GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שי שער: וזה נכון גם לגבי שלושה מנהלים נוספים שעבדו אצלנו בעמותה בתפקידים דומים במקומות אחרים.
<שי שער: לפני חודש-חודש וחצי בדיון אחר על איזה שהוא צו מניעה של אחת העובדות שלנו והמשרד הגיש תגובה שלו לבית הדין, קיבלנו תשבחות מהמשרד על התפקוד שלנו במשך כל השנים, על איזה עמותה מקצועית, מסורה ואחראית אנחנו וכמה שיפרנו את השירות לבני הנוער במעונות ומצד שני - - -
<משה רון שוקרון: סליחה, זה בהליכים משפטיים - - -
<שי שער: אני לא הפרעתי לך, משה.
<משה רון שוקרון: יש פה משפט שמתנהל.
<משה רון שוקרון: יש עתירה מנהלית - - -
מיקי רוזנטל: תקשיב, שנייה, רגע, עם כל הכבוד, אתה טענת שהעמותה נכשלה ואנחנו רוצים לשמוע - - -
<משה רון שוקרון: אבל יש עתירה מנהלית שמתנהלת.
מיקי רוזנטל: לא, לא, אתה לא תפריע לו.
מיקי רוזנטל: לא, לא, סליחה, אתה טענת שהעמותה נכשלה.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לדעת אם שלחת להם מכתב אחד על זה.
מיקי רוזנטל: היה לכם טענות - -
מיקי רוזנטל: אדוני, עזוב את העתירה.
<משה רון שוקרון: יש משפט - - -
מיקי רוזנטל: אם אתם המצאתם את הטענות האלה עכשיו לצורך החלפת המכרז זה חמור מאד.
מיקי רוזנטל: חמור מאד.
מיקי רוזנטל: אם במשך השנים לא כתבתם ולו מכתב אחד שהעמותה לא עומדת בתנאים, אז - - -
<משה רון שוקרון: יש עשרות מכתבים.
<שי שער: לא נכון.
מיקי רוזנטל: אני אומר לך אדוני, אל תאלץ אותי להגיד לך דברים קשים.
מירב בן ארי: מיקי, מיקי.
<משה רון שוקרון: עשרות מכתבים.
מיקי רוזנטל: זה קצת חצוף מה שאתה עושה עכשיו.
מיקי רוזנטל: אתה טענת את טענותיך ואתה לא תסתום לו את הפה, זה הכל.
מירב בן ארי: אדוני, יש לי חדשות בשבילך, כל הדיון הזה מתנהל כשברקע יש דיון בבית משפט.
מירב בן ארי: אז מה החדשה המרעישה שלך?
<משה רון שוקרון: כי אלה טענות משפטיות.
<שי שער: המכרז האחרון שהתקיים על אחד המעונות וקיבלנו לפני שנה.
<שי שער: אם עשינו עבודה כל כך גרועה, לפני שנה זכינו במעון גילעם, שעד לפני שנה, שנה וחצי היה מעון ממשלתי והופעל על ידי המדינה.
<שי שער: גם המדריכים החינוכיים שם.
<שי שער: ניגשנו למרכז, זכינו בו בסך הכל לפני שנה וחצי.
<שי שער: היינו כל כך גרועים שלא עשינו את העבודה שלנו, שאנחנו לפני שנה וחצי זכינו במכרז על מעון ממשלתי נוסף?
<שי שער: מעבר למעונות הממשלתיים יש לנו גם מסגרות אחרות, יש לנו הוסטלים.
<שי שער: אני חייב להגיד, גם אנחנו לא גדלנו במגדל השן, כמו שציין קודם משה.
<שי שער: אני באופן אישי התחלתי כמדריך חינוכי באחד המעונות.
<שי שער: הייתי רכז.
<שי שער: ניהלתי גם את אחת המסגרות.
<שי שער: גם חברותי במקום עצמו – ציין דני גל, יושב ראש העמותה שאנחנו צוות מאד מאד מצומצם, עם 3% בסך הכל- - -
מירב בן ארי: תקורה.
<שי שער: תקורה.
<שי שער: והאנשים שנמצאים אצלנו הם גם כן אנשים שגדלו בתוך המסגרות עצמן, שנים על גבי שנים, מכירים את העבודה.
<שי שער: אנחנו נורא התלבטנו.
<שי שער: ניגשנו למכרז האחרון שהיה, כי זה מה שאנחנו יודעים לעשות.
<שי שער: כי העבודה הזאת מלווה אותנו שנים על גבי שנים וניגשנו למכרז הזה.
<שי שער: המכרז הזה היה אמור להיות שכל גוף אמור לזכות בלא יותר משלושה מעונות.
<שי שער: אנחנו, שפועלים ומפעילים 20 מסגרות בחסות הנוער, לא זכינו אפילו לא במעון אחד במכרז הזה.
מירב בן ארי: וחברת דנאל זכתה בכל השבעה?
<שי שער: היו שבעה ועוד שני מעונות זכתה חברה - - -
מיכל בירן: איך זה אפשרי אם בתנאי המכרז לא היו אמורים לזכות ביותר משלושה, איך בעצם זכו בשבעה?
<משה רון שוקרון: זה לא מדויק.
<משה רון שוקרון: יש במכרז הליך בחירה שמאפשר זכייה מעבר לשלושה בתנאים מסוימים שיתקיימו במכרז.
