GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עידו סופר: רק אמירה אחת.
<עידו סופר: אני מכבד מאוד את כל ההתייחסויות שאומרות "אנחנו בעד ייבוא מקביל, רק בואו נאסור אותו בפועל".
<עידו סופר: .. צריך לזכור, בסוף זה שני מסלולים שונים.
<עידו סופר: ייבוא רשמי נעשה בדרך של נוטיפיקציה; ייבוא מקביל הולך להיות באישור טרום-ייבוא כמו המצב היום.
<עידו סופר: אלה שני מסלולים שונים ולכן גם החובות על הנציג האחראי הן לא אותן חובות.
<עידו סופר: באחד, האחריות היא על הנציג האחראי והיא בעצם עוברת ממשרד- - -
אלי אלאלוף: עברת למשרד אחר?
אלי אלאלוף: אתה מדבר כמו משרד הבריאות כשצריך וכמו משרד הכלכלה במקרה אחר.
<עידו סופר: שומרים על דינמיות.
<עידו סופר: ..
אלי אלאלוף: בסדר, אז יתקנו בהתאם.
<ראובן בילט: אני רוצה להתייחס רק לתקנה 30.
<ראובן בילט: אני לא יודע אם בכלל מישהו מבין מה כתוב פה.
<ראובן בילט: אומרים כך: המנהל יכול לפנות למישהו שעובד אצל היבואן הרשמי ולהסתכל בתיק שלו.
<ראובן בילט: למה?
<ראובן בילט: לא בגלל שאולי הוא לא בסדר אלא בגלל שיש מישהו אחר שרוצה לייבא מוצר, לכן הוא נכנס אליו לקרביים.
<ראובן בילט: איפה נשמע דבר כזה?
<ראובן בילט: אתה יכול להיכנס לעסק של מישהו בגלל שמישהו אחר עושה פעולה?
<ראובן בילט: תבדוק אותו.
<ראובן בילט: מה אתה בודק אותי?
<קריאה: מה עושים לגבי רכב?
<אנואר חילף: ברכב, זה הרבה יותר קיצוני.
<אנואר חילף: ברכב יבואן רשמי כשרוצה לשווק את המכוניות שלו חייב ללכת ליצרן, להוציא ממנו כתב התחייבות שהוא יטפל בכל רכב- - -
<ראובן בילט: אנחנו לא מטפלים.
<ראובן בילט: מה זה שייך לרכב?
<אנואר חילף: שאלו שאלה.
<אנואר חילף: מותר לי לענות.
אלי אלאלוף: אתה מכיר את הנושא על בוריו.
אלי אלאלוף: אני לומד.
אלי אלאלוף: תן לי להקשיב.
<אנואר חילף: אגב, התגובה אומרת שאני צודק.
<אנואר חילף: אם מגיע יבואן של רכב שמייבא לא משנה איזה סוג של רכב, הוא חייב להביא כתב התחייבות מהיצרן, שהוא יטפל בכל רכב שמקורו במפעל שלו, גם אם לא הגיע דרך היצרן הישיר שלו.
<אנואר חילף: מכאן לקחנו את העיקרון שמדבר על דבר פשוט.
<שלמה שניזיק: טיפול 10,000.
אלי אלאלוף: הנקודה שהעלה האדון מהותית מאוד לדעתי.
אלי אלאלוף: איך אפשר לשאול עובד של מפעל אחר ולקבל ממנו אינפורמציה, ולהוסיף לו עוד מעמסה על המצפון שלו ולומר לו: "אל תספר לבוס"?
<הלנה ביילין: זה עבירה פלילית.
סימן טוב: הנציג האחראי מקבל פה מעמד חוקי.
סימן טוב: יש לו נאמנות לציבור.
סימן טוב: הנציג האחראי, שיכול להיות עובד או לא עובד, יכול להיות איזשהו גורם אחר, יש לו פה בחוק הגדרה, כלומר זה מישהו שהכנסת נתנה לו איזשהו מעמד-על ויש לו נאמנות לציבור.
סימן טוב: אנחנו רוצים לאזן וליצור תחרות במשק ולאפשר גם את הייבוא הנוסף.
סימן טוב: אנחנו צריכים שבמקרה וקורה משהו תהיה לנו גישה לדעת מה קרה.
סימן טוב: לכן הגישה שלנו, כדי שאנחנו נבוא לאותו נציג אחראי ונאמר לו: "בייבוא הנוסף קרה כך וכך", נרצה שזה לא ישמש עילה לפגיעה בתחרות, בעצם לחסימה של התחרות ושכתוצאה מזה יבוא אותו משווק או יבואן ויגיד למפעל בחוץ לארץ: "הנה, ראיתי שההוא איכשהו קנה מכם, בבקשה תחסמו אותו".
סימן טוב: נכון, כשאנחנו באים לעודד תחרות ולמנוע הגבלים עסקיים אנחנו לפעמים נוקטים צעדים שעל פניהם נראים קיצוניים מעט, אבל גם הסדרנו את הדבר הזה.
סימן טוב: אנחנו עושים את זה אחרי שהסדרנו את זה גם בחקיקה ראשית וגם בתקנות, וגם יש לזה סיבה: ליצור איזונים גם של תחרות וגם של בריאות הציבור.
אלי אלאלוף: סליחה, אני לא בורח משלושתכם.
אלי אלאלוף: אין אמירה למשרד המשפטים לגבי דבר כזה?
