GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: אז אני מציע שתבדקו את הנקודה המאד מרכזית, לפסול במכרז שמטפל בילדים או באוכלוסייה כלשהי, את המושג של חברה מסחרית.
אלי אלאלוף: רק חברה שהיא ללא מטרות רווח, זה מה שצריך להיות.
דב חנין: אני מסכים לכל מילה, אדוני יושב הראש ולדברים שאמרו קודמי.
דב חנין: אני רק אומר את זה למען הפרוטוקול, כי אני אצטרך לצאת לדיון אחר, אבל אני לגמרי מסכים לכל מה שנאמר כאן עד עכשיו.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני חייב לקצר.
אלי אלאלוף: אני גם לא אתערב יותר.
אלי אלאלוף: בואו נעביר את זה ברשותכם, למיקי רוזנטל, בבקשה.
מיקי רוזנטל: טוב אדוני, אני מבקש לומר שמה שאתה נאחז בו הוא בדיוק השיטה.
מיקי רוזנטל: רוצה לומר – בהתחלה נותנים את זה לעמותות.
מיקי רוזנטל: נותנים לעמותות להפעיל שירותים אזרחיים חשובים מהסוג הזה ואחר כך זה מדלג לחברות פרטיות מסחריות.
מיקי רוזנטל: כך היה למשל בנושא מיקור החוץ של ילדים חולים במשרד החינוך, אותו דבר.
מיקי רוזנטל: בהתחלה זו הייתה עמותה, עמותה נהדרת ואחר כך לקחו לה את זה והעבירו את זה.
אלי אלאלוף: טללים.
מיקי רוזנטל: אז יש היגיון בשיגעון הזה וההפרטה הזאת לידי חברות מסחריות, שכל כוונתן הוא רווח, עובר בשלב ביניים דרך עמותות כדי להרגיע אותנו.
מיקי רוזנטל: ואנחנו צריכים לשים תמרור אדום ברגע שמוציאים את זה כבר לעמותה.
מיקי רוזנטל: שירותים מהסוג הזה של חוסים, לא יכול להיות בכלל שייצאו מידי המדינה, לא לעמותות ולא לשום גוף אחר.
מיקי רוזנטל: זה חייב להיות בידי המדינה.
מיקי רוזנטל: לא אני קבעתי את זה, בית המשפט העליון קבע את זה.
מירב בן ארי: המדינה לא מצליחה בכלל לעמוד בלחץ.
מיקי רוזנטל: בית המשפט העליון קבע את זה בפסק דין תקדימי, שעסק בהפרטת בית סוהר.
מיקי רוזנטל: הוא כתב באופן חד משמעי, חד משמעי, שאסירים לא יכולים להפוך להיות סחורה.
מיקי רוזנטל: ודאי לא כשמדובר בבני נוער.
מיקי רוזנטל: ואנחנו, כשאנחנו מאפשרים את זה אנחנו הופכים את הילדים האלה לסחורה עוברת לסוחר וממקור רווח.
מיקי רוזנטל: הטרמינולוגיה מטרפת אותי.
מיקי רוזנטל: מטרפת אותי.
מיקי רוזנטל: אין מילים אחרות להגיד על זה.
מיקי רוזנטל: אז אני אומר לך, אחד ספק אם זה חוקי.
מיקי רוזנטל: אם מישהו יעתור לבג"ץ על המכרז הזה, אני חושב התקדים שנקבע בהפרטת בתי הסוהר יחול גם על המקרה הזה, כי זה בדיוק אותו דבר.
מיקי רוזנטל: הרי מדובר בנערים חוסים שהם צריכים להיות במסגרת סגורה כלשהי ועד אחת כמה וכמה כשמדובר בנוער.
מיקי רוזנטל: הדבר השני נוגע כמובן לעובדים.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת גם אם בלית ברירה מחליטים – ואני אומר לך שאני מתנגד לזה בכל נימי נפשי, יש דברים שלמדינה אסור להפקיר, אסור לה להפריט.
מיקי רוזנטל: אסונות.
מיקי רוזנטל: בסוף אנחנו פוגשים את הילדים האלה ברחובות.
מיקי רוזנטל: אז זה נוגע להבטחת הזכויות של העובדים.
מיקי רוזנטל: אני מבין שישבו בלילה עם העובדים, לא הגיעו עם חלק מהם להסכמה, לא משנה.
מיקי רוזנטל: זה צריך להיות מובטח במכרז.
מיקי רוזנטל: הדבר השלישי שאני אגיד, בשביל לא לחזור על דברי חברי, זה תקופת הביניים.
מיקי רוזנטל: מכרז שלא מטפל בתקופות הביניים, ויש לנו כבר ניסיון בזה, כמו שהזכרתי קודם את העניין של החינוך של הילדים החולים.
מיקי רוזנטל: יש כבר ניסיון בזה.
מיקי רוזנטל: מה, אתם לא יודעים שיש תקופת ביניים עד שהעמותה החדשה נכנסת או החברה החדשה נכנסת והעמותה החדשה יוצאת.
מיקי רוזנטל: צריך להכריז על תקופת ביניים דרמטית, משמעותית, שבה אפילו משלמים כפול, אבל בתנאי שאף ילד לא מופקר.
מיקי רוזנטל: מה שעשו במכרז הזה זה הפקרת הילדים, נקודה.