מירב בן ארי: אוקיי, סליחה רגע - - -
מיכל בירן: זה נראה מאד לא טוב, אני חייבת להגיד לכם.
מירב בן ארי: רגע, אני רק רוצה להבין את המצב והעניין כרגע.
מירב בן ארי: אתם הייתם בדיון בבית המשפט.
מירב בן ארי: הגעתם, יש הסכמה, חזרתם, הנושא התפוצץ נכון לאתמול.
מירב בן ארי: השופטת ביקשה מכם לשבת איתם?
<משה רון שוקרון: מאז אתמול לא.
<משה רון שוקרון: אנחנו אמורים לקבל החלטה לגבי מידתיות השביתה עד היום אחרי הצהריים מבית הדין.
מירב בן ארי: מה אתה אמור לקבל מבית הדין?
<משה רון שוקרון: החלטה לגבי מידתיות השביתה.
<משה רון שוקרון: אנחנו תחת שביתה.
<משה רון שוקרון: לגבי המידתיות שלה עד היום אחרי צהריים מבית המשפט.
<משה רון שוקרון: זה נגמר אתמול מבלי לשלוח אותנו להמשך משא ומתן.
מירב בן ארי: ואיך אתה מתכוון לפתור את האירוע הזה עכשיו?
מירב בן ארי: איך אתם מתכוונים במשרד לפתור את האירוע הזה?
מירב בן ארי: מה המנכ"ל רוצה לעשות, תסביר לנו.
מירב בן ארי: תאיר את עינינו.
<משה רון שוקרון: להפעיל את המעונות באמצעות הזכיינים החדשים ב-1 בפברואר.
מירב בן ארי: ומה עם העובדים?
<משה רון שוקרון: עם העובדים שהצליחו לגייס עד כה ועם תגבור נוסף מ - - -
מירב בן ארי: מה זה עד כה?
מירב בן ארי: לכל העובדים הקיימים תהיה עבודה?
<משה רון שוקרון: יש להם הצעה להתקבל לעבודה במאה אחוז.
מירב בן ארי: רגע, שנייה, אני רוצה להגיד לך משהו.
מיכל בירן: בתנאים מופחתים.
מירב בן ארי: יש פרוטוקול - - -
<משה רון שוקרון: דנאל ותפארת בית חם.
מירב בן ארי: רגע, תן לי לסיים משפט.
מירב בן ארי: פרוטוקול של ועדת הכנסת קביל לצורך העניין כמו הליך משפטי.
מירב בן ארי: אם אתה בא ואומר שכל העובדים שעובדים כיום ייקלטו, זה מה שאתה אומר?
מיקי רוזנטל: באותם תנאים.
מירב בן ארי: באותם תנאים.
<משה רון שוקרון: לא, אני לא אומר את זה.
<משה רון שוקרון: אני אומר שמאה אחוז מהעובדים קיבלו הצעה ל - - -
מירב בן ארי: קיבלו הצעה זה תלוי בהם?
<משה רון שוקרון: זה תלוי בהם אם הם רוצים לעבוד או לא בתנאים שהזכיין החדש מציע להם.
מיכל בירן: באותם תנאים?
מירב בן ארי: מה זה התנאים של הזכיין החדש?
<משה רון שוקרון: החוזים שהם הציעו להם - - -
מיכל בירן: לפני רגע אמרת שלא פוגעים בהם.
מירב בן ארי: רגע, מיכל, שנייה.
מירב בן ארי: יש הפחתה בתנאים?
מירב בן ארי: יש הרעה בתנאים?
<קריאה: כן, כן, כן, כן.
<משה רון שוקרון: לטעמנו לא.
מיקי רוזנטל: רגע, אם זה לטעמך לא, אתה יכול להצהיר פה לפרוטוקול, אם אתה אומר שאין פגיעה בתנאים, שכל העובדים יתקבלו בתנאים שהם עובדים היום?
מיקי רוזנטל: זה סתירה.
<משה רון שוקרון: אני לא יכולה להגיד את זה.
מיקי רוזנטל: כי מצד אחד אתה אומר לא ומצד אחד אתה אומר כן.
מירב בן ארי: הוא לא יכול.
<משה רון שוקרון: אני לא יכול.
מיקי רוזנטל: אז אני לא מבין.
<משה רון שוקרון: אין לי - - -
מיכל בירן: היו את המערכונים על פרס, כן ולא.
<משה רון שוקרון: אולי לא הובנתי כראוי.
<משה רון שוקרון: כל העובדים קיבלו הצעה להתקבל לעבודה בחוזים שהזכיינים החדשים הציעו להם.
מירב בן ארי: אבל אם אתה מציע לו ב-20%, 30% פחות?
<משה רון שוקרון: רגע, אבל מירב, תני לי להסביר.
<משה רון שוקרון: כי אתמול למשל עמד הזכיין תפארת בית חם, בבית הדין והצהיר ואמר נתתי להם את כל התנאים שהם קיבלו עד עתה, כל המאה אחוז שהתקבלו הם בתוך המעונות בפנים.
<משה רון שוקרון: אמר, כולל החזקת רכב, כולל קרן השתלמות של הרכזים, אמר את זה הזכיין של תפארת.
מירב בן ארי: מה אמר דנאל?
<משה רון שוקרון: דנאל אמר אני הולך הכי רחוק שאני יכול ללכת במסגרת המכרז.
<משה רון שוקרון: נתתי את ההצעות הכי טובות.