<שי סומך: משה בר סימן טוב אמר את מה שאני התכוונתי לומר אז אולי קצת אחזור על הדברים.
<שי סומך: זה לא המקצוע היחיד שבו לאדם יש שני כובעים: הוא גם עובד וגם יש לו חובות אחרות לפי כללי אתיקה, לפי החוק.
<שי סומך: למשל לרופאים יש חובות, ויש עוד הרבה מקצועות אחרים, החל מעובדים סוציאליים, שיש בהם חובת חיסיון.
אלי אלאלוף: לכן אתה אף פעם לא מקבל עמדה של רופא אחד על פעולה של רופא שני.
אלי אלאלוף: זה המצב, אתה יודע.
<שי סומך: למשל לעובד סוציאלי יש חובת שמירת סודיות והוא גם יכול להיות עובד שיש לו מעסיק והוא לא יכול לגלות לו.
<שי סומך: אלה דברים שקורים.
<שי סומך: כאן לנציג האחראי יש חובות כלפי הציבור, הוא חייב למלא את התפקידים שלו כפי שהחוק הגדיר אותם.
<שי סומך: במסגרת החובות האלה יכולים גם לבקש ממנו, לגיטימי שתהיה עליו חובת סודיות לגבי מידע מסוים.
<שי סומך: זה סוד מסחרי.
<שי סומך: מצד אחד, למשרד בריאות יש חובה לברר את הדברים כדי לתת אישור נכון, והוא צריך לדעת פרטים על תמרוק הייחוס שלא נמצא בידי היבואן המקביל, ומצד שני, יש כאן סוד מסחרי של היבואן המקביל.
<שי סומך: זה האיזון, שנועד לאפשר למשרד הבריאות למלא את תפקידו ולא לפגוע בסוד מסחרי של היבואן המקביל.
אלי אלאלוף: וכאשר יש ניגוד אינטרסים בין עמדה א' לעמדה ב', איפה אמור לתפקד אותו איש?
<שי סומך: החובות שלו – למשל קצין בטיחות רכב יכול להיות עובד של חברת אוטובוסים, אבל יש לו חובות כלפי הציבור.
<שי סומך: יכול להיות שהתיקון עולה הרבה מאוד כסף אבל עדיין הוא חייב לצוות על תיקון של האוטובוס, על תיקון משהו שלא בסדר ברכב.
<שי סומך: נכון, יש לעתים ניגוד עניינים.
אלי אלאלוף: בבקשה, גברת ביילין, רצית להגיד משהו?
<הלנה ביילין: הזכרתי שעל הנציג האחראי יש גם אחריות פלילית.
<הלנה ביילין: דווקא ממשרד המשפטים אני מצפה להבין, אתה יודע שאי אפשר לשפות אפילו על אחריות פלילית כי החוק לא נותן שיפוי.
<הלנה ביילין: זאת אומרת, יש אדם, שאתה צריך להזכיר את שמו – ואני לא מדברת כרגע עליי בתור "דיוטי פרי", אני מדברת על הדיון פה – יש אדם שהוא נציג אחראי, שמוטלות עליו חובות, שיש לו בעיה של הגבלים עסקיים, וגם יש לו אחריות פלילית.
<הלנה ביילין: ואם הוא לא עומד בה – אז מי יבוא לזה?
<הלנה ביילין: אחרי כל זה הוא יבקש שיפויים.
<הלנה ביילין: אין שיפוי.
<הלנה ביילין: בפקודת החברות, בכל מקום שאתה רואה בחוק, על עבירה פלילית, אפילו על הוצאות משפטיות שמסתיימות בהרשעה אין שיפוי.
<הלנה ביילין: אני באה מן המשרד שלך, אני בוגרת של משרד המשפטים.
<הלנה ביילין: איך מעמידים אדם בסיטואציה כזאת בכלל, ואיך אפשר לצפות שזה מה שיקרה?
<הלנה ביילין: אני שואלת באמת בכנות.
<חנה לאידרשניידר: אני מאיגוד לשכות המסחר.
<חנה לאידרשניידר: אני מבקשת להעיר על הנושא הזה.
<חנה לאידרשניידר: הוועדה מבינה היטב שפה מדובר בסודות מסחריים, אם כי אנחנו לא מבינים איך אדם שהוא שכיר של חברה יכול למעול באמון של המעביד שלו ולא לספר לו על דברים שהוא יודע ודברים שהובאו לידיעתו.
<חנה לאידרשניידר: אנחנו לא מדברים פה על בטיחות.
<חנה לאידרשניידר: הגישה לתיק תמרוק היא לא כדי לטפל בבעיית בטיחות.
<חנה לאידרשניידר: אנחנו מדברים על שלב הרבה יותר מקדים, צפייה בתיק רק לצורך שיווק.
<חנה לאידרשניידר: אנחנו לא מדברים פה על נושא של בטיחות.
<חנה לאידרשניידר: לגבי בטיחות אין לנו ויכוח.
<חנה לאידרשניידר: הוועדה מבינה יפה מאוד שמדובר פה על סודות מסחריים.
<חנה לאידרשניידר: אנחנו תוהים אם הוועדה תבין גם שמדובר על סודות מסחריים כאשר אנחנו מדברים על גישה לתיק התמרוק, שאנחנו לא יכולים לעמוד בזה.
<קריאה: הסוד המסחרי של היבואן המקביל.
