GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מקונן אנגדה: אני עובד בתחום מ-2001.
נורית קורן: מה ההכשרה שלך?
<מקונן אנגדה: אני גם דוקטורנט בעבודה סוציאלית ואני בשלבי סיום של הדוקטורט שלי.
<מקונן אנגדה: אני המנכ"ל של חברה ארצית גדולה.
<מקונן אנגדה: התחלתי בחברה מתפקיד שטח, מלהיות מדריך לילה, כך שאני מכיר באמת את התופעה גם מהשטח ממגוון התפקידים שאפשר למלא בתחום בריאות הנפש.
<מקונן אנגדה: בריאות הנפש הוא תחום מאוד מורכב.
<מקונן אנגדה: זה לא כמו בריאות פיזית שאתה עושה בדיקה, צילום רנטגן, ואז יודעים מה יש לך ומתאימים מה צריך, ונגמר הסיפור.
<מקונן אנגדה: הדרך היחידה לדעת מה יש לאדם בתחום בריאות הנפש זה דרך השפה.
<מקונן אנגדה: לצערי, כמו שבאמת אמרת בהתחלה, אין הרבה אנשים מהקהילה שעוסקים בתחום הזה.
<מקונן אנגדה: גם במהלך כל השנים כל הזמן ניסיתי להרים פרויקט יחד כל מיני גופים שעובדים בתוך הקהילה, כל מיני עמותות למיניהן.
<מקונן אנגדה: לצערי הרב, זה לא תמיד התקבל בברכה.
<מקונן אנגדה: ניסיתי להיכנס כמעט לכל דלת שהייתי פתוחה עבורי, אבל מאיזושהי סיבה זה לא המריא.
<מקונן אנגדה: יכול להיות שזה רתיעה מהתחום ויכול להיות שזה גם אותם דברים שדוח מבקר המדינה כבר משנת 2004 מציין כמעט בכל דוח שלו שאנשי המקצוע שעובדים בקרב הקהילה האתיופית הם אנשי מקצוע כושלים.
<מקונן אנגדה: בנוסף, שכל העמותות שפועלות בתוך הקהילה, אין שום שיתוף פעולה ביניהן.
<מקונן אנגדה: זה עובד בשיטה הפרד ומשול.
<מקונן אנגדה: אפשר לראות אפילו ברמה של ניצול התקציבים שיש הון עתק של תקציבים אבל לא מושכים אותם.
<מקונן אנגדה: מנוצלים רק 25% מכל המיליונים שמושקעים מהקהילה.
<מקונן אנגדה: השאלה למה?
<מקונן אנגדה: מה הבעיה להציג תוכנית עבודה כמו שצריך ולמשוך את התקציבים האלה?
<מקונן אנגדה: לצערי הרב, אני רואה מחזות לא פשוטים.
<מקונן אנגדה: לאחרונה עשיתי סיור במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע במחלקת הנוער, ורוב הילדים שם היו מהקהילה.
<מקונן אנגדה: בכלל גם חשוב להבין שבני הקהילה מגיעים לאשפוז כשבבר זה נמצא בטופ.
<מקונן אנגדה: כלומר, כל שלב המניעה לא קיים בכלל אצלנו , וזה כבר כשאין ברירה.
נורית קורן: כלומר, ישר מגיע לאשפוז בלי שום טיפול בדרך.
<מקונן אנגדה: ישר ובלי שום טיפול.
<מקונן אנגדה: 85% מהם גם מאובחנים באבחנות קשות בסופו של דבר, בסכיזורפניה.
<מקונן אנגדה: כל האתיופים זה סכיזופרניה.
<מקונן אנגדה: אף אחד מהם לא סובל לא מדיכאון ולא ממשהו אחר ששייך לתחום, כולם סכיזופרנים.
<מקונן אנגדה: וגם אחרי אשפוז אין שום מעקב, אין שום טיפול.
נורית קורן: כלומר, אין שום טיפול בתוך הקהילה אחר כך.
נורית קורן: אתה אומר דברים גרועים.
<מקונן אנגדה: מה שקורה זה שבמהלך האשפוז כשאדם מגיע במצב פסיכוטי, מינון התרופות שהוא מקבל הוא מאוד מאוד גבוה, ואז הוא מתאזן והוא לא מזיק.
<מקונן אנגדה: משחררים אותו ואז לתרופות האלה יש תופעות לוואי מאוד קשות.
