GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עירית פלדמן: אנחנו בשום אופן לא מסוגלים להיכנס לביצוע.
עירית פלדמן: לכן אנחנו מבקשים שלפחות תהיה לנו איזושהי הגנה שלא הולכת על סחבת של הפקיד הרשע אלא ניתן לנו איזשהו זמן מינימלי להיערכות והוא באמת לצערי מינימלי מאוד.
יאיר פרץ: מי בעד שינוי התקנות?
רועי קרת: במצב המשפטי, נכון להיום, כל עוד החוק לא תוקן, במעבר מנכות לזקנה יש פגיעה בזכויות של נכה כשהוא עוד מוגדר כנכה.
רועי קרת: ברגע שהוא מוגדר כזכאי לקצבת זקנה, הוא מפסיק להיות זכאי לאותן זכויות שקיבל בשל היותו נכה.
רועי קרת: בתיקוני החקיקה הכנסנו סעיף שמתקן את מה שדורש תיקון בחקיקה.
רועי קרת: יש עוד עניין שצריך לתקן אותו בהסכם הניידות.
רועי קרת: הסכם הניידות היום מאפשר המשך זכאות למוגבל בניידות שהיה בעל רכב ובעל רשיון לפני הגיעו לגיל זקנה והוא, ורק הוא, ממשיך להיות זכאי לקבל זכויות גם אחרי גיל זקנה.
רועי קרת: מה שאנחנו מבקשים לתקן כאן בהסכם הניידות הוא בהתאמה למה שהוסכם בהסכם הנכים, כך שכל מי שהייתה לו זכות לפי הסכם הניידות לפני הגיעו לגיל 65, יוכל להמשיך ולקבל אותה אחרי הגיעו לגיל 65.
רועי קרת: צריך לומר שבהתאם למה שהוסכם בהסכם הנכים ובהתאם למה שגם תוקן בחוק, התיקונים שאני מדבר עליהם יחולו רק על מי שהגיע לגיל זקנה מה1- בינואר 2002 ואילך.
רועי קרת: התיקונים לא יחולו על אלה שכבר היום בגיל זקנה.
רועי קרת: זה מה שהוסכם בהסכם הנכים וזה גם מה שתוקן בחוק.
רועי קרת: תקנות הביטוח הלאומי לגבי עזרה בלימודים וסידורים לילד נכה, קובעות בצורה די מורכבת מה תהיה גובה הגמלה לכל ילד וילד, לפי מצבו הרפואי, לפי סוג הטיפולים שהוא מקבל וכיוצא באלה.
רועי קרת: יש היום איזשהו שוני שקשה לנו להסביר אותו לגבי חמישה סוגים של ילדים, כפי שפירטתי במכתב, ואלה הם חירשים, עיוורים, מקבלי טיפולים אימונוסופרסיביים, מקבלי דיאליזות ועירויי דם.
רועי קרת: לגביהם בגילאים מסוימים יש ירידה ברמת הגמלה.
רועי קרת: על העניין הזה הוגש לפני שנה וחצי בג"ץ ובמסגרת אותו בג"ץ המדינה הגיעה להסכמה עם העותר.
עירית פלדמן: לימים שינינו את הקונספציה של התקנות והגדרנו למעשה שני מסלולים בתקנות כאשר המסלול האחד הוא עדיין המסלול של היכולת לשרת את עצמו בפעולות היום-יום, שזה מסלול שכולנו היינו רוצים להרחיב אותו מעט אבל העבודה היא קשה ואנחנו לא תמיד מגיעים לתיקונים בהם היינו רוצים.
עירית פלדמן: לכן פתחנו מסלול נוסף שהוא מסלול שהולך על פי הטיפולים שהילד מקבל, כאשר נשארו עוד שלושה-ארבעה סוגי ילדים עם מה שנקרא נכות התפתחותית.
עירית פלדמן: לגבי הנכויות ההתפתחויות האלה נשארה – בשל העובדה שלא היה לנו כסף ולא כי לא רצינו לשלם – ההבחנה על פי גיל שנבעה מהיכולת של הילד לטפל בעצמו.
עירית פלדמן: נכון שאחרי עשרים שנה זה נראה קצת משונה, אבל מלכתחילה היה מי שחשב והיה מישהו בשולחן הזה שאישר את זה.
רועי קרת: ההסכמה אליה הגיעו כל הצדדים הייתה הסכמה כללית ולא ירדו לפרטים, אבל בנוסח שהבאנו לפניכם עשינו משהו שבדיעבד הסתבר לנו שאוצר המדינה מתנגד לו.
רועי קרת: אנחנו בעצם לא עשינו השוואה של מאה-מאה-מאה אחוזים של כל הגילאים כפי שלדעת האוצר היה צריך לעשות, אלא עשינו מאה עד גיל 14 ו120- מגיל 14 עד גיל 18.
רועי קרת: למה 120.
רועי קרת: המבנה של התקנות הוא כזה שהזכאות מורכבת מצבירה של כמה זכאויות.
רועי קרת: האוצר כאמור מתנגד לזה ואנחנו תלויים בהסכמתו אבל אנחנו לא רוצים לעכב את האישור.
רועי קרת: כיוון שרוב התקנות מוסכמות ואנחנו לא רוצים לעכב את מה שכבר הוסכם עליו עד לאחר הפגרה, אנחנו מבקשים לאשר את העיקרון.