<ראובן בילט: שימו לב, אסור לנציג האחראי לדווח למשווק, אבל ליצרן בחוץ לארץ מותר לו לדווח?
<ראובן בילט: איזה מין אבסורד זה?
<ראובן בילט: יותר מזה, משרד הבריאות מתייחס לנציג האחראי כאילו הנציג האחראי היה למשל עובד המדינה, אבל הנציג האחראי הוא עובד שלי, אני משלם לו משכורת.
<ראובן בילט: אסור לו להודיע לי כלום על מה שהוא עושה.
<ראובן בילט: אם משרד הבריאות היה ממנה נציגים אחראים - הכול בסדר.
<ראובן בילט: תבינו את האבסורד: אסור לו לדווח לי, למרות שאני משלם לו משכורת, אבל לכל העולם מותר לו לדווח?
<ראובן בילט: ליצרן מותר לו לדווח?
<ראובן בילט: אחרי זה, נניח שהוא עשה טעות, הוא ילך לבית הסוהר, נקבעו כאן חודשי מאסר, שישה חודשים.
<ראובן בילט: כל התקנה הזאת – צריך למחוק אותה.
אלי אלאלוף: אמרו לי שיש אינטרפרטציה אחת, הצעה למחוק את התקנה.
<ראובן בילט: אדוני היושב-ראש, המציאו פה דבר שאין בו היגיון.
אלי אלאלוף: אני בהרגשה לא נוחה, שעובד של מפעל מסוים יכול לדווח למערכת הממשלתית ולהסתיר את זה מן המערכת שמעסיקה אותו.
אלי אלאלוף: זה ממש מצב לא נוח, לא הייתי רוצה לעמוד במצב כזה.
<הלנה ביילין: והוא עומד בסכנה שיוכנס לבית סוהר.
<עידו סופר: אני מציע שננהל דיון נוסף ונחזור לוועדה.
<עידו סופר: יחד עם זאת, ככל שהתקנה הזאת נשארת, אני מבקש להוסיף, בעקבות ההערה של מר בילט, "למשווקים של התמרוקים או ליצרן התמרוקים בחוץ לארץ".
<עידו סופר: זאת הערה טובה.
<ראובן בילט: אמרתי מה האבסורד.
<ראובן בילט: נאמר שהוא לא ידווח לאף אחד.
<ראובן בילט: לאשתו מותר לו לדווח?
<ראובן בילט: לבן שלו מותר לו?
אלי אלאלוף: רק בפנסיה...
<אנואר חילף: יש פה טיעון שחוזר על עצמו, שהעובד חייב לדווח למנהל שלו.
<אנואר חילף: העובד הזה, כפי שאמר משה בר סימן טוב, מקבל מעמד בחוק.
<אנואר חילף: באירופה, אגב, העובד הזה – בין אם זה חברה ובין אם זה אדם – לא מחויב בכלל לחשוף, לא בפני היבואן ולא בפני האדם ששכר אותו, את המידע שהוא קיבל.
<ראובן בילט: אתה משלם לו משכורת?
<אנואר חילף: אתם משנים את העובדות- - - זה לא עובד כך.
<קריאה: אין ענישה פלילית בעניין הזה באירופה.
אלי אלאלוף: אנואר חילף, מה יקרה כאשר העובד הזה, בגלל הנאמנות הכפולה שלו, יעוף ממקום העבודה?
אלי אלאלוף: מישהו מתחייב להמשיך להעסיק אותו?
<אנואר חילף: זה מתחבר לנושא זהות הנציג האחראי.
<אנואר חילף: יש פה נושא בפני עצמו שצריך להתייחס אליו.
<אנואר חילף: המעסיק באמת יכול להעניש אותו ולפטר אותו, זה אופציה קיימת, והוא יכול גם לעשות כל מיני תרגילים כדי לקבל את המידע שהיה אצלו.
אלי אלאלוף: ואז מה יעשה העובד?
אלי אלאלוף: הוא ישלם על כך שהטלת עליו, לפי חוק, איזו משימה שקשה לו לעמוד בה?
<אנואר חילף: כל מה שמדברים פה, וההערה הזאת לא באה סתם, יש היום פרקטיקות כדי למנוע ייבוא מקביל – אני לא יודע אם מותר לנו לפרט אותן – של ביטול רישיונות כדי למנוע ייבוא מקביל.
<אנואר חילף: יש כוחנות-יתר מצד יבואנים ששולטים בשווקים.
<ראובן בילט: זה דמגוגיה.
<ראובן בילט: אתה יודע, זה דמגוגיה.
<ראובן בילט: תביא הוכחה אחת.
אלי אלאלוף: אני ממליץ שלא כל אחד יפרש מה זה דמגוגיה.
<אנואר חילף: משם היה נכון לומר את ההערה הזאת.
<אנואר חילף: אם נחשוב על זה ונראה שהדבר הזה יכול לפגוע גם בעובד – אני לא יודע, יש כל מיני שיקולים.
סימן טוב: זה לא מקרה ראשון או יחיד במערכת החוקים של מדינת ישראל.
אלי אלאלוף: אבל תגנו על העובד.
אלי אלאלוף: פה הניזוק המרכזי יהיה העובד.
<ענת רוזה: אני מאיגוד לשכות המסחר.
<ענת רוזה: אני רוצה להוסיף- - -
אלי אלאלוף: כמה נציגים יש לאיגוד לשכות המסחר?
אלי אלאלוף: כבר אמרתי לכם פעם, תשתדלו שיהיו כאן נציג אחד או שניים, אחרת הלשכות לא יעבדו...