מירב בן ארי: הוא מתחנן, אז אני אתן לו ואני אהיה אחריו.
מרדכי יוגב: אני מודה לחברתי.
מרדכי יוגב: אני אעשה את זה מאד קצר.
מרדכי יוגב: אני חושב שהשורה התחתונה צריכה להיות שאנחנו מבקשים לעצור את המכרז ושכן המנכ"ל יופיע בפנינו.
מרדכי יוגב: כי אני גם מעריך את האנשים, אבל בסוף הם לא קובעי מדיניות.
מרדכי יוגב: שנית, מה עומד לנגד עינינו.
מרדכי יוגב: קודם טובת הילד, אחרי זה טובת העובד, אחרי זה איך זה מסתדר טוב למשרדים הממשלתיים ולא להיפך, כי אין לי ספק שהדבר הזה, או אני לא מוצא את הניסיון בדרך שבה זה נעשה.
מרדכי יוגב: ואם טובת הילד עומדת לנגד עינינו, אז אנחנו צריכים משם לראות האם זה פונה לדבר הזה ואחרי זה לטובת העובדים.
מרדכי יוגב: בשורה תחתונה שוב אני אומר, אני לא מבין מספיק טוב את ההיגיון איך זה משרת את טובת הילד ולכן אולי ראוי שנבקש לעצור בשלב זה את התהליך, להקפיא מצב.
מירב בן ארי: אין לך מה, זה בבית משפט.
מירב בן ארי: לא שואלים.
מרדכי יוגב: בסדר, אבל גם מבחינתנו.
מרדכי יוגב: גם אנחנו, גם לנו יש אמירה בעניין.
מרדכי יוגב: גם אם בית המשפט יפסוק לכאן או לכאן, אנחנו עדיין יכולים כנציגי ציבור לומר את דברינו ולבקש את המנכ"ל שיבוא ויסביר לנו איך זה משרת את טובת הילד, את טובת העובדים.
אלי אלאלוף: רק חקיקה, זו התשובה.
מיקי רוזנטל: אלי, אבל אנחנו מחוקקים.
מירב בן ארי: הרכבת יצאה כבר.
אלי אלאלוף: חברים, אם אתם רוצים מהלך רציני ומשמעותי - - -
מיקי רוזנטל: כן, אנחנו רוצים.
אלי אלאלוף: אז בואו נתלכד בהצעת חקיקה בנושא.
אלי אלאלוף: אחרת בית המשפט יפסוק לפי ההליכים הקיימים.
אלי אלאלוף: כן, בבקשה, חברת הכנסת מירב בן ארי.
<ניצן תנעמי: אני רק רוצה לתקן שזה לא בבית דין.
<ניצן תנעמי: הם הביאו אותנו בצו מניעה לשביתה בבית הדין.
<ניצן תנעמי: זה לא אומר שהנושא ב - - -
אלי אלאלוף: גברת, אני אתן לך את רשות הדיבור בזמן הנכון, אבל אם את רוצה להתערב, תתחילי קודם כל באמירת שמך ואת מי את מייצגת.
<ניצן תנעמי: שמי ניצן תנעמי מכוח לעובדים.
<ניצן תנעמי: רק רציתי לתקן שכשהמנכ"ל אמר ש - - -
אלי אלאלוף: עדיף שנשמע אותך כמו שצריך.
מירב בן ארי: גם אני כבר חודש איתך בסיפור הזה, אנחנו מדברים על זה, נדחה ונדחה בגלל המנכ"ל.
מירב בן ארי: שוב פעם, אני אף פעם לא יורדת על פקידי ציבור, אבל עם כל הכבוד סמנכ"ל של תקון?
מירב בן ארי: איפה סמנכ"ל תקון?
מירב בן ארי: אתה ראש המטה, איפה סמנכ"ל תקון?
מירב בן ארי: זה האגף במשרד שאחראי על נוער מנותק.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד לזה שאתה ראש מטה, מילא שהמנכ"ל מרח אותנו חודש, מרח.
מירב בן ארי: כל פעם אני אומרת לו איפה הדיון?
מירב בן ארי: הוא אומר לי המנכ"ל ביקש, המנכ"ל ביקש.
מירב בן ארי: אז הוא נמצא בדיון, למה סמנכ"ל תקון לא נמצא כאן?
מירב בן ארי: תקון, למי שלא יודע, זה מי שאחראי עליהם והוא היה צריך להיות כאן וזו חוצפה.
מירב בן ארי: אתה יודע למה זה חוצפה?
מירב בן ארי: כי כל שבוע אני שואלת את יושב הראש, ויושב הראש, שהוא אדם טוב, מאד טוב, אומר לי מירב, המנכ"ל ביקש, המנכ"ל ביקש.
מירב בן ארי: מה זה, זה פשוט ביזוי.
מירב בן ארי: שוב פעם, אני תמיד נזהרת, אני לא יוצאת על אף פקיד, אבל אני אומרת לעצמי בוא, אתה ראש מטה של הסמנכ"ל, קצת כבוד, תראה כמה חברי כנסת יושבים כאן ועוד חלק לא נמצאים.
מירב בן ארי: איפה מאיר כהן, חמד עמאר, שגם הם חלק מהדיון.
מירב בן ארי: סליחה, פשוט ביזיתם אותנו.
מירב בן ארי: ביזיתם אותנו והדבר הכי חמור הוא שביזיתם את הנוער שהוא באמת, מי כמוני מכיר אותם.