<מקונן אנגדה: די שאתה לא לוקח תזונה כמו שצריך אז התרופות האלה עושים פעולה בדיוק הפוכה.
<מקונן אנגדה: ואז הם נשארים תקועים בתוך הבתים או בחדרים שלהם.
<מקונן אנגדה: יש מקרים מאוד קשים של אנשים מהקהילה שמגיעים אליי.
<מקונן אנגדה: יש עכשיו תופעה חדשה של לטוס לכל מיני מקומות ומעיינות וכל מיני רבנים למיניהם, ויש דילוג על כל השלב של הטיפול הביולוגי כי באמת אין מישהו שם שמדבר איתם.
קארין אלהרר: יש לך נתונים לגבי מספר האנשים מקרב בני הקהילה?
אילן גילאון: לי יש.
נורית קורן: אילן, תיכף אתן לך לדבר.
<מקונן אנגדה: היתה ועדה כזו גם לפני עשר שנים, פחות או יותר.
<מקונן אנגדה: היתה ועדה שעסקה בתחום הבריאות הנפש ועד היום המצב לא השתנה.
<מקונן אנגדה: זה רק הלך והחמיר.
<מקונן אנגדה: התמונה היא עגומה.
<מקונן אנגדה: אני מנהל חברה פרטית ואני מצליח להרים פרויקטים.
<מקונן אנגדה: מאיזושהי סיבה דווקא בקהילה אני לא מצליח.
<מקונן אנגדה: אני מצליח לפתח פרויקטים עם המגזר הבדווי, המגזר החרדי, ודווקא עם הקהילה אני לא מצליח בגלל שיתופי פעולה.
נורית קורן: אתה לא מצליח בגלל שיתוף פעולה של אנשים מתוך הקהילה או משרדי ממשלה?
<מקונן אנגדה: גם וגם.
נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: זה לא סוד, גברתי, אני גם התבטאתי בעבר בעניין הזה, שקהילת אתיופיה בעיניי משולה לכלה שנישאה על כפיים והיא הובאה לכאן בצורה מאוד הרואית.
אילן גילאון: אבל לאחר שעברנו את מפתן הדלת, חבטנו אותה על הרצפה וזרקנו אותה.
אילן גילאון: אני מדבר על העלייה מאתיופיה.
אילן גילאון: אנחנו חזקים מאוד בפוזות הרואיות, אבל בחיים היום יומיים המצב הוא מאוד מאוד קשה ודבר מצטבר לדבר כי פה אנחנו מגלים אשפוז יתר, ובמקום אחר אנחנו מגלים שיטור יתר, ובמקום אחר אנחנו מגלים שילוב חסר.
אילן גילאון: יש פה בעיה שעוברת כחוט השני.
אילן גילאון: היום אנחנו מדברים על הסוגיה הפסיכיאטרית.
אילן גילאון: אגב, בריאות הנפש היא החצר האחורית של החברה הישראלית, והטיפול באוכלוסייה האתיופית ובעולי אתיופיה היא החצר האחורית של הטיפול שלנו באוכלוסיות.
אילן גילאון: אנחנו כאן מחברים חצר אחורית אחת בחצר אחורית שנייה, ואנחנו מקבלים חצר אחורית בריבוע.
אילן גילאון: אני רוצה להתייחס לנתונים.
אילן גילאון: אני חושב שזה הדבר הכי טוב שיהיה משום שב-19 בדצמבר 2017 שאלתי מספר שאלות את שר הבריאות בנושא של שירותי בריאות הנפש בקהילת יוצאי אתיופיה.
אילן גילאון: רציתי לשאול אותו כמה פסיכולוגים דוברי אמהרית מועסקים כיום במערכת הבריאות?
אילן גילאון: - שניים, אני אענה גם את התשובה.
אילן גילאון: כמה פסיכיאטרים דוברי אמהרית מועסקים כיום במערכת הבריאות?
אילן גילאון: - אפס.
אילן גילאון: מהו מספר האנשים המאושפזים באשפוז פסיכיאטרי?
אילן גילאון: התשובה 637, מתוכם 494 הם ילידי אתיופיה ממש.
אילן גילאון: כלומר, לא טיגרית, לא אמהרית.
אילן גילאון: אני מתכוון לשתי השפות האלה גם יחד.
אילן גילאון: מה מספר העובדים הסוציאליים שמטפלים באנשים המאושפזים?