<ענת רוזה: אני חושבת שחשוב לומר רק עוד הערה פרקטית.
<ענת רוזה: אני באה מאיגוד לשכות המסחר, אני לא מייצגת רק את עצמי.
<ענת רוזה: אני מנהלת הרגולציה של חברת "לוריאל", אני לא מתביישת בזה.
<ענת רוזה: אני רוצה להוסיף עוד נקודה פרקטית לדיון.
<ענת רוזה: לצורך העניין, נציג אחראי שיישב בתוך החברה ויעשו בדיקה על התיק שלו, על תיק המוצר, הרבה מאוד מן המידע הוא יקבל מן היצרן בחוץ לארץ.
<ענת רוזה: זאת אומרת, הוא ייאלץ לבקש ולערב את היצרן בכך שיש עליו כרגע ביקורת, על התיק.
<נילי חיון דיקמן: אבל התיק צריך להיות מצוי במשרד.
<ענת רוזה: ברור שהתיק צריך להיות במשרד אבל כבר דנו בכך לא פעם, שתיק מוצר הוא מסמך חי ולפעמים יש דברים שנצטרך לתקן.
<ענת רוזה: צריך לתת לזה מענה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם את הנקודה הזאת, ברשותכם.
אלי אלאלוף: לא נוח לי המצב הזה של העובד האחראי.
אלי אלאלוף: אם לא תגנו עליו אין שום הצדקה לתקנה הזאת.
אלי אלאלוף: תחשבו על זה, תשבו ביניכם ביחד עם הייעוץ המשפטי, משרד הכלכלה ואתם, ותמצאו הגנה על העובד.
אלי אלאלוף: אחרת, העובד ישלם.
אלי אלאלוף: המציאות תהיה שהעובד הזה יעוף, ואם הוא יעוף פעם אחת לא תהיה לו פרנסה למשך שנים רבות.
<עידו סופר: רק להבין את עמדתך, יושב-ראש הוועדה.
<עידו סופר: אני מבין שלגבי נציג אחראי שהוא לא עובד החברה הוועדה לא רואה בעיה.
<עידו סופר: לגבי נציג אחראי שהוא עובד החברה צריך לתת מענה.
<קריאה: יש בעיה לגבי כל נציג אחראי.
<ראובן בילט: מי יהיה נציג אחראי, לדעתך?
<ראובן בילט: תגיד לי שֵם.
אלי אלאלוף: תודה שהעלית את הנושא, אדוני, העלית בצורה מספיק חריפה כדי שנתייחס ברצינות.
אלי אלאלוף: אני מציע שתחשבו על זה.
אלי אלאלוף: חשוב לי פה האינטרס של העובד.
<ענת מימון: למעשה מרגע שהומצאו כל המסמכים, בתוך 10 ימים אמור להינתן ההיתר, למעט במוצרים לחלל הפה ובמוצרים במסלול של בדיקות חלף, שאז זה 32 ימים.
<עידו סופר: אני מבקש לציין שביקשנו הבהרה ממשרד הבריאות לגבי אותה ועדה מקצועית שהוא מחויב להקים.
<עידו סופר: לא ברור לנו תפקיד הוועדה המקצועית, שהיא ועדת חובה.
<עידו סופר: ביקשנו הבהרות.
<עידו סופר: אני רק מציין את זה.
<אסנת לוקסנבורג: אין שום בעיה.
<אסנת לוקסנבורג: אנחנו משתמשים במשרד הבריאות, בכל התחומים שלנו, בוועדות מייעצות, שהן ועדות של מומחים שמסייעות לנו.
<אסנת לוקסנבורג: היות ומשרד הבריאות פה מתחייב על לוחות זמנים ברורים מאוד, הדרך המקצועית, אנחנו רוצים להבטיח את המקצועיות שלנו ואנחנו רוצים להיעזר בוועדת מומחים.
<אסנת לוקסנבורג: זה לא מונע, זה לא מפריע.
אלי אלאלוף: במקום אחר נתקלנו כבר בוועדות האלה.
<אסנת לוקסנבורג: אלה ועדות מייעצות שלנו.
אלי אלאלוף: בדרך כלל פירטתם.
סימן טוב: אמרנו שנפרט ונפרסם את החברים באינטרנט.
סימן טוב: הכול יהיה שקוף.
אלי אלאלוף: אני חושב שיפה מאוד שמשרד נותן לוועדה לייעץ לו.
<עידו סופר: אנחנו לא מבינים מה תפקידה, זה הכול.
אלי אלאלוף: הם יבהירו את זה.
<אנואר חילף: יש פה חשש, שברגע שמקימים את הוועדות האלה, לוועדה מייעצת אין סמכות.
<אנואר חילף: זה מעורר חשש, שהוועדה תהפוך להיות סוג של מנגנון בירוקרטי שישתלב בתהליך ויאריך אותו.
<אנואר חילף: זה כל החשש.
<אסנת לוקסנבורג: אנחנו מחויבים ללוחות זמנים.
אלי אלאלוף: האיש שמומחה לסחבת במשרד הבריאות סוף-סוף יצא לפנסיה.
שרן השכל: הדבר היחיד, הנקודה היחידה, שאולי המומחים, אני לא יודעת מאין לוקחים אותם, שלא יהיה להם קשר כמובן לעולם התמרוקים.