מירב בן ארי: 10 שנים ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון.
מירב בן ארי: יושב הראש דיבר קצת על קרן רש"י ואני לא מסכימה איתו בכלל.
מירב בן ארי: המדינה כשלה בטיפול בנוער מנותק.
מירב בן ארי: אם לא העמותות, אם לא מפעל החיים של רש"י, אם לא מפעל החיים של העמותות – נוער בסיכון ונוער מנותק, עם כל הכבוד אם היית סומך על המדינה הזאת – חבל על הזמן.
מירב בן ארי: אני אומרת לך - - -
מיקי רוזנטל: אבל המדינה מסירה אחריות.
מירב בן ארי: אדוני, המדינה לא מסירה אחריות, המדינה - - -
מיקי רוזנטל: היא כן מסירה אחריות.
מירב בן ארי: המדינה הבינה - - -
מיקי רוזנטל: הנה, את רואה את ה - - -
מירב בן ארי: תאמין לי, יש לי קצת ניסיון.
מירב בן ארי: אם יש לי במשהו ניסיון זה בתחום של נוער בסיכון.
מירב בן ארי: המדינה הבינה שהיא לא משתלטת על התחום ולכן נתנה לעמותות, אגב, חלק מזה בתקציבים של המשרד – עמותות כמו אותות, עמותת כמו על"ם, כמובן ענ"ב, שתיכף נדבר עליה – נתנה כסף ואמרה להם תנהלו.
מירב בן ארי: לדעתי אגב זה המצב הטוב.
מירב בן ארי: יש אנשים בעמותות ואני לא מזלזלת בעובדים הסוציאליים של המשרד, האנשים בעמותות הם אנשים מגויסים, הם אנשים טובים, הם אנשים ערכיים.
מירב בן ארי: דיברת על השכר – עם כל מה שרצינו לתת בשכר, אצלי המדריכים קיבלו משכורת של 4,000 או 5,000 שקלים ובאו לעבודה עם אש בעיניים.
מירב בן ארי: אגב גם אני מודה, גם אני קיבלתי שכר מאד מאד נמוך.
מירב בן ארי: לכן מה שאני אומרת לך, אני כן מאמינה בעמותות ואני - - -
אלי אלאלוף: לא, יותר גבוה.
אלי אלאלוף: קבעת לעצמך שכר.
מירב בן ארי: כן, בוא, אבל זה היה נמוך.
מירב בן ארי: בוא לא נפתח את זה.
אלי אלאלוף: קבעת לעצמך.
מירב בן ארי: אבל אין לי בעיה.
מירב בן ארי: זו העבודה שלי, אהבתי אותה.
מירב בן ארי: 10 שנים קמתי עם שיר בלב, כי ראיתי מה עשיתי לבני נוער.
מירב בן ארי: שיניתי להם את החיים.
מירב בן ארי: הוא נתן לי את הגב תמיד, אבל בסוף אני הייתי צריכה להתמודד איתם.
מירב בן ארי: והעבודה היא אינטנסיבית והיא קשה ולפעמים היא כל כך מתסכלת שאתה עושה עבודה נהדרת ואז פתאום יש נפילות.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם בכנות, אלף העמותות זה הדרך.
מירב בן ארי: אני מסכימה עם מה שאמר יושב הראש.
מירב בן ארי: חברות מקצועיות שהמטרה שלהן היא מטרת רווח, הן לעולם לא יבינו את העמותות.
מירב בן ארי: הם לעולם ייכנסו בנעליים.
מירב בן ארי: בהתחלה חשבנו שזה החשב, הלכנו לאוצר.
מירב בן ארי: היינו בטוחים שזה החשב, אבל אם אתם ממשרד הרווחה, איך אתם לא רואים את הראייה פה?
מירב בן ארי: איך אני, שאני כולה 10 שנים ניהלתי, איך יש את האנשים שנמצאים כבר 20 ו-30 שנה במשרד והם לא מבינים את העוצמה שיש באנשים האלה.
מירב בן ארי: לא מבינים.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד מילה אחרונה.
מירב בן ארי: תשמעו, אני חושבת ולדעתי, לא נעים לי להגיד, אבל הרכבת יצאה.
מירב בן ארי: הרכבת יצאה.
מירב בן ארי: יצאה מהתחנה.
מירב בן ארי: המנכ"ל כבר בדיונים על דיונים.
מירב בן ארי: אני אגיד לכם את האמת, אני לא יודעת מה אפשר לעשות.
מירב בן ארי: יכול להיות שצריך לבדוק חוק.
מירב בן ארי: יכול להיות שאנחנו כן צריכים לבדוק, אבל אני כן אומרת לכם, אתם צריכים להסתכל לעובדים האלה בעיניים ולהגיד להם אנחנו כשלנו, איך אנחנו עושים את זה יותר טוב, כי כרגע זה נראה גרוע.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר לך שזה פשוט ביזוי וביוש של הוועדה, ושוב פעם, לא משהו אישי, שלא הגיעו לכאן אנשים בכירים מהמשרד, בטח עם כל מה שקורה כאן מבחינת חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אני נותן לכם למחוא כפיים, אבל תדעו שזה אסור.
אלי אלאלוף: קארין, בבקשה, את רוצה?
קארין אלהרר: כן, תודה רבה אדוני יושב הראש.