רועי קרת: אנחנו מבקשים שהנוסח שהובא בפניכם יאושר בתיקון, כך שלגבי האוכלוסייה שדיברתי עליה, הגמלה שתשולם תהיה לא מאה ו120- אלא מאה ומאה, זאת אומרת מאה לכל הגילאים, יובהר שאין בזה פגיעה לעומת המצב הקיים כאשר היום הם מקבלים הרבה פחות, כך שבכל מקרה אנחנו משפרים את המצב.
רועי קרת: אנחנו נצהיר לפרוטוקול וגם חברי מהאוצר יצהיר לפרוטוקול שלעניין התוספת של אותם עשרים אחוזים, ייערכו בינינו דיונים כיוון שדעתנו לא נחה בעניין.
רועי קרת: אנחנו נקטנו בהליך שמותר לנו לנקוט בו לעניין ההיוועצות במועצת המוסד.
רועי קרת: אנחנו נקטנו בהליך שמותר לנו לנקוט בו רק כשיש הסכמה מלאה.
רועי קרת: אני לא אכנס לזה, אבל ההליך שהתקנון מאפשר לנו הוא רק כאשר קיימת הסכמה מלאה.
רועי קרת: עכשיו עולה הטענה שלמעשה לא הייתה הסכמה.
רועי קרת: אנחנו סברנו שיש הסכמה כי לבג"ץ ניתנה הסכמה, אבל כיוון שלא ירדנו לרמת הפרטים וכיוון שלפרטים אין הסכמה, מסתבר לנו שלא הייתה הסכמה ולכן ההליך שנקטנו בו, ושבו המועצה אישרה את העניין, הוא הליך לא מתאים.
ג'ודי וסרמן: הוועדה יכולה לאשר או לא לאשר ואפילו דעתה אינה נוחה ממה שקורה.
גיא קריגר: מדובר כאן כנראה באי-הבנה בין המוסד לבין משרד האוצר ולא במשהו שיש בו כוונה רעה או במשהו שיש בו חילוקי דעות אמיתיים.
גיא קריגר: אנחנו הודענו לבג"ץ במסגרת ההליך – בג"ץ 137/01 – שמה שאנחנו אומרים לעשות זה להשוות את כל הילדים החירשים מגיל אפס עד גיל 18 את הגמלה, כך שכולם יקבלו את השיעור הגבוה ביותר שישתלם לילדים כאלה והשיעור הגבוה ביותר היה מאה אחוזים.
גיא קריגר: אנחנו הבנו מזה שכל הילדים מגיל אפס עד 18 יקבלו מאה אחוזים.
גיא קריגר: עלות הדבר הזה מתקרבת ל-22 מיליון שקלים בשנה.
גיא קריגר: אי-ההבנה הזו צצה על פני השטח רק אתמול.
גיא קריגר: גם מבחינה תקציבית הקצינו את הסכום של ה22- מיליון שקלים וגם מבחינת הקונספציה הבנו שזו הקונספציה בה מדובר בזמן שהמוסד לביטוח לאומי הבין אחרת, כי לתפיסתו של המוסד לביטוח לאומי – ואני לא מגנה אותו על זה – שוויון לכולם לפי הגבוה זה מאה לכולם, אבל מגיל 14 עוד עשרים אחוזים נוספים שכל האחרים מקבלים.
גיא קריגר: הנושא הזה צריך להיבדק בינינו והוא ייבדק בינינו.
גיא קריגר: נשב עם המוסד לביטוח לאומי כמו שתמיד אנחנו יושבים אתם בנפש חפצה ובלב פתוח.
גיא קריגר: מדובר בתוספת כספית.
גיא קריגר: אפשר לומר לפרוטוקול שהתוספת הכספית שמדובר בה, לא ינועו אמות הסיפים אם תאושר, אבל מצד שני היא תוספת כספית ואנחנו לא יכולים בהינף יד לאשר אותה.
גיא קריגר: אנחנו מציעים ומבקשים לאשר מאה אחוזים לכולם ואנחנו מבטיחים לדון בתוספת.
גיא קריגר: אנחנו מבטיחים שנדון בעניין הזה ברצינות ולא מן הפה אל החוץ.
גיא קריגר: אנחנו בהחלט לא מבטיחים שסופם של הדיונים האלה יניבו עשרים אחוזים.
חזקיה ישראל: אין פה את השיעור המירבי כפי שאתם אומרים אלא לחלק יש 120 ולחלק יש מאה.
חזקיה ישראל: בצוק העתים, כדי לא לפגוע באוכלוסייה היום מעלים להם משבעים למאה, הייתה פה היוועצות נוספת.
חזקיה ישראל: אם מדובר בכל או בלא כלום, אני מעדיף קידום לעומת שום דבר, אבל אני אומר לאנשי המוסד לביטוח לאומי ולאנשי האוצר שזה לא נוסח הבג"ץ וזה לא מה שהמדינה הודיע לבג"ץ.
חזקיה ישראל: לכן אני מקבל את הצעת המוסד לביטוח לאומי וזאת כדי לא לפגוע באוכלוסייה אבל אני חושב שמשרד האוצר יחד עם המוסד לביטוח לאומי צריכים לעשות ככל יכולתם כדי להביא להשוואה אמיתית ואני לא רוצה כרגע להרחיב ולומר מה זו השוואה אמיתית.
עירית פלדמן: לגבי ילדים עם ירידה בשמיעה.