סימן טוב: בעניין ניגוד העניינים אנחנו מקפידים.
<אסנת לוקסנבורג: יש לנו נוהל ברור מאוד.
<עובדיה צוריאל: אם אפשר בלוחות הזמנים לשקול פחות מ-32 ימי עבודה.
<עובדיה צוריאל: זה יכול להגיע גם ל-50 או 60 ימים.
<אסנת לוקסנבורג: בתוך 32 ימים.
<אסנת לוקסנבורג: זה עַד.
אלי אלאלוף: האמן לי, כדאי להם להיפטר מהאישורים האלה כמה שיותר מהר.
<קריאה: אפשר לערער על זה?
<ענת מימון: יש בחוק אפשרות השגה לפי הגורם שנתן את ההחלטה.
<אמנון תגורי: אני מ"ג'יימס ריצ'רדסון".
<אמנון תגורי: השאלה שלי היא האם ניתן להגיש מחדש, לאור המסקנות שיוגשו בכתב.
<אמנון תגורי: ייתכן שחסרים מסמכים, למשל, או דברים אחרים וניתן להגיש מחדש.
<נילי חיון דיקמן: בעיקרון, אם חסרים מסמכים אנחנו בדרך כלל נשתמש בסמכויות הקודמות שלנו לבקש את המסמכים.
<נילי חיון דיקמן: אם לא הוגשו מסמכים ואין להם את המסמכים – נדחה את הבקשה.
<נילי חיון דיקמן: כמובן תמיד אפשר להגיש מחדש בקשה, אין שום מניעה משפטית.
<ענת מימון: לעניין ההשגה, סעיף 55(ב)(1) בפקודה לא כולל החלטה לגבי מתן היתר לייבוא מקביל.
<ענת מימון: אולי צריך לבדוק את זה.
<ענת מימון: יש שם רישיון, הגבלת רישיון, אישור נציג אחראי והגבלה או התליה של נציג אחראי, וסמכות לשר לקבוע תקנות לעניין זה.
<ענת מימון: יכול להיות שפה נצטרך להוסיף הוראה לגבי זה.
אלי אלאלוף: זה מספק אותך, אדוני?
<אמנון תגורי: תודה רבה, אדוני.
<ענת מימון: תקנה 33 – זה המסלול הירוק שהוצג.
<ענת מימון: למעשה אומרים שאם במשך שש פעמים ניתן היתר לגבי אצווה במסלול מסוים, מהמשלוח השביעי ואילך זה יהיה אוטומטי, אפשר יהיה לתת פשוט הצהרה, וזה למעט מוצרים שיש להם בדיקות חלף ולמעט מוצרים לחלל הפה.
<עובדיה צוריאל: משהו חשוב מאוד בפסקה (1), צריך לחדד שלא מדובר על מספר אצווה זהה במשך שש פעמים אלא על תמרוק זהה במשך שש פעמים.
<ראובן בילט: אז מה החוכמה?
<ענת מימון: לגבי כל אצווה צריך לפנות מחדש.
<עובדיה צוריאל: אין שישה משלוחים למספרי אצווה, זה לא קיים.
<נילי חיון דיקמן: זה יכול להיות אותה אצווה וזה יכול להיות מאצוות שונות.
<ענת מימון: לא כתוב שזה יכול להיות מאצוות שונות.
<ענת מימון: צריך לכתוב את זה.
<נילי חיון דיקמן: אין בעיה, ננסח את זה.
אלי אלאלוף: אתה רוצה להגיד שסיימנו בהסכמה?...
<אורנה ובר: אני יושבת-ראש ארגון הקוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: יש סעיף חשוב מאוד.
<אורנה ובר: בסעיף 1 מדברים על עוסק בתמרוקים, שהמשמעות שלו מוכר בתמרוקים.
אלי אלאלוף: את זה לא קראנו עדיין.
אלי אלאלוף: את מוזמנת לבוא לכאן בישיבה הבאה.
אלי אלאלוף: נדחה את זה לישיבה הבאה.
אלי אלאלוף: בשבוע הבא, אני מתנצל, אני לא בארץ בשל סיבות מקצועיות, לא שאני אוהב את זה, ולכן הישיבה הבאה תתקיים בעוד שבועיים, נקבע מועד מסודר.
אלי אלאלוף: תודה רבה לכם וכל טוב.
טלי פלוסקוב: על סדר היום הצעת חוק הדיור המוגן (תיקון) (הבטחת כספי הפיקדון), התשע"ז–2017.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שכמה סוגיות עדיין נשארו פתוחות ויש כאן הצעות.
טלי פלוסקוב: שמעתי את כל הצדדים.
טלי פלוסקוב: אני אשמח לשמוע את כולם ובסוף אנחנו נצטרך להכריע.
טלי פלוסקוב: אני פונה לכולם ומבקשת גם להיות קשובים לצד השני ולחשוב לכיוון הפתרון.
טלי פלוסקוב: זה לא עוד דיון אלא זה דיון שצריך להגיע לקריאה שנייה ושלישית ולהצבעה.
טלי פלוסקוב: אם אנחנו לא נגיע, אני רוצה שתבינו, הרבה פעמים אם חברי הכנסת רואים שאין הסכמה, לא מצליחים להגיע להסכמה, לא מצליחים למצוא פתרון ומישהו שהוא צד לעניין לא נמצא כאן – לפעמים אנחנו שמים נקודה ומכריעים.