אילן גילאון: שישה בסך הכול.
אילן גילאון: שכחנו לשאול כמה אנשים בכלל מטופלים בקהילה בתוך העניין הזה, ועליו לא נענה.
אילן גילאון: לצורך העניין הזה אני מקבל תשובה מן השר והוא כאן כותב לי: "אין בידי המשרד נתונים בדבר אבחנות שגויות, ובכלל זה גם למגזרים.
אילן גילאון: אולם, ידועים מקרים, במיוחד בשנים הראשונה לעלייה, בהם אנשים אובחנו וטופלו במערכת פסיכיאטרית ובדיעבד התברר כי התנהגויותיהם שהיו מנת חלקם הינן מוכרות בתרבות האתיופית בתור "זאר" - מעין תופעת אחוז דיבוק, מעין רוח המשתלטת על החולה, דוגמת "הדיבוק" - ואשר ניתן לטפל בכך בכלים המסורתיים.
אילן גילאון: ".
אילן גילאון: מה אני יכול להגיד לך יותר מזה?
אילן גילאון: רבאק, אני לא מאמין שאני חי פה.
אילן גילאון: לכן, הפתרון איכותי, וזה ברור לגמרי.
אילן גילאון: אבל גם פתרון כמותי בדבר שהוא כפול ומכופל בבעייתיות שלו.
אילן גילאון: אני אקרא גם את זה, אולי זה מעניין: "הנתונים מצביעים כי שיעור יוצאי אתיופיה באשפוז הפסיכיאטרי גבוה מחלקם באוכלוסייה.
אילן גילאון: לצורך עם התמודדות עם מצב זה, משרד הבריאות ביצע וממשיך לבצע הכשרות לאנשי מקצוע בבתי החולים הפסיכיאטרים ובמרפאות הממשלתיות להכרת התרבות, וכלים לאבחון ולטיפול רגיש תרבותית, ובכלל זה להתמודדות עם הטראומה.
אילן גילאון: כמו כן, מועסקות שש עובדות סוציאליות".
אילן גילאון: " על פי כל דין, כל יחס, כל פרופורציה, זה דבר פשוט מטורף, וכשאתה שומע אותו אתה מאבד את היכולת שלך להגיד: לא יכול לדבר כזה.
אילן גילאון: כי אם דבר כזה יכול להיות, אז הכול יכול להיות.
אילן גילאון: לכן, גברתי, הטיפול כאן הוא משולב.
אילן גילאון: ברור שהוא קודם כל ברמה האיכותית, אבל גם ברמה הכמותית.
אילן גילאון: א יודעת, אני מטפל בהנגשה.
אילן גילאון: אם זה לא הנגשה, אז תהרגו אותי אני לא יודע מהי הנגשה.
אילן גילאון: אני רוצה להזהיר את כולנו.
אילן גילאון: בריאות הנפש, גברתי, וכדאי לומר את זה, זה דבר שהוא היום משותק.
אילן גילאון: בעוד 30 שנה 50% מהאנשים במדינת ישראל יהיו מוגבלים, ורובם יהיו בתחום בריאות הנפש.
אילן גילאון: אנחנו כל כך מפחדים מזה משום שכולנו על הספקטרום הזה כך או אחרת.
אילן גילאון: לכן, במצב החרדתי הזה לא טיפול הולם, בראש ובראשונה, במה שהוא החצר האחורית הכפולה והמכופלת?
אילן גילאון: תהרגי אותי, אני לא מבין.
אילן גילאון: לכן, באתי לכנס את הוועדה ולצאת מכאן עם דרישה מסודרת, לוח זמנים, תאריכים, איפה אנחנו הולכים לממש את מה שאומרים כאן, איך אנחנו לומדים את העניין, ואיך אנחנו מטפלים בזה.
נורית קורן: נכון, איך אנחנו בכלל מגיעים לזה.
נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.
קארין אלהרר: אילן, הנתונים שהבאת הם מזעזעים.
קארין אלהרר: אין מילה אחרת, אין לי סופרלטיב אחר, לתת לנתונים האלה.
קארין אלהרר: כל תחום בריאות הנפש, אני יודעת מדיונים שקיימנו בוועדה לביקורת המדינה, הוא תחום שמשרד הבריאות מבין שיש חסר מאוד מאוד גדול.
קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה מאוד מאוד ספציפית, בוודאי שהחסר הזה ניכר.
קארין אלהרר: גברתי, הרבה פעמים היכולת לתקשר או היעדר היכולת לתקשר עשוי כשלעצמו להביא לבעיה התנהגותית ולבעיה נפשית.
קארין אלהרר: דמייני לעצמך מצב שבו את מדברת ואין מי שמבין אותך.
קארין אלהרר: בעגה של הרחוב אומרים: אפשר להשתגע, ואתה באמת משתגע.
קארין אלהרר: אני לא אתפלא אם לא מעט מהאנשים התחילו במצב טוב יחסית, סביר יחסית, אבל עם מי יחלקו?
קארין אלהרר: עם מי ידברו?
קארין אלהרר: באמת אי-אפשר להבין את הדבר הזה.
קארין אלהרר: התשובה של השר היא תשובה מחפירה כי, ראשית, הנתונים היבשים הם נתונים מזעזעים שאי- אפשר לחיות איתם ואי-אפשר לעבור הלאה.
קארין אלהרר: מעבר לזה, גם ההתייחסות הכללית.
נורית קורן: אנחנו לא עוברים, ולכן אנחנו מקיימים את הדיון היום.
קארין אלהרר: מדברים על קהילת יוצאי אתיופיה.
קארין אלהרר: לא כולם הם ילידי אתיופיה, וצריך לדעת לתת את המענה שמשלב בין מענים ייחודיים שמפנים את המענה הספציפי לאדם שלא יודע את השפה לבין מענים שהם אינטגרטיביים לאנשים שנולדו בארץ, ישראלים כמו כל אחד מאיתנו כאן.
קארין אלהרר: זו נקודה שמבקר המדינה מדבר עליה כבר.
קארין אלהרר: הוא עושה ממש העתק-הדבק לדוחות ישנים, שום דבר לא השתנה מאז.
קארין אלהרר: הוקמו ועדות שרים ונכתבו אין ספור תוכניות, אבל במעשה - - -
נורית קורן: נכון שיש החלטות ממשלה והכול, אבל אנחנו כאן ככנסת חייבים לבוא ולקחת את כל החלטות הממשלה ולראות אם אכן הן יושמו.
נורית קורן: מצד שני, אנחנו חייבות לפעול בצורה אחרת כחברה כדי לשנות סטיגמות והתנהלות.
נורית קורן: זה מה שצריך לעשות, גם את וגם אילן.
נורית קורן: אנחנו ביחד מובילים דברים אחרים בשדולה של אנשים עם מוגבלות, וזו סוג של מוגבלות חברתית.
אילן גילאון: איזה "סוג"?
אילן גילאון: זה מוגבלות, אחת משלוש המוגבלויות.
נורית קורן: אני לא רוצה לתת סטיגמה פה בגלל אני אומרת שזה איזה סוג של מוגבלות חברתית שאנחנו צריכים לפתוח אתה.
אילן גילאון: לא, זה לא סטיגמה.
אילן גילאון: יש שלוש סוגי מוגבלויות: פיזית, מנטלית ונפשית.
נורית קורן: אני רוצה לפתוח את זה.
קארין אלהרר: גברתי, העובדה שאת מכהנת כיושב-ראש ועדת משנה שהיא ספציפית לנושא מאפשרת לקיים מעקב שוטף אחר הדבר הזה.
נורית קורן: ברור, נעשה את זה.
קארין אלהרר: גברתי, מניסיון, באים פעם ראשונה תמיד עם תשובות מעצבנות.
קארין אלהרר: בפעם השנייה אפשר חצי לשמוע, ובפעם השלישית והרביעית התשובות כבר טובות יותר.
קארין אלהרר: זה עניין של עקביות.
נורית קורן: אומנם הוועדה לא התכנסה הרבה בתקופה האחרונה, אז קודם כל, אני רוצה להודות לך, אילן, שהעלית את הנושא הזה.
אילן גילאון: להודות לחברים כאן שהעלו את הנושא הזה.
נורית קורן: באמת להודות להם.
נורית קורן: הם פעילים חברתיים וזה נושא חשוב.
נורית קורן: צר לי שזה לא עלה לפני שנה.
נורית קורן: אנחנו כבר שנתיים מאז הרפורמה, חבל שזה לא עלה.
נורית קורן: אבל טוב שזה עלה עכשיו ואנחנו נטפל ונעקוב אחרי זה.