עירית פלדמן: ההשלמה, כאשר הילד איננו לומד, לא נכללה בחישוב העלות אבל היא כן נכללת בנוסח שאנחנו מציעים כאן כרגע.
עירית פלדמן: אני חוזרת ופונה לאוצר, מדובר במיליון וחצי שקלים ואני מאוד מקווה שלא נרצה ליהנות מזה שמישהו לא הצליח להגיע ללימודים.
יאיר פרץ: המוסד לביטוח לאומי והאוצר ידווחו לוועדה תוך חודשיים האם הרחיבו את הזכאות ובעקבות זה נשנה את התקנה ממאה ל120- לגבי גילאים מסוימים, ויינתנו הנימוקים להחלטה.
יאיר פרץ: על סדר היום הצעת-חוק שירדה מהמליאה לוועדה, הצעת-חוק הביטוח הלאומי (הטבות לנכים).
יאיר פרץ: היא הוחזרה לוועדה על-פי בקשת שר האוצר.
יאיר פרץ: נציג האוצר ביקש להגיד מספר דברים.
גיא קריגר: אני אקדים ואומר שדיברנו עם נציגי הנכים בטלפון.
גיא קריגר: מדובר בתיקון שנוגע אך ורק למישור היחסים שבין המוסד לביטוח לאומי לבין משרד האוצר.
גיא קריגר: אין בתיקון הזה שום שינוי בקשר לזכויות הנכים לפי מה שכתוב בהצעת-החוק הכחולה הממשלתית בשני המובנים, הן בגובה הסכומים שהם יקבלו כסכומים נוספים והן במועדי התחילה של קבלת הסכומים.
גיא קריגר: נפלה טעות טכנית בנוסח הכחול של הצעת-החוק הממשלתית, ושם נשמטה מסעיף התחילה והתחולה, סעיף 12, ההוראה שאומרת שהשתתפות משרד האוצר לפי סעיף 32(א) כנוסחו המתוקן כאן, צריכה להתחיל באחד בינואר 2004.
גיא קריגר: אם אנחנו כבר מדברים על הנושא הזה - הוא לא מצדיק יותר מדי פירוט, אבל אם אנחנו כבר מדברים עליו בנפרד - יש לציין שהסיבה לכך היא שבידי המוסד לביטוח לאומי, בעקבות התיקונים שנעשו בחוק האחרון של תכנית החירום הכלכלית יש מקורות לתשלום העלויות הנוספות בעקבות ההסכם עם הנכים עד לסוף שנת 2003, ולכן ההשתתפות של משרד האוצר תתחיל רק מהאחד בינואר 2004 ואילך.
גיא קריגר: מהסיבה הזאת נכתב בנוסח הממשלתי שאושר בוועדת שרים לענייני חקיקה, שהתחילה של הסעיפים, סעיף 32(א) המתוקן לפי הנוסח שלו בסעיף 1 שמופיע כאן, ולוח ב' המתוקן, לפי הנוסח שלו בסעיף 10 בהצעת-החוק הממשלתית, תהיה באחד בינואר 2004, להבדיל מהתחילה של כל החוק כולו שהיא באחד בחודש לאחר פרסומו.
גיא קריגר: אפשר לראות בסעיף התחילה והתחולה, שיש גם גמלאות שמשתלמות רטרואקטיבית לפי החוק הזה מתחילת 2002 וממרץ 2002.
גיא קריגר: בכל מה שקשור לתשלומי התוספות לנכים אין שום שינוי.
גיא קריגר: התוספת היא תוספת טכנית בלבד, והמוסד לביטוח לאומי יאשר שהדבר הזה מתואם בין המוסד לבין משרד האוצר.
גיא קריגר: זאת היתה טעות טכנית, וחבל שגילינו אותה ברגע האחרון, ועל כך אנחנו מתנצלים.
גיא קריגר: אנחנו מבקשים לתקן את הטעות הזאת.
אריה צודקביץ: אולי אדוני יסביר לי את סעיף 12(ה), מה פירוש "גמלאות לפי חוק זה ישולמו לראשונה בתום שלושה חודשים מיום התחילה"?
יאיר פרץ: אני לא פותח עכשיו דיון.
אריה צודקביץ: האם זה סעיף שהיה קיים?
גיא קריגר: זה סעיף שהוסף לדיון האחרון, וזה לא קשור למה שאנחנו מדברים עליו עכשיו.
יאיר פרץ: זה לא קשור לדיון שאנחנו מקיימים היום.
יאיר פרץ: האם לנציג הביטוח הלאומי יש מה לומר בעניין?
רועי קרת: לא על הנושא שהציג גיא קריגר, אבל אני יכול לענות לשאלה.
יאיר פרץ: אני לא רוצה לפתוח את זה לדיון.
רועי קרת: בקשר לנושא שעליו אתם מדברים, זה הוסכם בינינו לבינם.
רועי קרת: זה עניין פנימי שהוסכם.
יאיר פרץ: אני רוצה להביא את ההצעה להצבעה, מי בעד?
יאיר פרץ: בעד – 2 נגד – אין נמנעים – אין הצעת-חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 54) (הטבות לנכים), התשס"ב-2002 התקבלה.
יאיר פרץ: ההצעה התקבלה, והיא תחזור למליאה.
אילן גילאון: אני רוצה להקדים אדוני היושב-ראש ולומר שאין כל קשר בתאריכים בין מה שקרה אתמול למה שקרה היום וכי זה מקרי לגמרי.