טלי פלוסקוב: בדרך כלל אני לא עושה את זה בכוח, וגם יושב ראש הוועדה אלי אלאלוף עושה כך כל הזמן, אלא להגיע להבנות וכן למצוא נוסחה שמקובלת על כולם.
טלי פלוסקוב: אני מקווה שנצליח לעשות זאת אבל אם נצטרך להכריע, נעשה גם את זה.
טלי פלוסקוב: אני אתן כמובן ליוזמת החוק, חברת הכנסת נורית קורן, לומר כמה מלים גם לגבי הסוגיות שמונחות על השולחן.
טלי פלוסקוב: לאחר מכן אני כמובן אתן לכם להתייחס ונתחיל בהקראה.
נורית קורן: תודה לך גברתי היושבת ראש.
נורית קורן: אני שמחה שדווקא את היום יושבת כאן בראש מכיוון שאת עומדת בראש תכנית אב לאומית בנושא של אזרחים ותיקים.
נורית קורן: אנחנו עוסקים כאן באזרחים ותיקים ורוצים להגן על הזכויות שלהם.
נורית קורן: אני רוצה להודות לכולם שביחד הגענו לנוסח פחות או יותר מוסכם.
נורית קורן: עברנו כברת דרך מאוד מאוד ארוכה ואני כבר רוצה להיות בסיומה.
נורית קורן: הנקודות שנשארו במחלוקת - אני לא רוצה להרבות מלים אלא שניגש ישר לנושא – הן מינוי של נאמן, רואה חשבון, שזאת סוגיה שנתונה לוויכוח ואנחנו יכולים לסגור אותה כאן על השולחן.
נורית קורן: הדבר החשוב ביותר הוא שגופים שלא יכולים לרשום משכנתא כי הם נמצאים על קרקע ציבורית, קרקע של עירייה, בעצם איך הם ייתנו בכל זאת איזושהי ערבות לדיירים במידה והם גובים כספים.
נורית קורן: אם אין פיקדון, יש כאן עניין אחר.
נורית קורן: זאת נקודת המחלוקת החזקה ביותר שנשאר לנו לפתור.
נורית קורן: שתי הסוגיות הללו.
נורית קורן: אני צריכה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה על שעשתה כאן עבודה מצוינת, הביאה את כולם לשולחן העגול והגיעה לכל הנקודות ולהסכמות.
נורית קורן: באמת, עשית עבודה נפלאה ואני מקווה שבסוף הדיון, עם פתרון שתי הנקודות האלה, אני באמת אברך אותך.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את חבר הכנסת לשעבר עוזי לנדאו שנמצא היום אתנו.
טלי פלוסקוב: הוא היום בכובע אחר, וכמובן אם תרצה – אתן לך להתייחס.
טלי פלוסקוב: יש לי כאן את רשימת הדוברים והיא לא קצרה.
טלי פלוסקוב: מי שרוצה לדבר, שיירשם אצל מנהלת הוועדה.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכם להיות קצרים, ענייניים ולהתייחס לסוגיות עליהן אנחנו מדברים כי אני מאוד רוצה להמשיך בקריאת החוק ולראות איך אנחנו מתקדמים.
טלי פלוסקוב: אנחנו עד שעה 10:55 כאשר אז מתחילה המליאה ולכן אנחנו לא נוכל להמשיך בדיון.
טלי פלוסקוב: היום הכנסת מציינת 69 שנים ובשעה 11:00 מתחילה הישיבה החגיגית שכולנו חייבים וחייבות להיות בה.
טלי פלוסקוב: לכן בשעה 10:55 ננעל את הישיבה.
טלי פלוסקוב: אם נספיק לדון בכל – הרווחנו.
טלי פלוסקוב: אני שוב מבקשת מכולם להיות ממוקדים.
טלי פלוסקוב: נתחיל עם רון עוזרי, בבקשה אדוני.
<רון עוזרי: יושב ראש איגוד בתי אבות ודיור מוגן.
<רון עוזרי: אני מאוד מברך על הכוונה לסגור את העניינים אבל חורה לי.
<רון עוזרי: ישבנו בישיבה קודמת, דנו בסעיפים השונים, הגענו להבנות, התפשרנו בניגוד לדעת חלק מהחברים שלנו שהתנגדו לחלק מהדברים להם אנחנו הסכמנו, כנ"ל הייתה הסכמה מטעם נציגות הדיירים, אבל מתברר לי שהתקיימה ישיבה עם יועצים משפטיים, היו בה גם נציגי הדיירים.
<רון עוזרי: ביקשתי שיצרפו אותנו לישיבה הזאת אבל סירבו לצרף אותנו.
<רון עוזרי: מאחורי גבנו עשו ישיבה.
טלי פלוסקוב: גם היועצת המשפטית שלנו לא הייתה בדיון הזה.
<רון עוזרי: נעשה כאן דבר שהוא עשרה צעדים אחורה.
<רון עוזרי: אני הייתי רוצה לסיים היום את החוק ואני אגיד מה נעשה.
<רון עוזרי: ישבנו, דיברנו והגענו להבנות ולהסכמות.
<רון עוזרי: יש כאן פרוטוקול.
טלי פלוסקוב: מה ההצעה שלך?
טלי פלוסקוב: אני לא רוצה לדעת מה הם אמרו.
טלי פלוסקוב: תגיד לי איך אתה רואה את הפתרון.