<משה רון שוקרון: אנחנו יכולים לפקח רק על סעיף אחד, שהוא שכר המדריכים ששם קבענו מה הוא יהיה.
<משה רון שוקרון: אני חושב שבסך הכל הכללי התנאים מאד דומים לתנאים הקיימים.
<משה רון שוקרון: יש חילוקי דעות על העניין הזה, נקבע מנגנון פיצוי שבית המשפט אמר תלכו לגביו לגבי השנה הקרובה.
<משה רון שוקרון: אתמול יכולנו לסגור את זה.
<משה רון שוקרון: הייתה הצעה מאד נדיבה.
<משה רון שוקרון: אתם יודעים שמשרד ממשלתי לא מציע 90% מדרישות שמתקבלות בפניו.
<משה רון שוקרון: הציע מנכ"ל המשרד 500,000 שקלים לסגור את העניין הזה.
<משה רון שוקרון: נדחינו.
<משה רון שוקרון: נדחינו על הסף.
מירב בן ארי: תגיד לי, אבל למה אם כבר הייתם - - -
<משה רון שוקרון: דרך אגב, בית המשפט בשלב מסוים אמר אוקיי, כדי לסגור סופית, אני מוכן ללכת – בית המשפט הציע 550,000 שקלים, 40,000 שקלים פחות מההצעה הכוללת וגם לזה לא קיבלנו - - -
<אלברט סופר: כי יש עוד הבדלים ופערים בין מה שאתה מספר לבין - - -
מירב בן ארי: איזה עוד פערים יש?
<אלברט סופר: יש עובדי לילה שעד יום שישי האחרון שמענו ממר שוקרון שוב ושוב שעובדי הלילה ישתכרו כמו מדריכים.
<אלברט סופר: הוא אמר את זה לפרוטוקול בבית הדין, הוא אמר את זה בשיחות אישיות ובמשא ומתן שניהלנו איתו.
<אלברט סופר: אתמול פתאום הסתבר לנו שהחוזים של דנאל לא יהיו 37 שקלים אלא 31.5 שקלים.
<אלברט סופר: וכששאלנו את זה אתמול בבית הדין, אז פתאום מר שוקרון החליט שהסקטור הזה הוא סקטור ממוצא, שהומצא בנווה חורש, שהוא קומבינה שלנו, של העובדים, כשיש 24 עובדי לילה והתנער מזה.
<אלברט סופר: אפילו השופטת תמהה והראתה לו את ההצהרה שלו.
מירב בן ארי: על זה?
מירב בן ארי: על דבר כזה זה מתנהל?
מירב בן ארי: בין 31.5 שקלים ל-37 שקלים?
<אלברט סופר: המכרז מדבר על מענק התמדה של 2,000 שקלים למשך שלוש שנים למדריכים.
<אלברט סופר: בחוזה של דנאל כתוב 1,600.
<אלברט סופר: למה?
<אלברט סופר: כי יש מע"מ ואנחנו צריכים לשלם אותו.
<קריאה: כשבבית הדין הוא אמר שהם יספגו את המע"מ - - -
מירב בן ארי: למה לא הסמכתם למתווה של ה-550,000 שקלים ונגיד רגע, אני יודעת שיש עוד דברים.
<אלברט סופר: לא, לא, אני אסביר לך למה.
<אלברט סופר: מכיוון שאנחנו כבר במשך חודש הולכים יד ביד עם השופטת המדהימה של בית הדין האזורי בתל אביב, הולכים איתם יד ביד למשא ומתן, אנחנו עושים את כל העבודות הקשות.
<אלברט סופר: החישובים, העבודה מול העובדים, לשכנע שאולי ככה ובכל זאת ייקלטו העובדים.
<אלברט סופר: עושים הכל, יותר מכל אחד מהאנשים האלה במשרד הרווחה ומגיעים איתם והולכים יד אחת.
<אלברט סופר: כל צעד שאנחנו עושים הם הולכים שניים אחורה.
<אלברט סופר: קיבלנו את ההצעות האלה לפני שבועיים כבר.
<אלברט סופר: בשבוע שעבר בדיון קיבלנו את המתווה הזה של השופטת, שהיה לנו קשה מאד לקבל אותו, כי גם אחרי המתווה הזה אנחנו עדיין נפגעים, אבל קיבלנו אותו ושכנענו את העובדים שאין ברירה וכדאי לקחת את זה, כי לא יהיה יותר טוב מזה בשלב הזה.
<אלברט סופר: ומצאנו את עצמנו מגיעים לאותה סיטואציה.
<אלברט סופר: אני רוצה להגיד משפט אחד.
<אלברט סופר: אני מאד מאד מאוכזב ממר משה שוקרון באופן אישי, אני חייב להגיד את זה.
<אלברט סופר: מאדם שהיה מדריך, היה רכז, היה מנהל הוסטל והיה מנהל מעון והגיע לאן שהגיע היום - - -
מירב בן ארי: בוא, זה לא - - -
<אלברט סופר: שנייה, שנייה, אני קורא - - -
מיקי רוזנטל: שנייה, אני מבקש, אדוני - - -
מירב בן ארי: אנחנו לא ברמה פרסונאלית כאן.
<אלברט סופר: משפט אחרון.
<אלברט סופר: מילה אחרונה.
מירב בן ארי: ניתן לו לסיים ואתה תתייחס.