אילן גילאון: את הדיון הזה ביקשנו מזה זמן, אבל זה החודש האחרון של עבודת הכנסת והיה מאוד קשה להגיע לזה.
אילן גילאון: בכל-זאת הוועדה החליטה שהיא תיתן את דעתה לנושא הזה.
אילן גילאון: הבעיה המרכזית מתמקדת בכך שבחברת החשמל יש איזשהו נוהג – לפי מה שהבנתי ולאחר מכן נשמע גם הבהרות נוספות – להעסיק אנשים בין חמש לעשר שנים, כאשר בדרך כלל בהסכם העבודה נאמר עד גמר השיפורים, שזה מושג בעייתי כי אני יודע שלעולם אין גמר שיפורים.
אילן גילאון: כאן מדובר בעובדי מחוז דן ששם הבעיה אקוטית ביותר.
אילן גילאון: נשאלות מספר שאלות כאשר הראשונה היא איזה קריטריונים יש לחברת החשמל להפוך מישהו לעובד קבוע.
אילן גילאון: האנשים האלה עובדים עשר שנים ואם העסיקו אותם עשר שנים, יש להניח שכנראה לא היו נגדם טענות מיוחדות והם אנשים שבכל אופן רכשו מיומנות מסוימת.
אילן גילאון: כולנו יודעים שגמר השיפורים זה דבר אין סופי.
אילן גילאון: בגוש דן גמר השיפורים לדעתי יהיה רק כאשר החשמל יהיה מתחת לקרקע.
מעלה הן: - מה זאת אומרת העסקה עד גמר השיפורים.
מעלה הן: - מה הם הקריטריונים למתן קביעות לעובד.
מעלה הן: - האם כדאי לחברת החשמל היום לשלם לאנשים פיצויי פרישה נאותים כאשר מדובר ב300- אחוזים כאשר הם על-בסיס של שכר נקוב נמוך.
מעלה הן: השכר הנקוב לפיצויי פרישה, בדרך כלל הוא שכר נמוך.
מעלה הן: השאלה גם למה מוציאים עשרות אנשים, ואני חושב שבחשבון ארצי מדובר במאות אנשים, כאשר הרבה פעמים גם מעסיקים עובדים אחרים במקומם כי אי-אפשר להפסיק את העבודה הזאת.
מעלה הן: אולי יש כאן איזשהו רצון או מצב שלא רוצים בשום פנים ואופן להגדיל את מעגל העובדים הקבועים בתוך החברה אלא רוצים להשאיר את העובדים כעובדים זמניים.
מעלה הן: מבלי להיכנס ליותר מדי בעיות של חברת החשמל מבחינת מערכת יחסי העבודה, אני יודע למשל שחברת החשמל משקיעה הרבה מאוד – וזה ייאמר לזכותה – בספורטיאדות, בשיפור התנאים של העובדים, עושה מפעלים חברתיים וכולי.
מעלה הן: אולי מטרת חברת החשמל לפעול כחברה ציבורית, כחברה שהיום מאוד מנסה לשפר את תדמיתה הציבורית, ולצורך כך היא צריכה לעשות רק דבר אחד והוא לא להוציא כמה עשרות אנשים כי אנחנו יודעים כמה עולה מקום אבטלה במשק.
מעלה הן: אנחנו יודעים שמקום אבטלה במשק הוא הרבה יותר יקר מאשר עולה מקום עבודה, ולכן צריך לקחת בחשבון של חברת החשמל את פיצויי הפרישה בגובה של 300 אחוזים, את המיומנות שהאנשים האלה שצברו, ואת העובדה שאולי אחר-כך צריך לקחת במקומם עובדים אחרים משום ששיפורים בתחום החשמל תמיד צריכים להתקיים.
מעלה הן: אני רוצה להתערב משום שמדובר במצב אנושי.
מעלה הן: כל אחד מאתנו חש לא פעם מה זה לצאת ממעגל העבודה, במיוחד אחרי עשר שנות עבודה במקום כלשהו.
מעלה הן: זה אומר לקום בבוקר ולא להעיז להסתכל לעיני האישה, להכין לילדים את הסנדביצ'ים ולא להסתכל עליהם כשהם הולכים לבית הספר, ולקום ליום של לא כלום וזה אחרי שעשר שנים אותו אדם עבד והיה מרוצה.
מעלה הן: אני למשל אתמול שמעתי שחברת החשמל הולכת לתוכנית שאומרת פרישה מוקדמת ויציאה לפנסיה מוקדמת.
מעלה הן: מי שיפוטר בתקופה הקרובה, הוא יפוטר מאה אחוזים ולא יעזרו לו מספר התקנים שמתפנים.
מעלה הן: אני למשל לא בא בטענות לחברת החשמל על העלאת מחיר החשמל.
מעלה הן: לצורך זה יש מועצה ציבורית.
מעלה הן: מי שצריך לעשות את האיזון הזה, זו ממשלת ישראל.
מעלה הן: אולי עכשיו צריך לעשות שינוי מבחינת האנשים שנמצאים אצלכם ובזה תביאו את תרומת
מעלה הן: כם הגדולה ביותר לחברה הישראלית, למעגל העבודה במדינת ישראל, ולאותה קבוצה שהיא הקבוצה הכי פגיעה ומדובר באנשים טובים.