<רון עוזרי: ההצעה שלי על בסיס הנוסח שהיה, ויש בו את המחיקות ורואים והכול ברור, רואה חשבון הוא זה שמבין בהתנהלות כספית ולא ממנים נאמן איזה עורך דין שיחתוך ויעשה קופה.
<רון עוזרי: ממתי נאמן או עורך דין או שכן שלי שהופך להיות נאמן מבין בהתנהלות פיננסית של בית?
<רון עוזרי: נאמן כזה יכול לבוא יום אחד עם - - -
טלי פלוסקוב: הסוגיה ברורה.
<רון עוזרי: אני רוצה לומר כאן משהו שהוא במקרו.
<רון עוזרי: נאמן כזה יכול לצאת במשפט אחד החוצה לשוק שהוא לא הבין משהו והוא ממוטט רשת של דיור מוגן ואחרי כן הוא ממוטט את כל ענף הדיור המוגן.
<רון עוזרי: יש כללים לבדיקת יציבות פיננסית, אם של החשב הכללי או של כל גורם.
<רון עוזרי: הדברים האלה ברורים.
<רון עוזרי: אנחנו בעד השקיפות.
<רון עוזרי: לגבי המימון, לא יתכן שהשכן שלי יזמין רואה חשבון, עורך דין או נאמן ואני אשלם.
<רון עוזרי: הוא יוכל להזמין כמה שהוא רוצה.
<רון עוזרי: הגענו להבנה עם מר אברהם בר דוד, נציג הדיירים, ובררתי אתו אתמול שהוא אכן איתן בעמדתו ולא שינה אותה.
<רון עוזרי: הסכמנו ששני הצדדים בוחרים את רואה החשבון, שני הצדדים מממנים אותו ואף אחד לא יתחמק מכך, לא המפעיל ולא הדיירים, כדי לרוץ קדימה.
<רון עוזרי: כבר יכולנו להצביע תוך חמש דקות.
טלי פלוסקוב: אני בכוונה אומרת שנקצר.
<רון עוזרי: אני קיצרתי.
<רון עוזרי: יש לי עוד הרבה מה לומר.
טלי פלוסקוב: הנקודות ברורות.
<רון עוזרי: יש כאן המון סעיפים.
<רון עוזרי: יש דבר אחד חשוב.
<רון עוזרי: תזכרו, כל דבר שאנחנו כאן נכביד ונייקר, אנחנו נהפוך את הדיור המוגן לעשירונים העליונים בלבד ואנחנו מדברים על הנגשה למעמד הביניים.
<רון עוזרי: יושב כאן מר עוזי לנדאו שמייצג רשת שהיא של מעמד הביניים.
<רון עוזרי: הרשת הזאת עומדת להתמוטט ולהיסגר בגלל כל מיני דברים כאלה.
נורית קורן: גברתי היושבת ראש, הצעה לסדר.
נורית קורן: בואי נקרא סעיף-סעיף ושהם יתייחסו לעניין.
טלי פלוסקוב: אני רוצה קצת לשנות את הדיון שלנו, במטרה להתקדם.
טלי פלוסקוב: אני אבקש מהיועצת המשפטית להקריא סעיף-סעיף ואני אתן לכם להתייחס לסעיפים.
טלי פלוסקוב: אם אנחנו מתקדמים – ממשיכים, ואם לא מתקדמים – נתקענו.
<מיקי פרנס: אפשר ברשותך כמה עניינים שאני חושב הסכמה בינינו לבין הדיירים?
טלי פלוסקוב: בוא נלך לפי הסעיפים.
טלי פלוסקוב: אני אאפשר.
<מיקי פרנס: יש הערות ספציפיות לסעיפים.
נורית קורן: אנחנו יכולים להמשיך ולדבר כאן אבל עדיף שנגיע לסעיף, נראה את המילה וכל אחד יאמר מה שיש לו לומר לגבי הסעיף.
נורית קורן: אנחנו נאפשר לכולם להתבטא.
טלי פלוסקוב: ונאשר את הסעיף.
טלי פלוסקוב: נתקדם.
טלי פלוסקוב: אחרי שנסגור את הנישה, נמשיך הלאה.
<קריאה: לא צריך להקריא.
<קריאה: יכולים להעיר.
טלי פלוסקוב: חייבים.
טלי פלוסקוב: יש כללים.
טלי פלוסקוב: רבותיי, תודה, שמעתי.
טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו חוזרים להמשך הדיון.
טלי פלוסקוב: היועצת המשפטית מקריאה ואני אתן לכם להתייחס.
טלי פלוסקוב: אם מקובל – מקובל וממשיכים, אם לא מקובל – עוצרים וממשיכים הלאה וסוגרים את העניינים, לפחות אלה שברורים ומובנים לכולם.
<ענת מימון: הצעת חוק הדיור המוגן (תיקון) (הבטחת כספי הפיקדון), התשע"ח-2018 החלפת סעיף 27 והוספת סעיפים 27א עד 27ה בחוק הדיור המוגן, התשע"ב-2012 (להלן – החוק העיקרי), במקום סעיף 27 יבוא: "27.
<ענת מימון: בטוחות להבטחת כספי הפיקדון בעל רישיון לא יחזיק בידיו סכום על חשבון הפיקדון, שעולה על שבעה אחוזים מהפיקדון או בגובה 70,000 שקלים חדשים, לפי הנמוך, אלא אם כן הוא רשם משכנתה ראשונה על זכותו במקרקעין, כמפורט להלן: היה בית הדיור המוגן רשום כבית משותף בפנקס הבתים המשותפים, ירשום בעל הרישיון משכנתה ראשונה על שם הדייר, על הדירה שבה יתגורר הדייר כפי שפורט בהסכם ההתקשרות.