<אלברט סופר: אני רוצה להגיד שכרגע בחמישה מעונות יש עשרות אם לא יותר עובדים ועובדות שלא מעוניינים לחתום לדנאל ביום חמישי ותהיה קריסה ב-1 בפברואר - - -
<אלברט סופר: וצריך לעצור את המכרז הזה כאן ועכשיו ולתמיד - - -
מירב בן ארי: הנקודה הזאת ברורה ששניים חתמו - - -
<אלברט סופר: לא בחקיקה.
מירב בן ארי: אין, לא יהיה, עזוב, נו, החקיקה זה - - -
<אלברט סופר: כי עד החקיקה אנחנו כבר לא נהיה.
מירב בן ארי: איזה חקיקה?
מירב בן ארי: זה לא רלבנטי בכלל.
מיקי רוזנטל: תראו, אני מציע את הדבר הבא.
מירב בן ארי: אני רוצה לסכם, אז מיקי, בבקשה.
מיקי רוזנטל: אני מציע לכם את הדבר הבא באמת, גם למשרד הרווחה וגם לך, מר שוקרון וגם לעובדים.
מיקי רוזנטל: תראו, מאחר שהפער הוא כבר באמת מאד זעום, אני מציע - - -
מירב בן ארי: נכון, הפערים בכלל.
מיקי רוזנטל: אני לא אוהב את התהליך והכל, אבל זה לא הסוגיה עכשיו.
מיקי רוזנטל: אני מציע לכם ללכת לדבר עם העובדים לא בהוראת בית משפט, כן בהוראת בית משפט.
מיקי רוזנטל: לכו שבו עכשיו ותנסו לגמור עניין, אבל בנפש חפצה ולב פתוח.
מיקי רוזנטל: הם העליבו אותך, אתה העלבת אותם, זה לא חשוב, יאללה, בואו ננקה ותלכו בנפש חפצה לסיים את העניין הזה.
מיקי רוזנטל: אני יודע כמה משקעים יש.
מיקי רוזנטל: אני יודע, אני מבין - - -
<אלברט סופר: זה לא משקעים.
מיקי רוזנטל: רגע, אל תענה.
מירב בן ארי: אל תפריע לחבר הכנסת.
מיקי רוזנטל: אני מבקש מכם, תלכו, תנסו לסיים את העניין ברוח טובה.
מיקי רוזנטל: השר יודע לעשות דברים כאלה אם צריך להתייעץ איתו, המנכ"ל יודע.
מיקי רוזנטל: יש פה איזו סיטואציה מאד מאד קשה גם לעובדים, אתם מבינים את זה.
<משה רון שוקרון: לגמרי.
מיקי רוזנטל: כולם תלכו להתכנס ותנסו לגמור עניין, אבל ברוח טובה.
מיקי רוזנטל: לא שכל אחד יתבצר בעמדתו, כי אז אנחנו נצטרך להיכנס הנה עוד פעם ובאמת חבל.
מירב בן ארי: כן, אנחנו לא נצא מזה וחבל, חבל.
מיקי רוזנטל: זאת הקריאה שלי.
מירב בן ארי: ראשית אני מודה לכל העובדים שהגיעו לכאן היום, זה כמובן לא פשוט - לעמותת ענ"ב ולמשרד הרווחה, מי שכן הגיע, למרות ששוב, אני חושבת שמי שהיה צריך להיות כאן זה סמנכ"ל תקון והיה צריך להיות מנכ"ל המשרד, שבמשך חודש ביקש שנדחה ונדחה, הוא לא טרח להגיע.
<משה רון שוקרון: אני אמור להיעלב מזה.
מירב בן ארי: אל תיעלב.
מיקי רוזנטל: לא, אל תיעלב.
מירב בן ארי: תשמע, אמרתי את זה בתחילת דברי, זה לא אישי.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד, ראיתם כמה חברי כנסת היו כאן.
מירב בן ארי: אנחנו מאד מאד מגויסים.
מירב בן ארי: בסוף, עם כל הכבוד למדריכים, לרכזים ולאימהות הבית, מה שמעניין את חברי הכנסת זה אותם צעירים, שאנחנו יודעים - - -
מיקי רוזנטל: וגם אתכם.
מירב בן ארי: נכון, וגם את המשרד – זה אותם צעירים שאתה דיברת על זה שהם לא יהיו ברחוב, אבל בסופו של דבר המקומות האלה של חסות הנוער ואנחנו מכירים שאלה ילדים שהם בקצה הרצף החינוכי טיפולי ולכן הם אלה שמעניינים אותנו.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר שממה שהיה כאן בדיון של שעה וחצי, אני חושבת שהפערים לא גדולים.
מירב בן ארי: אני באמת חושבת.
מירב בן ארי: אני חושבת שיש כאן דברים שחלק מהם זה גם התקטננויות.
מירב בן ארי: לדבר על עובדי לילה שזה המצאה - - -
<אלברט סופר: זה ממש לא.
מירב בן ארי: כל מי שהיה בפנימייה, ובטח אתה יודע, אתה יודע מה המשמעות של עובד לילה.
מירב בן ארי: לא צריך לחיות שם בשביל להבין את החשיבות.
מירב בן ארי: מ-590,000 שקלים ל-550,000 שקלים.
מירב בן ארי: תשמעו, אני באמת אומרת, אנחנו צריכים לפתור את זה והדבר הכי חשוב מבחינתי זה שעובדים, בטח עובדים כאלה, שמראש הם עובדים שמרוויחים פחות, שמראש הם עובדים שלא מחזיקים, הם צריכים לקבל באמת את התנאים הכי טובים וכשאני אומרת מדריכים – מבחינתי זה רכזים, זה אימהות בית וזה מנהלים.