מעלה הן: עד שתיכנסו לתהליך של יציאה מוקדמת לגמלאות של הקבוצה בה מדובר, לאט לאט יופשרו התנאים.
מעלה הן: כאמור, ואני מסכם את דבריי, שאלתי שלוש שאלות שהן: 1.
מעלה הן: מה זה עשר שנים, כלומר, מה זה גמר השיפורים והאם עשר שנים זה גמר השיפורים או שזה משהו אחר.
מעלה הן: 2.
מעלה הן: מה הם הקריטריונים לקבלת קביעות.
מעלה הן: 3.
מעלה הן: למה לא לקחת את העובדים האלה – אני מדבר כרגע על גוש דן, אבל אנחנו יודעים שהבעיות האלה קיימות גם במקומות אחרים – ולעשות אתם חוזה עבודה, דבר שיבוא קצת על חשבון החברה, קצת על חשבון הפיצויים וקצת על חשבון החשמל ובלבד שלא יקרה המקרה אותו תיארתי כאן.
יאיר פרץ: הייתי רוצה לשמוע לגבי היקף כוח האדם הקבוע, לגבי היקף כוח האדם הזמני,.
יאיר פרץ: מה סוג ההסכם שנחתם עם עובד קבוע ועם עובד זמני, ומה שכרו של עובד קבוע ושל עובד זמני.
דוד שטורק: אנחנו נקלענו לתקופה מאוד בעייתית שאני מעריך שרבים מאתנו, אם זו הייתה תקופה אחרת בה היינו מפוטרים, איכשהו היו מקבלים את הנושא.
דוד שטורק: אבל במצב של המשק היום מפטרים אנשים כשהמערכת מרוצה מאתנו מאוד כי אחרת הייתה מפטרת אותנו מזמן.
דוד שטורק: לחלק מהעובדים המפוטרים יש מכתבי הערכה, לחלקם המנהלים שלהם אומרים להם בעל-פה שהם זקוקים להם, ואלה מנהלים בדרגים זוטרים ובכירים שהם מנהלי מחלקות.
דוד שטורק: הם אומרים לנו שהגענו לעשר שנות עבודה ואנחנו הולכים הביתה.
דוד שטורק: מרוצים מאתנו, צריכים אותנו והמנהלים הבכירים של המחוז גם אומרים שהם צריכים אותנו אבל אין להם ברירה.
דוד שטורק: אני מדבר לדוגמה על מהנדס המחוז.
דוד שטורק: בישיבות של הנהלת המחוז – ונכחתי בישיבות כאלה – שאלו מנהלי המחלקות את מהנדס המחוז מי יבצע את העבודה אם יפוטרו העובדים, ומהנדס המחוז אמר שמנהלי העבודה יבצעו זאת ואני מדגיש שמנהלי העבודה הם אנשים בני חמישים ומעלה.
דוד שטורק: אותם מנהלי מחלקות צחקו ושאלו אם הוא רוצה שאדם בין חמישים-ששים יתחיל לטפס על עמודי חשמל, וכאן הוא השיב בחיוב.
דוד שטורק: כל המנהלים, כולל מנהל המחוז, מודעים לזה שהם צריכים אותנו ואנחנו כעובדים רוצים להישאר כי אנחנו רוצים להמשיך לעבוד.
דוד שטורק: מאיזושהי סיבה, בגלל עשר שנים, איזושהי החלטה ערטילאית שלא ברור מהיכן היא צצה, אין לנו אפשרות להמשיך לעבוד.
דוד שטורק: אנחנו לא מבקשים חשמל חינם, לא מבקשים תנאים מיוחדים, אלא מבקשים להמשיך לעבוד כפי שאנחנו עובדים היום.
דוד שטורק: חלק מהאנשים מבקש לעבוד אפילו בחוזה אישי כפי שנהוג במקומות רבים במשק, אבל בחוזה אישי אני גם יכול להיות מנהל בדרגה זו או אחרת.
דוד שטורק: נכון להיום אומרים לנו להתראות.
ארז שוסף: אנחנו כואבים.
ארז שוסף: אותנו זימנו לפני עשר שנים ובאנו במטרה לעבוד בחברת החשמל.
ארז שוסף: באנו במטרה להביא פרנסה הביתה.
ארז שוסף: עבדנו כאשר כל אחד ואחד מאתנו ידע שבאיזשהו שלב לפי תור הוא יקבל את הקביעות שלו.
ארז שוסף: זו הייתה השאיפה גם שלנו וגם של ההנהלה ולכן לא דובר אתנו על פיטורים או על תקופה ודאית של עשר שנים.
ארז שוסף: האנשים כאן בגיל 35 ומעלה, אנשים עם בעיות, אנשים עם משפחות.
ארז שוסף: איך לחברת החשמל יש אומץ לבוא ולהגיד לעובדים ללכת הביתה כשהם יודעים טוב מאוד שכל עובד ועובד נתן את הנשמה שלו לחברה ולטובת העבודה כאשר תמיד ריחפה חרב פיפיות מעל ראשו, כשהוא יודע שאם הוא לא יבצע עבודה מסוימת, הוא ילך הביתה.
ארז שוסף: אותו עובד נשאר בעבודה תוך כדי הזנחה של הבעיות האישיות או הבעיות במשפחתו והגיע לעבודה וביצע אותה בכל תנאי ותנאי.
ארז שוסף: אנחנו מרגישים שאנחנו בשר תותחים.