<ענת מימון: בסעיף זה "בית משותף" ו"פנקס הבתים המשותפים" – כמשמעותם בסעיף 52 ובהוראות לפי סעיף 123 לחוק המקרקעין, התשכ"ט-1969 בהתאמה.
<ענת מימון: לא היה בית הדיור המוגן רשום כבית משותף בפנקס הבתים המשותפים, ירשום בעל הרישיון משכנתה ראשונה לטובת נאמן שימנו הדיירים, על זכותו של בעל הרישיון במקרקעין.
<ענת מימון: אני עוצרת כאן.
<ענת מימון: זה הכלל.
<ענת מימון: יש לנו שני מצבים.
<ענת מימון: מצב אחד בו בית רשום כבית משותף ומצב כזה שתירשם משכנתה על שם הדייר ואני מבקשת להוסיף או מפקיד הפיקדון בגלל שיש מצבים שהתברר שלא הדייר עצמו הוא זה שמפקיד את הכספים אלא מישהו אחר, בן משפחה, קרוב, לכן כמובן שבמקרה כזה המשכנתה צריכה להיות על שמו אותו אדם שהפקיד את הפיקדון.
<ענת מימון: לכן אנחנו נכתוב על שם הדייר או מפקיד הפיקדון.
<ענת מימון: זה המצב הראשון.
<ענת מימון: המצב השני הוא בתים שלא רשומים כבית משותף.
<ענת מימון: במצב כזה אנחנו מבקשים שיהיה נאמן שהוא ירכז את הרישום בשטר משכנתה אחד לטובת כלל הדיירים על השטח של בעל הזכות ולכל דייר כמובן יהיה את חלקו לפי החלק היחסי שלו בחוב באותו שטר משכנתה.
<ענת מימון: לכן זאת פסקה (2).
<ענת מימון: אני אעצור כאן כי זה בעצם הכלל ואחר כך נמשיך.
טלי פלוסקוב: התייחסויות.
טלי פלוסקוב: עוזי לנדאו.
עוזי לנדאו: אני מייצג עמותה בת 80 שנים שהמטרה שלה היא לסייע לחלש, לקשיש, לעני לפעול מתוך שליחות וגמילות חסדים.
עוזי לנדאו: אנחנו איננו עמותה שמטרתה רווח.
עוזי לנדאו: אנחנו מפעילים, מעבר לבתי הדיור המוגן שהם נשוא הנושא הזה, בית חולים שיקומי עם 350 מיטות בתל אביב, מרכזי יום לקשיש עם יותר מ-2,000 אנשים ודיור קהילתי ל-180 אנשים שלרובם זו קורת הגג היחידה בחייהם.
עוזי לנדאו: כשאני מסתכל גם על הסעיף הראשון, שני דברים יש כאן שמפריעים והופכים את הדברים עבורנו כמעט לבלתי אפשריים.
עוזי לנדאו: דבר אחד, הניסוח הנוכחי בהשוואה לניסוח הקודם, יש בו רטרואקטיביות.
עוזי לנדאו: בניסוח הקודם נאמר שבעל רישיון לא יקבל מדייר סכום על חשבון הפיקדון.
עוזי לנדאו: כלומר, הדברים מדוברים על פיקדון בעתיד.
עוזי לנדאו: כאן אנחנו מדברים כבר על כספים שהופקדו בעבר ואנחנו נצטרך לבצע חישובים כלכליים מחודשים עם כל ההשלכות שיש.
עוזי לנדאו: זה גם דבר שאיננו מקובל בשום מקום לגבי חקיקה רטרואקטיבית.
עוזי לנדאו: אנחנו איננו יכולים לרשום משכנתה.
עוזי לנדאו: האדמות שלנו, הקרקעות שלנו, שלושה בתי דיור מוגן, יש לנו שלושה בתי דיור מוגן, אחד בירושלים ושניים בתל אביב, והם בתים ישנים.
עוזי לנדאו: החדרים קטנים.
עוזי לנדאו: הפעילות שלנו, כפי שאנחנו מבצעים אותה, היא פעילות שהיא רזה ביותר.
עוזי לנדאו: רק בירושלים, ביקרו אותנו נציגי משרד העבודה והרווחה לפני מספר חודשים ומה שהם שמעו מהדיירים זאת שביעות רצון גמורה.
עוזי לנדאו: לא נהיה מסוגלים להוציא משכנתה לא בירושלים ועוד פחות בתל אביב.
עוזי לנדאו: איך כתוב בעמוס?
עוזי לנדאו: כאשר יציל הרועה מפי הארי שתי כרעיים ובדל אוזן.
עוזי לנדאו: אני אינני רואה עירייה במדינת ישראל שיאמרו לה, ראו, אתם מקבלים את הפיקדון, אז אני ארשום את המשכנתה על קרקע על שמי?
עוזי לנדאו: זה לא דבר שהוא הגיוני וסביר.
עוזי לנדאו: הלוואי שהיינו יכולים.
עוזי לנדאו: על כן הייתי מבקש להפנות מול אגודות שהקרקע איננה שלהן אפשרות חלופית.
עוזי לנדאו: לא משכנתה.
עוזי לנדאו: עד שזה יקרה, זה סיפור ארוך.