מירב בן ארי: כל מי שרלבנטי, שהוא לא מדריך.
מירב בן ארי: אני אבקש עכשיו מחבר הכנסת אלי אלאלוף לדבר עם המנכ"ל.
מירב בן ארי: אני מסכימה עם מיקי, אבל אני חושבת שהם צריכים מישהו שילווה את שניהם, כי יש כאן הרבה הרבה מטענים של שני הצדדים ולא סתם הוא אמר על השופטת.
מירב בן ארי: אני מניחה שהשופטת באמת רצתה וראתה לנגד עיניה את המשבר.
מירב בן ארי: אנחנו נדבר היום טלפונים עם המנכ"ל.
מירב בן ארי: אנחנו נעשה ככל הניתן כדי לסייע לצדדים לבוא ולפתור את הסוגיה הזו ביניהם.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר משהו לעמותת ענ"ב, כי אני יודעת שעשיתם עבודה נהדרת.
מירב בן ארי: אני גם ביקרתי.
מירב בן ארי: גם בצופייה ביקרתי, במצפה ים, פגשתי כאן חברה.
מירב בן ארי: אני מכירה ואני חושבת שעשיתם עבודה נהדרת.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה מאד מאד עצוב, גם באופן אישי אני אומרת לכם.
מירב בן ארי: חבר הכנסת אלאלוף ניהל ברש"י את תכנית ההזנה הלאומית במשך שנים ויום אחד באו מרמנת ולקחו את תכנית ההזנה הלאומית.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שהיה לנו משבר קשה מאד בעמותה.
מירב בן ארי: קשה מאד, כי אנחנו ראינו את תכנית ההזנה הלאומית לא בלחלק אוכל, כי ראינו את זה כמשימה לאומית.
מירב בן ארי: התחלנו את זה ברש"י ויום אחד משרד החינוך לקח את מרמנת ועד היום זה אצלם.
מירב בן ארי: זה היה שוד ושבר, אבל עדיין היו דברים שידענו שאנחנו טובים והמשכנו.
מירב בן ארי: לכן אני אומרת, באופן אישי אני מאד מזדהה עם הכאב הזה וזה מאד עצוב לי, אבל אני חושבת שמה שאנחנו צריכים לראות כאן עכשיו זה איך אנחנו דואגים למדריכים, רכזים, אימהות בית והצוות.
מירב בן ארי: איך אנחנו דואגים שהילדים וההזיה הזאת של בית הכלא – אני אפילו לא התייחסתי – זה פשוט הזיות של אנשים שלא מבינים כלום בנוער בסיכון, לא מבינים, אפס הבנה.
מירב בן ארי: לזה בכלל לא התייחסתי.
מירב בן ארי: אני מבטיחה לכם אישית שכשחבר הכנסת אלאלוף יסיים את ועדת החוץ והביטחון, אני אסיים פה לנהל את הוועדה, אנחנו מדברים עכשיו עם המנכ"ל ואנחנו נגיע לפתרון עבורכם.
מירב בן ארי: אנחנו נעשה את המקסימום.
מירב בן ארי: צעקו פה חברי הכנסת לעצור את המכרז.
מירב בן ארי: אתם חייבים להבין שמבחינת סמכות של ועדת הכנסת אי אפשר לעצור מכרז של משרד.
מירב בן ארי: מה שכן, אנחנו יכולים להטיל את כובד משקלנו, כולל כל חברי הכנסת שהיו שותפים כאן לדיון, כדי להסביר למנכ"ל עד כמה זה חשוב שהנושא ייפתר.
מירב בן ארי: וכן, אני מודה שאנחנו לטובת העובדים.
מירב בן ארי: בסוף בסוף, אתם יודעים, אני תמיד אמרתי לעובדים שלי, הם יכלו ללכת ללמוד מינהל עסקים, ללמוד משפטים, לעשות הרבה כסף ולהצליח, כי יש אנשים ראויים, אבל הם בחרו ללמוד עבודה סוציאלית וקידום נוער וכל זה בשביל לסייע לנערים ולנערות האלה.
מירב בן ארי: אני חייבת לסיים את הישיבה כי יש פה ועדה שצריכה להתחיל בעשר.
אלי אלאלוף: היום ה-30 בינואר 2018, י"ד בשבט התשע"ח, השעה 9:04 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
<יעל סלנט: אנחנו נמשיך מסעיף 9לה.
אלי אלאלוף: לפני כן, יש למישהו הערה כללית?
<משה אברהמי: שתי שאלות טכניות.
<משה אברהמי: קראתי את כל הפרוטוקולים שפורסמו עד היום ויש שם כל מיני בקשות שאגף השיקום יחזור וייתן תשובות.
אלי אלאלוף: השאלה שלך באה אחרי שיחה עם היועצת המשפטית.
אלי אלאלוף: יהיו לנו שתי ישיבות על הדברים האלה שאנחנו צריכים לקבל תשובות עליהם.
אלי אלאלוף: יהיו שתי ישיבות על התשובות האלה כולל דיונים.
אלי אלאלוף: דיון אחד יהיה דיון סגור עם חברי הכנסת והאגף כדי להתכונן והשני יהיה דיון פתוח.
אלי אלאלוף: אז נביא את כל הדברים שביקשנו להשלים, אינפורמציה והצעות.