קארין אלהרר: האמת שאחרי מירב קשה להוסיף עוד משהו.
קארין אלהרר: אני כן רוצה לגעת בנקודה.
קארין אלהרר: תראו, זה נראה כאילו זה מהלך שחוזר על עצמו במשרד הרווחה.
קארין אלהרר: בזמן האחרון – ורד, בכמה הפרש?
קארין אלהרר: בהפרש של שבוע, בדיוק בשבוע שעבר, בדיוק, שבוע וחצי, היינו בוועדה לזכויות הילד בנושא של המכרז על האומנה הטיפולית.
קארין אלהרר: בדיוק אותו דבר.
קארין אלהרר: אמרו רוצים לצאת למכרז.
קארין אלהרר: לא עניין אותם מה קורה עם הילדים בדרך.
קארין אלהרר: העיקר נצא למכרז.
קארין אלהרר: ימות העולם.
קארין אלהרר: בסוף יש ילדים.
קארין אלהרר: אתה צריך לדאוג להם.
קארין אלהרר: כמובן צריך לשמור על זכויות העובדים, אבל מה שמעניין ומה שאמור לעניין את משרד הרווחה, קודם כל ולפני הכל, בלי שאני מתייחסת לאגף הנוסף שנוסף לכם, שזה העבודה – זה הילדים.
קארין אלהרר: חשבתם מה קורה בדרך?
קארין אלהרר: חשבתם מי ייתן את השירות, כי לא דאגתם לזכויות של העובדים?
קארין אלהרר: מי ייתן את זה?
קארין אלהרר: עכשיו אתם במהלך, בוויכוחים, צריכים לדבר על הדברים.
קארין אלהרר: בדרך מי עושה?
קארין אלהרר: מי מטפל בילדים?
קארין אלהרר: דרך אגב, אני בגישה שהמדינה לא יודעת לתת את השירות הזה.
קארין אלהרר: אני מצטערת, מיקי יקירי, אהובי, המדינה לא יודעת לתת את השירות.
אלי אלאלוף: לצערי זה נכון.
קארין אלהרר: הלוואי והייתי מתבדה.
מירב בן ארי: נכון, את צודקת.
מיקי רוזנטל: כן, אבל במקום שאנחנו נילחם שהיא תדע לעשות - - -
קארין אלהרר: אבל היא לא יודעת.
מירב בן ארי: היא לא יודעת.
מיקי רוזנטל: היא לא יודעת, אז היא גם לא יודעת לנהל מדינה, הממשלה, אז מה, נפריט את זה? נו, באמת.
קארין אלהרר: זה גם נכון.
קארין אלהרר: יכול להיות, רעיון לא רע.
קארין אלהרר: אני אומרת לך, המדינה לא יודעת לעשות את זה.
מיקי רוזנטל: אז על זה המאבק שלנו.
מיקי רוזנטל: על זה בדיוק צריך להיות המאבק.
מירב בן ארי: לא, אני חושבת שהמאבק צריך להיות אחר.
קארין אלהרר: תקשיבו, יש הבדל.
קארין אלהרר: אני אגיד לכם, אפשר להיות צודק.
קארין אלהרר: נכון, במקור זה מה שצריך היה להיות, ככה.
מירב בן ארי: נכון, אבל צריך להיות חכם פה.
קארין אלהרר: במקור, השאלה על גב מי אתה עושה את המלחמה הזאת.
קארין אלהרר: אתה רוצה לתת לילדים את השירות או שאתה רוצה להגיד אני אניף את הדגל ולא משנה מה יקרה בדרך.
קארין אלהרר: ומה יקרה בדרך הוא גם מאד חשוב.
קארין אלהרר: ואני אומרת לכם שזה הופך להיות שגרה במשרד הרווחה.
קארין אלהרר: המכרזים האלה, העיקר לצאת לדרך.
קארין אלהרר: ועוד למי?
קארין אלהרר: עם כל הכבוד, אין לי כלום נגד דנאל, אבל אמר יושב הראש בצדק רב, דנאל רוצים שורת רווח ושורת רווח - - -
איציק שמולי: מחויבים בחוק לשורת רווח.
קארין אלהרר: אתם לא מתאימים לשירותי רווחה.
קארין אלהרר: ומי שחושב אחרת טועה ומטעה.
קארין אלהרר: אין דרך, אין דרך ולא ישכנעו אותי וישב איתי המנכ"ל של דנאל וניסה לשכנע אותי, לא משתכנעת.
קארין אלהרר: אמרתי לו את זה.
קארין אלהרר: אני אומרת את הדברים כאן כי אמרתי לו את זה בפניו.
קארין אלהרר: אין דרך שאתם תעשו שורת רווח ותתנו מהלב לדבר הזה.
קארין אלהרר: אין דרך.
קארין אלהרר: לכן אני אומרת למשרד הרווחה, אני לא הבנתי עד עכשיו מה השיקול.
קארין אלהרר: אתם לא שכנעתם אותי שהשיקול הוא טובת הילדים.
קארין אלהרר: לא שכנעתם אותי לא בעניין של אור שלום, המהלך של הדברים לא משכנע שזה מה שמוביל אתכם.
קארין אלהרר: ואני מתה לדעת, מה אם כן השיקול שבגינו אתם יוצאים למהלכים בצורה הבאמת רשלנית הזאת.
