציפית.
אלי אלאלוף: יש לך משהו להגיד על ה-diregard?
<אלק מלמד: כן, על ה-disregard.
<אלק מלמד: אני רוצה להבין למה המדינה יורה בנו, כשאנחנו יוצאים לעבודה, בו בזמן שהיא, למעשה, בכיס לא נפגעת.
<אלק מלמד: אם היה היגיון בעניין ה-disregard, הייתי אומר: סחתיין, על-הכיפאק.
<אלק מלמד: אבל אין פה היגיון.
<אלק מלמד: ההיגיון שלי הוא בגדול; אם יש לי 4.2 מיליארדי שקלים, תן לי אותם כמה שיותר מהר, כי הדבר פה על כרעי תרנגולת, עם כל הכבוד לכל הכנסת.
אלי אלאלוף: אני דווקא מסכים אתך במשפט הזה.
אלי אלאלוף: זה מפני שאתם עושים אותו ככה.
אלי אלאלוף: חלק מכם עושים את זה ככה.
<אלק מלמד: לא, לא, לא, סליחה.
<אלק מלמד: אנחנו לא עושים אותו.
<אלק מלמד: יש את נערי העוצר – סליחה - - -
מיקי רוזנטל: לא לפגוע בהם.
<אלק מלמד: לא נפגע בהם.
מיקי רוזנטל: לא להעליב אותם.
מיקי רוזנטל: הם עושים את עבודתם.
אלי אלאלוף: אדוני, תתאפק קצת.
אלי אלאלוף: כשיהיה לך ביטוי נאות לדיון, תקבל את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: פה זה לא פח הזבל שלכם.
<גיל גולדרייך: אני גיל גולדרייך מארגון "הנכים הופכים לפנתרים".
<גיל גולדרייך: אני רוצה לשאול שאלה את אגף התקציבים באוצר: האם בסכום, שאתם כרגע נתתם לנו, לקחתם בחשבון גם את התשלומים שהאנשים ילכו לעבוד ישלמו לביטוח לאומי וגם את מס ההכנסה, שאם הם ירוויחו מספיק טוב, הם גם ישלמו לאוצר המדינה, כשאתם קבעתם שבאמת ההוצאה כל כך גדולה?
אלי אלאלוף: זו שאלה שהיא, בהחלט, במקום.
<יעל אגמון: אנסה לענות לכול ביחד.
<יעל אגמון: קודם כל, לגבי עלות ה-disregard, ברגע שאתם מעלים את ה-disregard, מה שקורה הוא שהקצבאות לכל הנכים שעובדים עולות, ולכן יש פה עלות תקציבית.
<קריאה: עוד פעם, עוד פעם.
<שמחה בניטה: לא הבנו.
<שמחה בניטה: לא שומעים.
<יעל אגמון: ברגע שמעלים את ה-disregard, כל הנכים - - -
<קריאה: כבודו, הם מפסידים הכנסות.
<יעל אגמון: כל הנכים העובדים מקבלים תוספת אוטומטית לקצבה, גם אם הם לא שינו את מצב עבודתם, כלומר גם אם הם עובדים אותו דבר כמו שהם עבדו - - -
<יעל אגמון: אם הם מרוויחים 3,200 שקל - - -
מיקי רוזנטל: נניח שהוא כאילו בתוך הקצבה שלו.
<יעל אגמון: אם הוא בתוך הקצבה, אם הוא עבר את ה-disregard בשכרו, נניח אם הוא מרוויח היום 3,700 שקל, וה-disregard עולה, אז זה אומר שעוד חלק מההכנסה שלו לא מובא בחשבון, ולכן הקצבה שלו תעלה, - -
טלי פלוסקוב: עולה למדינה.
<יעל אגמון: - - ולכן יש פה עלות תקציבית.
טלי פלוסקוב: הוא אמר שזה לא עולה למדינה.
<יעל אגמון: לא, זה ממש לא מה שאני אומרת.
<נתי בייאליסטוק-כהן: זה, בדיוק, מה שאמרת.
<יעל אגמון: זה ממש-ממש לא מה שאני אומרת.