אלי אלאלוף: כל זה רשום בצורה מאוד מדויקת.
אלי אלאלוף: בראוו על העבודה שלך אבל יש מי שעושה עבודה.
<משה אברהמי: תודה.
<משה אברהמי: זאת תשובה.
<משה אברהמי: שאלה שנייה.
<משה אברהמי: אחרי שהחוק יחוקק, צריך להוציא תקנות.
<משה אברהמי: להוציא את התקנות האלה ייקח שנים.
<משה אברהמי: מה יקרה עד שהתקנות האלה יבוצעו?
אלי אלאלוף: אם תשים לב, כל הזמן כשאנחנו עוברים על הסעיפים, אנחנו מנסים להביא לחוקים או להצעת חוק שניתנת ליישום, לפחות בחלקה הגדול, ללא תקנות.
<יעל סלנט: יש גם הוראות מעבר.
<יעל סלנט: כמו שאמרו נציגי משרד הביטחון, וחזרו על כך כמה וכמה פעמים, יש הוראות מעבר.
<יעל סלנט: אנחנו כמובן נגיע אליהן בהמשך וככל שמשהו יתפספס שם, אפשר לדבר על זה.
<יעל סלנט: בעיקרון עד שהתקנות ייכנסו לתוקף, ההוראות הקיימות היום אמורות להמשיך לחול.
<יעל סלנט: לא אמור להיווצר מצב של ואקום בין התקנות שיותקנו מכוח החוק שיחוקק לבין ההוראות שנמצאות היום בתוקף.
<יעל סלנט: כאמור, כשנגיע לסעיף של הוראות המעבר שהוא ממש בסוף, נוכל לבחון אם יש דברים שנשמטו בטעות או לא נזכרו או שצריך לשנות או לתקן.
<יעל סלנט: בעיקרון זה המצב.
אלי אלאלוף: ההערה הראשונה שלך לגבי התקנות, לצערי אתה צודק.
אלי אלאלוף: רוב החוקים שעשינו והתחייבו לתקנות, זה לוקח זמן לבצע את זה.
אלי אלאלוף: אבל אנחנו ננסה למזער את הנזק.
<משה אברהמי: רק רציתי שיהיה ברור לנו שכל זמן שאין תקנות, משהו מחליף אותן.
אלי אלאלוף: זה לא חל על זה.
<מאיר חלבי: אדוני היושב ראש, מכובדיי חברי הוועדה, זאת הישיבה השלישית בנושא ניידות רכב רפואי, מה שמסמן מעל לכל ספק שנושא זה חשוב מאוד לנכי צה"ל.
<מאיר חלבי: אין חולק על כך שנכי צה"ל הקריבו מנפשם ומגופם למען ביטחון המדינה.
<מאיר חלבי: אין חולק שנכי צה"ל לא צריכים להיות מקופחים לרעה משאר אזרחי המדינה והמשק הישראלי, קרי, נכי ביטוח לאומי שלהם שלוש וחצי שנים להחלפה.
<מאיר חלבי: עובדי מדינה וחברי כנסת מחזיקים רכב לא יותר משלוש שנים, חברות ליסינג מוציאות למכירה את צי הרכב שלהן בטרם הגיעו לשלוש שנים ולהן יש מערכת לוגיסטית של מוסכים, מגרשים ותחזוקה שוטפת, מה שאין לנכי צה"ל.
<מאיר חלבי: זה לא חכם וזה לא נכון, לא יאה ולא נאה לשחק בהחלפת רכב רפואי, כשמו כן הוא, לנכי צה"ל בעשורים האחרונים.
<מאיר חלבי: פעם מעלים, פעם מורידים.
<מאיר חלבי: התחלנו עם 33 חודשים בשנות ה-70 וכעת דקה לפני כניסה לדיונים בתזכיר הנכים מעלים לארבע שנים.
<מאיר חלבי: ממש מחטף.
<מאיר חלבי: הוכח שזה לא הביא חסכון למשרד הביטחון.
<מאיר חלבי: אדוניי היושב ראש, אין נכה צה"ל אחד שהחליף רכב במועד הנקוב.
<מאיר חלבי: אין נכה צה"ל אחד שהחליף את הרכב במועד הנקוב וזאת למה?
<מאיר חלבי: כי עד שהנכה מזמין רכב חדש ועד שמשרד הביטחון מעביר את הכסף ליבואן, לוקח שלושה וארבעה חודשים ומסיום גמר החשבון, הנכה מחכה עוד 20 ימי עסקים.
<מאיר חלבי: לאמור, אין נכה צה"ל אחד שמחליף במועד שלא לדבר על נכים שמחכים לרכב בהתאמה מה שלוקח גם עשרה חודשים ממועד ההחלפה.
אלי אלאלוף: זה נאום שלם.
אלי אלאלוף: הבעיה ידועה.
אלי אלאלוף: אנחנו נגיע לבעיה ונתמודד אתה.
<מאיר חלבי: אני רוצה להדגיש עוד דבר אחד ואני מסיים.
אלי אלאלוף: זה לא מקום לנאומים.
אלי אלאלוף: אני ממליץ לך, עוד מעט יהיה כאן מקום פנוי ושם תוכל לעשות נאומים, במליאה.
אלי אלאלוף: תסיים את דבריך אבל זאת לא המטרה.
<מאיר חלבי: אדוני היושב ראש, אין אחד או אחת במדינת ישראל שמסוגל לבטל את הרכב הרפואי לנכי צה"ל והלומי הקרב פוסט טראומתיים.