קארין אלהרר: זה רשלנות כלפי הילדים.
אלי אלאלוף: זה פשוט עניין מנהלי.
אלי אלאלוף: תוכן יבש.
קארין אלהרר: לא אדוני, אני אגיד לך.
קארין אלהרר: תראה, אפשר - - -
מיקי רוזנטל: אבל איך היא - - -
קארין אלהרר: רגע מיקי - - -
אלי אלאלוף: הם מסתמכים על זה, חברים.
קארין אלהרר: להיות טכנוקרטיים ובירוקרטים מעולם לא היטיב עם אף אחד.
קארין אלהרר: מעולם.
קארין אלהרר: ולא נשים את הדבר הרגיש הזה, שזה החיים של הילדים.
קארין אלהרר: אתם יכולים לעשות את זה על דברים אחרים.
קארין אלהרר: דרך אגב, לא במשרד הזה.
קארין אלהרר: אולי במשרד התיירות וגם שם צריך לשקול את הדברים.
קארין אלהרר: לא במשרד הרווחה.
קארין אלהרר: אתם רוצים לעשות מכרז, תפאדלו.
קארין אלהרר: תחשבו עד הסוף, אלף מה קורה בדרך ו-ב' האם בתנאים שאתם כותבים במכרז הזה, אתם באמת יכולים לשים יד על הלב ולהגיד – לילדים האלה יהיה טוב.
קארין אלהרר: אם אתם יודעים לעשות את זה, תצאו לדרך.
קארין אלהרר: אם לא, אל תעשו את זה.
קארין אלהרר: אל תצאו למקום הזה.
קארין אלהרר: אדוני, אני מבקשת בשלב הזה, עשינו את זה דרך אגב בוועדה לזכויות הילד בעניין של המכרז לאומנה הטיפולית, עד שהם לא יודעים לתת את המענים היום, הם צריכים להשהות את כל התהליך.
קארין אלהרר: כל התהליך צריך להיות מושהה עד למתן מענה היום.
אלי אלאלוף: נעשה את ההחלפה.
אלי אלאלוף: אני אבקש את סליחתכם, הוזמנתי דחוף לוועדת חוץ וביטחון, אז החברה שלי, ממלאת המקום הכמעט קבועה תמשיך את הדיון.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה להגיד מילה אחת.
אלי אלאלוף: ברגע שמזלזלים בשירות, מזלזלים בכל השרשרת של השירות.
אלי אלאלוף: מהעובדים, מהילדים, מהתנאים של השירות, מהפיזי של השירות ואנחנו רואים שזה הולך ומתדרדר יותר ויותר ואז מחפשים פתרונות טכניים כדי כביכול להמשיך את השירות.
אלי אלאלוף: אני מעדיף משרד שיש לו את אומץ הלב להגיד – אני בתנאים כאלה לא מסוגל לתת את השירות.
אלי אלאלוף: כי פה אתם פוגעים בעובדים, בילדים, במשפחות של הילדים ובתנאי השירות של הילדים.
אלי אלאלוף: התנאים הפיזיים הולכים ומתדרדרים.
אלי אלאלוף: זה לא תקציב.
אלי אלאלוף: אתה יודע טוב ממני שאין תקציבי פיתוח לשירותים במשרד הרווחה.
אלי אלאלוף: אז אנשים חיים בתנאים ממש – לא נעים להגיד את המילה – לא אנושיים.
אלי אלאלוף: ואז מחפשים את התירוץ – זה לא אנחנו, זה הזכיין.
אלי אלאלוף: אני אומר שאני קורא ואני חוזר לזה, לאור הניסיון שלי ויחד אתכם, אני בעד לעשות חקיקה שאוסרת על מכרזים בצורה אחת בלבד, שזה קריאת קול קורא למשתתפים במכרז כזה.
אלי אלאלוף: אפשר לנהל משא ומתן עם גופים, עם הנוכחות החשובה ביותר שזה משפטנים ורואי חשבון והפקידים הבכירים.
אלי אלאלוף: אבל לעשות מטיפול בילד מכרז כמו שקונים שולחן וכיסא, אפילו מוסרית זה בלתי אפשרי הכאב הזה.
אלי אלאלוף: המצב הנוכחי של מכרזים, גם אם הגופים הישנים מתקלקלים בדרך, יש משא ומתן.
אלי אלאלוף: במשא ומתן אפשר לדרוש משהו.
אלי אלאלוף: כשאתם עושים את זה טכני ורק הנייר סופר את האפסים שיש בסוף, זו לא התייחסות רצינית לילדים שאתם אמורים ואתם אחראים עליהם.
אלי אלאלוף: לא חשוב מי מפעיל, איך משלמים לעובד, איך מחזיקים אותו, האחריות היא כל כולה ללא שום פשרה, על המשרד הרלבנטי.
אלי אלאלוף: לשני המשרדים אסור לעשות מכרזים עם גופים מסחריים.
אלי אלאלוף: אני מודה, כמו מירב, יש לנו ניסיון עם העמותות.
אלי אלאלוף: עמותות שמחזקות את המערכת בהבאת אמצעים, בבקשה, תפדאלו.
אלי אלאלוף: אבל עמותות שחייבות לחיות על חשבון הטיפול בילד, המשאבים של הילד, זה גם כן בעיני לא מתאים.
אלי אלאלוף: ולכן כדאי שתחשבו על השיטה.