ארז שוסף: אני לא יוצא כנגד חברת חשמל, לא כנגד ההנהלה ולא כנגד הוועד, אלא אני בא להציג דברים פשוטים.
ארז שוסף: אל תפטרו אותנו, אל תזרקו אותנו הביתה.
ארז שוסף: לי אישית יש בעיות משפחתיות, לאחר יש בעיות אחרות, כל אחד והבעיות שלו, אל תזרקו אותנו הביתה.
ארז שוסף: תשאירו אותנו בעבודה.
ארז שוסף: אתם רוצים, תעשו משהו יותר חכם.
ארז שוסף: יגיע זמן של עובד מבוגר לצאת לפנסיה, יושבת כאן קבוצה של אנשים מבוגרים שחברת החשמל באמת דואגת ומנסה לבוא לקראתנו, אבל למה שאני אצטרך ללכת הביתה?
ארז שוסף: תשאירו אותנו.
ארז שוסף: אל תיתנו לנו קביעות.
ארז שוסף: תנו לנו את הפרנסה.
ארז שוסף: עבדתי בכבוד עד היום, נתתי את הנשמה שלי לטובת חברת חשמל, בואו קצת לקראתי.
ארז שוסף: אני לא רוצה את ה300- אחוזים, אני לא רוצה את ה200- אחוזים, אני לא רוצה את ה100- אחוזים.
ארז שוסף: אני יודע טוב מאוד שאם היום אני הולך הביתה, אני עומד בפני קשיים מעבר לכל העובדים וזה בגלל הבעיה האישית שיש לי.
ארז שוסף: אני מבקש, תשאירו אותנו לעבוד.
ארז שוסף: יבוא הזמן, עובד יצא לפנסיה, קחו אחד מאתנו כנגדו כפי שזה נוהל עד היום.
ארז שוסף: אל תתחבאו מאחורי עשר השנים.
ארז שוסף: אני בא בבקשה ובתחנונים, תשאירו אותנו בעבודה ואל תזרקו אותנו.
ארז שוסף: מדובר בסך הכל ב150- עובדים.
אבי ענתבי: חברת חשמל ידועה במשך שנים כחברה שדואגת לעובדיה לעילה ולעילה.
אבי ענתבי: לא פעם אני שומע מקולגות שאומרים לי שאנחנו בחברת החשמל מפנקים את העובדים שלנו.
אבי ענתבי: אולי המילה היא לא מפנקים, אבל אנחנו באמת דואגים לעובדים שלנו.
אבי ענתבי: אני אומר כמה דברים כלליים ולאחר מכן אני אקפוץ לבריכה, נשחה ביחד ונראה מה קורה.
אבי ענתבי: קודם כל, זה נכון שצריך להגיע כאן למהלך של פיטורי עובדים וצריך אומץ לפטר עובדים במסות גדולות.
אבי ענתבי: אם מדובר בעובד פה ושם, זה מהלך יותר קל.
אבי ענתבי: הקבוצה מבינה שמעת לעת מפטרים אחד פה ואחד שם.
אבי ענתבי: צריך אומץ הרבה יותר גדול לפטר קבוצה של עובדים.
אבי ענתבי: תכף נדבר על המשמעויות של השארת העובדים.
אבי ענתבי: אני אומר שאני לא אתחמק ואני אתן פה תמונה נאמנה, הגונה ואמינה.
אבי ענתבי: אני מכיר חלק מהקבוצה שיושבת כאן ואני מכיר באופן אישי את ארז ואם אני לא טועה גם נפגשנו פעם אחת והאמת היא שכאשר הוא אמר לכם שהוא מתחנן, הוא גם אמר לי את הדברים באותן מלים וזה היה לפני חודשיים-שלושה.
אבי ענתבי: יש לו בעיות ואני לא אפרט אותן מטעמי צנעת הפרט.
אבי ענתבי: זה נכון שחלק ניכר מהעובדים האלה באמת נתן את המירב לחברת החשמל.
אבי ענתבי: הם עובדים אתנו תקופה ארוכה, הקדישו לחברה, ואני באמת מבין אתכם אחד לאחד.
אבי ענתבי: אבל אני רוצה לתת תמונה מאוזנת מנקודת מבט ההנהלה ואני חושב שאת התמונה הזו העובדים מכירים.
אבי ענתבי: אגב, אני נכנסתי לתפקידי כראש אגף כוח אדם של חברת חשמל ב1- בינואר 2002, רק לפני ששה-שבעה חודשים, כשלפני כן הייתי בתפקיד סגן מנהל האגף ליחסי עבודה ותנאי שירות, ואני מכיר את הנושאים האלה מקרוב.
אבי ענתבי: לכל אורך הדרך, מינואר ואילך – ואני אסביר גם מה קרה בינואר – אני משדר לעובדים באמצעות אלף ואחד אמצעי תקשורת את מצב חברת חשמל.
אבי ענתבי: המצב רבותיי הוא לא קל.
אבי ענתבי: אם אתם חושבים שאני מדבר רק אליכם, מאחר שאתם עובדים ארעיים, דעו לכם שאני משדר את זה לכל הפורומים, גם אם יושבים מולי מנהלי עבודה או מנהלי מחלקות או בכירים ותיקים שעובדים שלושים וארבעים שנה במערכת.
אבי ענתבי: אני אומר להם את הדברים בלי כחל וסרק.