<מאיר חלבי: אין חיה כזאת.
<מאיר חלבי: מישהו מהצד השני יגיד שאפשר לבטל.
אלי אלאלוף: בואו לא נתחיל עם זה.
אלי אלאלוף: מאיר, באמת, עם כל הכבוד, הדברים שאתה אומר, זה אפילו פוגע.
אלי אלאלוף: תרשה לי להגיד עם כל הכבוד שאני רוחש לך ומגיע לך.
אלי אלאלוף: אף אחד לא התכוון לבטל, אף אחד לא התכוון לפגוע.
אלי אלאלוף: יש התלבטות בין שלוש וחצי שנים לארבע שנים.
אלי אלאלוף: אני מודה שאני משוכנע יותר לשלוש וחצי שנים בגלל כל הדברים הטכניים שהסברתם לי.
אלי אלאלוף: אין צורך בנאום כזה שהוא לא מקדם את הנושא.
<אבי חן: לסעיף 9כב.
<אבי חן: אני מתכוון לסעיף בו כתוב שהסכום הוא 1,145 שקלים ו-1,254 שקלים.
<יעל סלנט: אני אקדים ואומר שלא דנו בסעיף הזה.
<יעל סלנט: לא הקראנו את הסעיף.
<אבי חן: אני לא מדבר על סכומים.
<יעל סלנט: אני יודעת.
<יעל סלנט: אני רק אומרת שלא דנו בקבוצות הזכאות.
<יעל סלנט: יש עוד הרבה מה לדון שם.
<אבי חן: לגבי סעיף 9כב.
אלי אלאלוף: שמעת מה אמרה לך היועצת המשפטית?
אלי אלאלוף: לא דנו בסעיף.
אלי אלאלוף: כשנגיע לסעיף, אתה רשום ותוכל להתייחס.
אלי אלאלוף: באת עם שיעורי בית מוכנים ואנחנו נכבד.
<יעקב זכאי: ארגון נכי צה"ל.
<יעקב זכאי: שאלה טכנית לחלוטין.
<יעקב זכאי: האם יש הבדל כלשהו בנוסחים בין זה לבין נוסח הקודם?
<יעל סלנט: אין שום הבדל.
<יעל סלנט: הנוסח הוא בדיוק אותו נוסח.
אלי אלאלוף: חברים, יש עוד משהו?
<יעל סלנט: כמו שאמרנו, בדיון הקודם סיימנו את סעיף 9לד ועכשיו אנחנו בסעיף 9לה.
<יעל סלנט: 9לה.
<יעל סלנט: זכאות נוספת לניידות לנכה בעל דרגת נכות מיוחדת נכה בעל דרגת נכות מיוחדת יקבל, בכפוף להוראות לפי סעיף 9א, רכב רפואי בבעלות המדינה בנפח מנוע שלא יעלה על 3,800 סמ"ק, ואם לא יימצא רכב יציג בנפח 3,800 סמ"ק – לא יפחת מ-3,000 סמ"ק, במקום הסיוע הקבוע בסעיף 9כב, ובלבד שהוא נכה בעל דרגת נכות מיוחדת בשל קטיעת שתי גפיים תחתונות, קטיעת שתי גפיים עליונות, 50 אחוזים לפחות בשל קטיעת גפה עליונה אחת בצירוף 50 אחוזים לפחות בשל פגימה בגפה עליונה שנייה, 50 אחוזים לפחות בשל קטיעת גפה תחתונה אחת בצירוף 50 אחוזים לפחות בשל פגימה בגפה תחתונה שנייה, שיתוק בשתי גפיים תחתונות, שיתוק בשלוש גפיים, שיתוק בארבע גפיים.
<יעל סלנט: נכה בעל דרגת נכות מיוחדת בשל עיוורון, יקבל, בכפוף להוראות לפי סעיף 9א, לפי בחירתו, רכב רפואי בבעלות המדינה בנפח מנוע שלא יעלה על 3,800 סמ"ק, ואם לא יימצא רכב יציג בנפח מנוע 3,800 סמ"ק – לא יפחת מ-2,000 סמ"ק, במקום רכב רפואי לפי סעיף 9כב(4) או 9כב(5)(ד), לפי העניין.
<יעל סלנט: נכה שקיבל רכב רפואי בבעלות המדינה לפי סעיף זה, יהיה זכאי לקבל סיוע להחלפת הרכב כמפורט להלן ובלבד שבמועד ההחלפה יחזיר את הרכב הקודם לידי משרד הביטחון: מדי חמש שנים – אם הותקנו ברכב אבזרים שערכם עולה על 50 אחוזים מעלות הרכב.
<יעל סלנט: מדי 42 חודשים – בכל מקרה אחר.
<יעל סלנט: (1) נכה שזכאי לרכב רפואי בבעלות המדינה יקבל דמי ניידות חודשיים כמפורט להלן, במקום דמי ניידות לפי סעיף 9ל: לנכה הזכאי לרכב לפי סעיף קטן (א) – בסכום של 4,744 שקלים חדשים, ואם הוא נדרש לנסוע ללימודים, לעבודה או לפעילות ספורטיבית – בסכום של 5.823 שקלים חדשים.
<יעל סלנט: כאן אנחנו בעצם רוצים להעיר, גם כתבנו בצד, שבתוך הסעיף הזה גלומים דמי ניידות שהם דמי ניידות רגילים ועוד איזשהו רכיב שהוא רכיב שיקומי במהותו.