מיקי רוזנטל: אדוני, אולי אבל תקרא להקפאת המכרז?
מיקי רוזנטל: ההקפאה היא הרלבנטית.
אלי אלאלוף: את זה אני משאיר לחברה שלי.
אלי אלאלוף: היא מסכמת, כי אני הולך.
מיקי רוזנטל: אוקיי, בסדר.
אלי אלאלוף: אני חושב שיש על זה.
אלי אלאלוף: אנחנו בכל מקרה נקיים דיון תוך שבועיים שלושה, אחרי שיהיה פסק דין.
מיקי רוזנטל: אבל לפחות בואו נבקש את הקפאת המכרזים בינתיים.
אלי אלאלוף: תשאירו את זה, כי אני חושב שזה חשוב שהחברים ימשיכו לדבר על זה.
אלי אלאלוף: אז אני מתנצל.
אלי אלאלוף: אתם יכולים לנחש שהנושא הוא מאד מאד קרוב לליבי והייתי שמח לעזור בפתרונו.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.
איציק שמולי: טוב, אני אשתדל בדברים שלי להוסיף על מה שנאמר לא לחזור.
איציק שמולי: אני חושב שמקום טוב להתחיל בו זה מה שאמר יושב הראש.
איציק שמולי: עצם העובדה שמשרד הרווחה מתייחס לשירות כל כך בסיסי וכל כך אלמנטארי, שנוגע לנוער בסיכון, כאל רכישה של דפים ועפרונות במכרז, זה אומר את הכל.
איציק שמולי: נוער בסיכון וגם אוכלוסיות מוחלשות אחרות זה לא ביזנס.
איציק שמולי: זה בעצם מתוך האחריות של המדינה לדאוג לשירות ולמה שמגיע, כדי שמדינת ישראל תוכל לתת לאותם הנערים ולאותן הנערות סיכוי מחודש ובעצם סיכוי שני להצליח ולהגיע למשהו בחיים.
איציק שמולי: וזה לחלוטין לא המצב.
איציק שמולי: דובר פה הרבה לגבי ענייני ההעסקה.
איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר – ואני תומך כמובן במה שאמר חברי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בסוף אסור לוותר פה למדינה.
איציק שמולי: אסור להשלים עם מצב שבו המדינה אומרת זה לא העסק שלי, אני לא יודעת לנהל את זה, שמישהו אחר יעשה את זה בצורה טובה ויעילה יותר.
איציק שמולי: הכל עניין של החלטה, או כפי שאומר חברינו בבניין הזה, אילן גילאון, הכל בסוף זה החלטה מי מקבל, כמה ולמה.
איציק שמולי: אם היו מספיק משאבים ומספיק תקנים, כנראה שזה היה מנוהל היטב וכהלכה, מבלי לגרוע חס וחלילה מהעבודה הנהדרת שעושות העמותות.
איציק שמולי: מבלי לגרוע.
איציק שמולי: ועוד עניין אחד נוסף.
איציק שמולי: מה שמפריע לי פה במיוחד – ואני אומר את זה לחברים ממשרד הרווחה – זה נראה שאתם החלטתם לא לקחתם שבויים במלחמה הזאת.
איציק שמולי: הכל כשר.
איציק שמולי: כל האמצעים הם לגיטימיים.
איציק שמולי: אני חושב שאם זה היה בהקשר הזה שיצאה איזו שהיא הצעה או אפילו מסמך ממשרד הרווחה, שמציע להכניס לכלא את הילדים, אם חס וחלילה המדריכים ישבתו - תגידו לי אתם השתגעתם?
איציק שמולי: כמה אבסורד יכול להיות בהצעה הזאת?
איציק שמולי: הרי המטרה של הפרויקט המדהים הזה של חסות הנוער, זה להוות תחנה אחרונה כדי שהחברה לא יתדרדרו למקום הנמוך באמת, שאולי באמת לא תהיה ממנו חזרה.
איציק שמולי: אז לא פחות ולא יותר, ממשרד הרווחה, שהמנדט שלו זה לעזור לאותן אוכלוסיות, לא לשקוע ולא להיכנס לבוץ הטובעני, מכם יוצאת הצעה להכניס אותם לבתי הכלא?
איציק שמולי: תגידו, אתם התחרפנתם?
איציק שמולי: מי הגאון במשרד הרווחה שחשב על ההצעה הזו?
איציק שמולי: זה פשוט, אתם יודעים, זה לא רק טמטום, זו גם רשעות.
איציק שמולי: כי בסופו של דבר יש פה חטא על פשע.
איציק שמולי: גם העובדה שהמדריכים, בעצם יש פה ניסיון מתמיד לפגוע בעובדים של מי שמבצעים בעצם את העבודה הקשה ביותר וכאשר הם עומדים ומנסים לשמור על הזכויות שלהם ועל המשך ההעסקה שלהם, אז מה אתם עושים כדי להחליש אותם?
איציק שמולי: משתמשים בנערים.
איציק שמולי: אומרים למדריכים אם אתם תעזו להתנגד אנחנו ניקח את הנערים, שכל כך חשובים לכם, את הנערים ואת הנערות ונכניס אותם לכלא.
איציק שמולי: אני חושב ככה לא מתנהל משרד רווחה במדינה מתוקנת.