אבי ענתבי: אני אומר להם שייקחו בבקשה את הירחון שלנו שאנחנו כל חודש שמים להם במעטפות המשכורת, את דבר מנהל אגף כוח אדם, שיקראו היטב – אמנם אני שם לא יורד לפרטים אלא מדובר במסרים – ויבינו מה קורה בחברת חשמל.
אבי ענתבי: חברים חברי הכנסת, מה שקורה היום בחברת חשמל זו בבואה נאמנה של מה שקורה במשק הישראלי.
אבי ענתבי: מה קרה בינואר 2002.
אבי ענתבי: התחילו לעשות חישובים ודוחות רווח והפסד של חברת חשמל בגין שנת 2001.
אבי ענתבי: ישבו ובדקו וגמרו את הדוח הכספי, אז הסתבר לנו שהחברה עומדת להפסיד כ51- מיליון שקלים בשנה החולפת.
אבי ענתבי: החברה הגדולה הזו שאתם נמנים על עובדיה המסורים במשך עשר שנים, שכוללת קרוב ל10,000- עובדים קבועים וקרוב ל3,600-3,500- עובדים ארעיים, זו חברה ענקית במושגים גם של המשק הישראלי וגם במושגים בינלאומיים, והחברה הזו עם כל מה שהיא עושה, היא סיימה שנת פעילות בהפסד של 51 מיליון שקלים.
אבי ענתבי: הלוואי ובזה היינו מותחים קו והיינו אומרים שיש את 2002, אז קורה במפעל עסקי שפעם מפסיד וזה מותר וזה בסדר.
אבי ענתבי: אנחנו חיים על תעריף כשהתעריף הוא מהותה של פעילות החברה כי על סמך התעריף אתה בונה את ההכנסות שלך כאשר יש לך את ההוצאות.
אבי ענתבי: היו ויכוחים גדולים מאוד עם הרשות לשירותי חשמל לגבי התעריף, ואני מניח שפה ושם שמעתם את התגלגלות העניינים, הייתה עלייה דרמטית בשער הדולר, מארבעה ומשהו שקלים כבר הגענו לחמישה שקלים, ובשורה התחתונה – ואני לא אלאה אתכם כאן במספרים – סיימנו רק את הרבעון הראשון של שנת 2002, בסך הכל שלושה חודשי פעילות, בקרוב ל500- מיליון שקלים הפסד.
אבי ענתבי: רבותיי, אני פונה בעיקר לעובדים, חברה כמו חברת חשמל עם כל העיסוקים שלה, מסיימת בהפסד רבעוני של חצי מיליארד שקלים, זה לא רק מכה מתחת לחגורה אלא זה כמה וכמה מכות מתחת לחגורה.
אבי ענתבי: חברה לא יכולה לעבור לסדר היום במקרה כזה.
אבי ענתבי: עברנו עוד חודש וההפסד הזה גדל לקרוב למיליארד שקלים כי הדולר הגיע לחמישה שקלים, גם מצב המכירות הוא לא מי יודע מה בשמים, כך שהגענו למצב מאוד גרוע ולשמחתנו ב1- ביולי – אני אומר לשמחתנו בצורה מסויגת – קיבלנו העלאה תעריפית של כך וכך אחוזים על-ידי הרשות אבל זה בפירוש לא מכסה את הציפיות שלנו.
אבי ענתבי: החברה חשבה ברמה אחרת אבל ברשות יש שיקולים אחרים כאשר מצב המשק הוא גם כן שיקול שלהם, חוסר התעסוקה גם הוא שיקול שלהם, מעסיקים אחרים שמשתמשים בחשמל שלנו שזה מרכיב ההוצאה שלהם זה גם בשיקולים שלהם, והם לקחו את מכלול השיקולים והעלו את התעריף בכך וכך אחוזים.
אבי ענתבי: רבותיי, זה לא מספיק לנו.
אבי ענתבי: אין לי פה נתונים לומר לכם מה יהיה בסוף שנת 2002 כי אנחנו עדיין לא יודעים, אבל מה שאני שומע בהערכות המקצועיות שבתוך חברת החשמל הוא שאנחנו הולכים להפסד.
אבי ענתבי: רבותיי, יש לנו הפסד חמור.
אבי ענתבי: אני אומר את המילה חמור.
אבי ענתבי: יש לנו גם ירידה בהיקפי עבודה.
אבי ענתבי: זאת אומרת, דובר כאן הרבה על מושג השיפורים במחוזות ובאמת ב1992-, כתוצאה מחורף קטסטרופלי והמון הפסקות חשמל, גם בירושלים דרך אגב, החליט מי שהחליט לאשר איזושהי פעילות כדי לשפר את הרשת ונכנסו לפרוייקט השיפורים.
אבי ענתבי: הפרוייקט הזה נמשך חמש שנים, אחר-כך לא סיימו אותו ורצו להאריך, כך שהאריכו בעוד שנתיים-שלוש, לאחר מכן האריכו בעוד תקופה, אבל בזה זה מסתיים.
אבי ענתבי: תוכנית השיפורים המואצת במחוזות מסתיימת.
אבי ענתבי: מה חברת חשמל כחברה רצינית צריכה לעשות בימים אלה.
אבי ענתבי: הרי אנחנו חייבים גם לשמור על החברה כחברה ולא לתת לה חס וחלילה להתמוטט.
אבי ענתבי: ההפסדים האלה שדיברתי עליהם לפני מספר דקות, זה מצב לא בריא לחברה גם אם היא חברה ממשלתית ואנחנו חברה ממשלתית וגם עסקית.