<יעל סלנט: אם הוא נוסע לפעילויות הספציפיות האלה של לימודים, עבודה או פעילות ספורטיבית, הנכה הזה יקבל עוד איזושהי דלתא של כ-1,000 שקלים.
<יעל סלנט: בדיון, נדמה לי ששני דיונים אחורה, הקראנו את סעיף 9סו, שנמצא בפרק אחר, ומדבר על מדי ניידות גם למטרות שיקומיות ושם המטרות השיקומיות הן אחרות.
<יעל סלנט: יש מטרות נוספות.
<יעל סלנט: יש שם גם לימודים ועבודה כמו שיש כאן, וגם הוספנו פעילות ספורטיבית כי משרד הביטחון קיבל את הטענה, אבל אין כאן לדוגמה מטרות כמו מרכז שיקום, הכשרה תוך מפעלית, מקומות של התנדבות.
<יעל סלנט: בסעיף 9סד יש גם אבחונים, טיפולים נפשיים, מועדון שיקומי.
<יעל סלנט: כלומר, המטרות השיקומיות הן לא אחידות, לא כאן ולא בתמונת הראי של סעיף 9סו וגם 9סד שהסבירו לנו שהוא קצת אחר וכן נרצה לשמוע האם כמו שהסכמתם בסעיף 9סו, להוסיף את הפעילות הספורטיבית, יש נכונות גם להוסיף כאן לפחות את הדברים שיש בסעיף 9סו, כמו מרכז שיקום, הכשרה תוך מפעלית ומקום של התנדבות.
<ערן יוסף: אנחנו מסכימים להרחבה, להוסיף את המסגרות הנוספות ולהשוות בין שני הסעיפים.
<ערן יוסף: אני רק רוצה להדגיש, כמו שאמרתי בסעיף הקודם, שהתוספת ניתנת לפי הסעיף הזה ולפי ההוראה למי שנוסע לפעילויות האלה מרחק של 500 קילומטרים לפחות בחודש.
<ערן יוסף: זה לא נרשם בתזכיר החוק בטעות.
<ערן יוסף: אנחנו מבקשים להוסיף את זה גם כאן וגם שם.
<יעל סלנט: לכתוב את ה-500 קילומטרים בחודש?
<יעל סלנט: להכניס גם פה וגם שם?
<סאלאח ריזק: נציגות נכים קשים.
<סאלאח ריזק: הערה בקשר למה שאמר היועץ המשפטי.
<סאלאח ריזק: זאת הרעה.
<סאלאח ריזק: זה לא היה בעבר וזה משהו חדש שהוא מוסיף, את ה-500 קילומטרים לחודש.
<סאלאח ריזק: זה לא היה.
<סאלאח ריזק: בסעיף 9לה כתוב שלא יפחת מ-3,000 סמ"ק.
<סאלאח ריזק: גם זה לא היה בעבר.
<סאלאח ריזק: דברים סטנדרטים שחוזרים על עצמם ולא היו בעבר.
חיים ילין: נותנים איזושהי תוספת לפעילות ואנחנו יודעים שנפש וגוף מבחינתנו זה אותו הדבר.
חיים ילין: צריך לטפל גם בנפש וגם בגוף.
חיים ילין: אתם פותחים את הכול ושמים התניה ואומרים עד 500 קילומטרים.
חיים ילין: מינימום 500 קילומטרים.
חיים ילין: אנחנו יודעים – מי שלא גר בפריפריה, כי מי שגר בפריפריה יודע – ש-500 קילומטרים הוא עושה ביום אחד.
חיים ילין: מי שהוא עירוני, שצריך לנסוע בתוך תל אביב, להגיע עד ראשון לוקח לי שעה, מראשון לתוך תל אביב לוקח לי שעתיים נוספות עם כל הפקקים.
חיים ילין: למה אתם שמים 500 קילומטרים?
חיים ילין: מה אתם מרוויחים מזה?
חיים ילין: אתם לא סומכים על האנשים?
<חזי משיטה: אנחנו חושבים שהתקציב שאנחנו מוסיפים כאן למי שעושה את הפעילויות האלה צריך להצדיק את זה.
<חזי משיטה: התקציב הוא גדול.
חיים ילין: שיוכח שהוא עושה את הפעילות, אם אתה רוצה.
<חזי משיטה: הפעילות יכולה להיות גם במרחק הליכה.
<חזי משיטה: אז בוא ניתן את זה כתוספת, כהטבה כספית, ונוותר על הנסיעה הזאת.
חיים ילין: מה שקורה זה שיש כנראה חמישה שגרים ליד המקום הזה והרוב לא.
<חזי משיטה: אני לא מתעסק עם זה.
<חזי משיטה: חבר הכנסת ילין, 500 קילומטרים כדי לקבל 1,000 שקלים ויותר, צריך להיות מוכח, לפעילויות האלה, והוא צריך לנסוע אותן.
<חזי משיטה: התגמול הוא פי ארבע מהעלות האמיתית וזה בסדר גמור.
חיים ילין: זה לא נכון מה שאתה אומר.
חיים ילין: אני רוצה לומר לך שרכב של 3,500, עם כל המתקנים, רק כשאתה מניע אותו, כבר הלכו שלושה שקלים בלי לעשות כלום.
חיים ילין: אני מסכים שהפעילויות האלה צריכות להיות התנדבותיות וצריך להוכיח את זה.