איציק שמולי: משרד רווחה במדינה מתוקנת היה רואה לנגד העיניים את הילדים האלה ולא משתמש בהם ככלי ניגוח במאבק לגיטימי יותר או לגיטימי פחות, על זכויות עובדים ועל העסקת עובדים.
איציק שמולי: זה באמת הכי נמוך שיכולתם לרדת.
מירב בן ארי: תודה רבה לחבר הכנסת שמולי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את דניאל גל, יושב ראש עמותת ענ"ב, בבקשה.
<דניאל גל: הייתי רוצה להתייחס בשני משפטים.
<דניאל גל: קודם כל מילה על הרקע שלי.
<דניאל גל: עבדתי 15 שנה במשרד העבודה והרווחה, עד שנת 1982.
<דניאל גל: 35 שנה אני מתנדב.
<דניאל גל: התפקיד האחרון שלי היה לפני כן אחראי על שיקום שכונות על הצד החברתי.
<דניאל גל: כך שאני לא באתי מהרחוב.
<דניאל גל: הנושא של העמותות – כן כניסת עמותות, לא כניסת עמותות – היה לפני שנים רבות והחליטו לדעתי החלטה לא נכונה, הוציאו את האחריות מהמדינה והעבירו את זה לעמותות.
<דניאל גל: בדיעבד זה כנראה היה מחוסר ברירה ובמצב הנוכחי, אני חושב שהעמותות יודעות לעשות עבודה טובה.
<דניאל גל: זה 22 שנה שעמותת ענ"ב נותנת שירותים, נתנה שירותים במשך 21 שנה, בלי שום בעיה.
<דניאל גל: באיזה שהוא שלב, ולא ברור לי ואני העליתי את זה גם בדיון על המכרז, החליטו שהעמותה כשלה, שהיא לא נתנה שירותים כמו שצריך.
<דניאל גל: לא ברור לי מה הרדיפה הזאת, אבל זה מה שקורה כל הזמן.
<דניאל גל: אני חושב שההחלטה – ונעזוב כרגע את העניין של העמותה, כי הוא פחות חשוב – האנשים בעמותה, יש בסך הכל 5 אנשים שמקבלים שכר, אני מתכוון בהנהלת העמותה.
<דניאל גל: התקורה שלנו היא 3%.
<דניאל גל: אני מניח שהחברות שייכנסו עכשיו תבקשנה פחות.
<דניאל גל: כנראה ייקחו תקורה יותר נמוכה.
<דניאל גל: הן תסתפקנה בפחות מ-3%.
<דניאל גל: הטענה המרכזית נגדנו הייתה שאנחנו לא מצליחים להביא כוח אדם וזה נכון.
<דניאל גל: קשה למצוא כוח אדם - - -
מירב בן ארי: בתחום הזה בכלל קשה למצוא כוח אדם.
<דניאל גל: במחירים האלה - - -
מירב בן ארי: במשכורות האלה.
<דניאל גל: במשכורות האלה לא ניתן להכניס כוח אדם ברמה והמדריכים צדקו וצריך לדאוג להם.
<דניאל גל: לכן הוועדה הזאת אישרה לפני כמה שנים תוספת.
<דניאל גל: אגב, את התוספת הזאת אף פעם לא העמידו לרשותנו.
<דניאל גל: אנחנו המשכנו לסבסד והטענה נגדנו היא שאנחנו לא יודעים לגייס כוח אדם.
<דניאל גל: אז ברור שדנאל יודעים לגייס כוח אדם ואין לי שום דבר נגד דנאל.
מירב בן ארי: דנאל היא חברת כוח אדם.
<דניאל גל: נכון.
<דניאל גל: כאשר אנחנו יושבים עם המשרד ונאמר לנו - - -
מירב בן ארי: תגיד לי מה הייתה בדיוק הפרוצדורה מולכם.
מירב בן ארי: כמה שנים אתם?
מירב בן ארי: 20 שנה?
<דניאל גל: 22.
מירב בן ארי: 22 שנה.
מירב בן ארי: מה הייתה הפרוצדורה איתכם?
מירב בן ארי: המשרד יצא למכרז – ותיכף גם המשרד יתייחס – יצא למכרז?
<דניאל גל: עכשיו?
מיקי רוזנטל: לא, בשנים הללו, בעבר.
מירב בן ארי: כן, מה היה?
<דניאל גל: היה מכרז כל כמה זמן.
מיקי רוזנטל: כל כמה שנים?
<דניאל גל: אני לא יודע לכמה שנים, כאשר יש אפשרות למשרד להפסיק את המכרז בהודעה מוקדמת.
<דניאל גל: משום מה לפני כשנה התחיל איזה שהוא תהליך שמגמתו הייתה – ואני אומר את זה, זו הייתה מגמה ברורה – להוציא את העמותה.
<דניאל גל: לא ברור לי עד היום למה.
<דניאל גל: גם לא מצליחים להסביר לנו את זה בצורה מסודרת, אבל תעזבו את זה בצד.
<דניאל גל: אני אומר מה שנעשה כאן זה עוול, זה פשע כלפי הנערים, זה עוול לעובדים.
<דניאל גל: אנחנו לא תומכים בשביתה.
<דניאל גל: ניסינו לעשות כל מאמץ כדי שלא יהיו עיצומים, כדי שלא יפגעו הנערים.