אבי ענתבי: אסור לתת לחבר משקולת לרגל ולזרוק אותה למים כדי שתטבע.
אבי ענתבי: חייבים לעשות איזושהי פעולה.
אבי ענתבי: חייבים להוציא את העגלה מן הבוץ בנקודה הזאת.
אבי ענתבי: אני חייב לטפל בנושא בצורה מערכתית.
אבי ענתבי: אני לא יכול לשבת עם חמישה או שבעה עובדים ולתת להם פתרונות כי יש לי בעיות במקומות אחרים.
אבי ענתבי: יכולתי תיאורטית להשאיר אותם בעבודה, לשחרר עובדים ותיקים, אבל היינו עושים כאן את אותו דיון עם העובדים הוותיקים, ומה הם היו אומרים?
אבי ענתבי: שהם עובדים בחברה ארבעים שנה ונתנו לה את הנשמה.
אבי ענתבי: אם כן, אני צריך לטפל בצורה מערכתית ולראות את כל התמונה כפסיפס אחד.
אבי ענתבי: באנו עם הצעה, עם איזושהי תוכנית שמנסה לקשור את כל הקצוות.
אבי ענתבי: להגיד לכם שכולם יהיו מרוצים מהתוכנית הזו?
אבי ענתבי: אני לא חותם לכם שכולם יהיו מרוצים.
אבי ענתבי: אני כבר שומע שאלה לא מרוצים, אתם לא מרוצים וכולי.
אבי ענתבי: זה טבעי, כי כשעובדים בגדול, אי-אפשר לספק לכולם את הכל.
אבי ענתבי: מה בסיס התוכנית.
אבי ענתבי: יש לנו קבוצה של עובדים – ואני מבקש שגם לא ננקוב במספרים כי אני רוצה להעביר לכם את המסר – שאו שהם מתפקדים באופן לקוי, או שיש להם בעיות משמעת, או שכבר לא מתאימים מבחינה תהליכית או טכנולוגית למפעל וחברת חשמל היא מפעל טכנולוגי בסופו של דבר.
אבי ענתבי: יש לנו קבוצה גדולה כזו של עובדים שהם קיבלו קביעות כבר לפני שלושים-ארבעים שנה.
אבי ענתבי: אנחנו רוצים לשפר את העניינים, אנחנו רוצים שהחברה תעבור ממדרגה א' שהיא יותר נמוכה, למדרגה ב', ולכן באנו עם רעיון שגם הוא קשה ליישום אבל יש לו הגיון מסוים.
אבי ענתבי: אמרנו שעובדים שבימים אלה לא יכולים לתרום את מלוא כושרם או שהם מתפקדים באופן לקוי, עם כל הכאב והצער – וגם כאן
אבי ענתבי: יש כאב וצער – נאמר להם תודה רבה, אתם כבר עבדתם ותרמתם, וכבר שילמתי לכם.
אבי ענתבי: אתם עובדי חברת חשמל וקיבלתם את כל מה שמגיע לכם.
אבי ענתבי: אנחנו מאוד מבקשים, תפנו את המקום, תקבלו את כל מה שמגיע לכם כאקסטרה, ותנו לדם חדש מלמטה לזרום.
אבי ענתבי: בדרך זו אני גורם ליתרון כפול לחברה, גם משחרר עובדים שהם לא נחוצים לי במיוחד – ואני אומר את זה על דרך ההמעטה – וגם קולט דם צעיר למערכת, והדם הצעיר הם בעצם המנהלים שיחליפו אותי בעוד עשר-עשרים שנה.
אבי ענתבי: אלה הם מנהלי העבודה, אלה הם מנהלי המחלקות שיהיו בדור הבא.
אבי ענתבי: גיבשנו את התוכנית הזו.
אבי ענתבי: היות שאנחנו לא רשאים לסגור את כל העניינים לבד אלא יש מעלינו רשויות – ואני מדבר על רשות החברות ועל האוצר – הגשנו תוכנית מאוד מסודרת שמאפשרת להוציא את העובדים האלה בקבוצת גיל מסוימת, בין 55 ל62-, בדרך יש פה שיקולים של כדאיות כלכלית כי משלמים להם וצריך באיזה מקום לעשות איזון כדי שלא תהיה עלות יותר גבוהה מהתועלת.
אבי ענתבי: צריך לוותר על תקנים, צריך לוותר על כוח אדם וכולי.
אבי ענתבי: כאמור, הצגנו איזושהי תוכנית מאוזנת וטובה, קיבלנו את אישור הרשות ועם זה אנחנו יוצאים לדרך.
אבי ענתבי: היציאה לדרך היא סיפור של הימים האחרונים.
אבי ענתבי: קיבלתי את ההנחיות ואת ההוראות המתאימות והתחלנו בעצם את המהלך לגבי העובדים הקבועים.
אבי ענתבי: אני מניח שכל אחד במחלקה שלו יודע על מה אני מדבר.
אבי ענתבי: אנחנו מאמינים שהמהלך הזה של שחרור ותיקים וקבועים וקליטה של דם חדש במקומם, זה מהלך טוב ובריא לחברה מכל הכיוונים.
אבי ענתבי: זה גם בריא ניהולית.
אבי ענתבי: אתה מתחיל לשדר שמי שלא עובד טוב, הוא מוחלף.