<דניאל גל: לקרוא בעיתון או לשמוע שהמשרד מציע לשלוח את הנערים האלה או את החניכים – בנים ובנות לבתי הסוהר – זה טמטום, זה רשעות, כל מה שאמרתם נכון.
<דניאל גל: אני לא מבין מה עומד מאחורי זה, אלא חוסר הבנה טוטאלי בתפקיד שלהם.
<דניאל גל: יותר אין לי מה להגיד.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הנציגים של העובדים.
מירב בן ארי: מי מדבר מטעמכם?
<אלברט סופר: שמי אלברט סופר, אני מדריך במעונות חסות הנוער כבר 13 שנים.
מירב בן ארי: איפה אתה מדריך עכשיו?
<אלברט סופר: הייתי מדריך במעון מצפה ים והיום אני מדריך בנווה חורש, שהוא מעון אבחוני לבנים בחדרה.
מירב בן ארי: אני מכירה גם את מצפה וגם את נווה חורש.
<אלברט סופר: יש לי ארבעה ילדים ואני במשך 13 השנים האחרונות ביליתי יותר חגים, שבתות, עם הנערים במעונות מאשר עם ארבעת הילדים שלי.
<אלברט סופר: מה שקורה בחודש האחרון, זה לא פחות מבחינתי מחורבן בית בכמה וכמה רמות, שאחראים לו היושבים פה ואלה שלא נמצאים פה ובחרו לא להגיע היום לוועדה הזאת.
<אלברט סופר: זה חורבן בית מכיוון שמדובר ב-250 עובדים, שכמו שתיארתם פה כבר קודם, לא הגיעו לעבודה הזאת בשביל קריירה כלכלית.
<אלברט סופר: לא הגיעו ממניעים כלכליים ולא נשארים בה בגלל מניעים כלכליים.
<אלברט סופר: וזה בוקר אחד נוחת עלינו מכרז, שהמשמעות שלו היא אחת מהשתיים – או שאתם הולכים הביתה, כמו שאמר עורך הדין של חברת דנאל בבית הדין – את מי שנרצה לקלוט – נקלוט, את מי שלא נרצה לקלוט – לא נקלוט.
מירב בן ארי: כמו מפעל.
<אלברט סופר: מפעל?
מירב בן ארי: כמו מישהו שקונה מפעל ואומר לעובדים – את מי שנרצה ניקח ואת מי שלא נרצה לא ניקח.
מיקי רוזנטל: כמו חברת כוח אדם שמנצלת עובדים.
מיקי רוזנטל: זה לא כמו מפעל הגון שמעביד עובדים.
<אלברט סופר: ומי שיישאר, יישאר כמובן בתנאים מופחתים.
מירב בן ארי: מופחתים?
מיכל בירן: אחרי שנים של מאבקי עובדים.
<אלברט סופר: פגיעה משמעותית בשכר של רבים מהעובדים והעובדות - - - -
מירב בן ארי: שלום חברת הכנסת מיכל בירן.
<אלברט סופר: חלקם נמצאים פה, חברות וחברים שלי שהגיעו ממסילה, מנווה חורש ומעוד מקומות.
<אלברט סופר: המכר הזה, שאין בו שום אמירה על קליטה של העובדים, יש בו אמירה אחת על שכר העובדים, שכר המדריכים, כאילו רק מדריכים יש בחסות הנוער.
<אלברט סופר: כאילו רק מדריכים חדשים יש בחסות הנוער, קובע שהשכר שלהם יהיה 30% מעל שכר המינימום ותו לא.
<אלברט סופר: בשאלות ותשובות לחברת דנאל, המשרד משקר ואומר שאין הסכמים קיבוציים, אין התייחסות להסכמים קיבוציים.
<אלברט סופר: אני הייתי פה בשנת 2012, בשנת 2016 - - -
מירב בן ארי: נכון, היינו פה בשנת 2016 ביחד.
<אלברט סופר: כשבאמצעות הוועדה המשרד אישר את ההסכמים האלה ואת תוספות התקציב.
<אלברט סופר: מאבק שאנחנו מנהלים כבר 7-8 שנים על מנת להביא שכר ראוי יותר לעובדי חסות הנוער, ובא המכרז הזה ופשוט מבטל את זה בהינף יד.
<אלברט סופר: בא המכרז הזה וגם פוגע בהתארגנות שלנו כעובדים.
<אלברט סופר: ההתארגנות שלנו כעובדים מאורגנים בחסות הנוער במסגרת כוח לעובדים רק משפר את - - -
מירב בן ארי: תגיד מה לוח הזמנים באירוע הזה.
<אלברט סופר: לוח הזמנים, בעוד יומיים, בעוד שלושה ימים, סליחה, ב-1 בפברואר דנאל נכנסת לשבעה מעונות.
<אלברט סופר: המצב כרגע בשטח הוא כזה ש- - -
מירב בן ארי: תגיד מה הם שבעת המעונות.
מירב בן ארי: אני מכירה קצת את התחום.
מירב בן ארי: מצפה גם?
<אלברט סופר: מצפה ים, בית הנער, מסילה, צופיה, נווה חורש וג'וליס, אל בוסתן.
<אלברט סופר: ואחבר ירכא - - -
מירב בן ארי: אוקיי, זאת אומרת ב-1 בפברואר חברת דנאל אמורה להתחיל לנהל את שבעת המעונות האלה.
<אלברט סופר: להפעיל את המעונות האלה.