נורית קורן: אפילו אבקש כל שלושה חודשים שתהיה לנו ישיבת מעקב, לפחות בנושא זה כי זה הנושא הכי קריטי.
נורית קורן: יש עוד הרבה דברים אבל הם קצת פחות או יותר נכנסו לאיזה מסלול, ואנחנו נטפל בהם.
נורית קורן: משרד הבריאות, אילן הציג לפנינו נתונים כל כך כואבים שהוא קיבל משר הבריאות.
נורית קורן: אני מאמינה שכל המכתב הזה עומד לפניך.
אילן גילאון: כן, מכתב רשמי.
אילן גילאון: את שר החינוך הייתי צריך לשאול כמה סטודנטים לפסיכיאטריה יש שהם דוברי השפה.
נורית קורן: אני אוציא מכתב לשר החינוך בנושא הזה של כמה סטודנטים יש.
נורית קורן: אנחנו יודעים שיש את הקשיים של כולם.
נורית קורן: יכול להיות שזה מקצוע לא סקסי במיוחד כי אין מקומות.
אילן גילאון: זה כל כך סקסי שכנראה קשה לאתיופים להתקבל בו.
קארין אלהרר: עשינו בדיקה, ודווקא במערכות הממשלתיות מאוד מאוד קשה לקהילת יוצאי אתיופיה להשתלב, וזו הבעיה הקשה.
נורית קורן: למרות ההעדפה המתקנת?
קארין אלהרר: למרות ההעדפה המתקנת.
<קריאות: סליחה, אין לנו שום בעיה להשתלב.
קארין אלהרר: לא אתם, הבעיה היא לא בכם.
קארין אלהרר: זה המערכת, ממש לא אתם.
נורית קורן: הבעיה היא לא אתם, המערכת.
נורית קורן: אנחנו ממש לא נמצאים במקום הזה ואל תחשדו בנו אפילו.
נורית קורן: אנחנו דיברנו על המערכת.
קארין אלהרר: אם הובנתי - - -
<קריאות: אנחנו נשמח לתת תשובה על השאלה שלכם.
נורית קורן: אתן פה לכולם לדבר.
נורית קורן: אני מבקשת כרגע כדי להמשיך את הדיון ולהעלות אותו עוד שלב לשמוע את משרד הבריאות, בבקשה.
<דני בודובסקי: שלום, שמי דני בודובסקי.
<דני בודובסקי: לפני שאמשיך, אפתח בברכה האתיופית מסורתית שאומרת: - - -.
<דני בודובסקי: זאת אומרת, שאלוהים ייתן לך בריאות בשמי.
<דני בודובסקי: אני אומר את זה גם בתוקף היותי כעובד סוציאלי שעבד שנים רבות עם יוצאי אתיופיה בשנות השמונים ובשנות התשעים והייתי מעורב במיזמים ובפרויקטים מאוד ייחודיים שעסקו בשילוב ובקידום ובחיזוק התרבות ובעבודה דווקא עם זקני העדה שהם השמגלוץ.
<דני בודובסקי: אני עכשיו בתפקיד שאיננו קשור לעדה, אבל ליבי שם.
<דני בודובסקי: אני יכול לומר שמבפנים עם כל הקשיים נעשים מאמצים רבים, ואני אפרט.
<דני בודובסקי: ראשית, יש החלטת ממשלה 609 בנושא של שילוב יוצאי אתיופיה.
<דני בודובסקי: בהחלטה הזו משום מה, ואני לא יודע למי להפנות את האצבע, נושא בריאות הנפש הודר.
<דני בודובסקי: אין מענה במסגרת החלטת 609 לנושא בריאות הנפש על אף חשיבות הנושא.
<דני בודובסקי: נושא שני, עובדים יוצאי אתיופיה.
<דני בודובסקי: צריכים להבין, כמו שאמרת מאוד נכון, קהילת יוצאי אתיופיה מאוד מורכבת ומגוונת.
<דני בודובסקי: יש ותיקים, יש חדשים, יש עולים שהגיעו מאזורים שונים.
<דני בודובסקי: חלק מהאנשים זקוקים לאותו תהליך של גישור ותרגום, חלק דורשים גם בשיחה בעברית התייחסות רגישת תרבות.
<דני בודובסקי: כאמור, לזה יש פתגם אתיופי נהדר שאומר: את היבלית של הארץ תחרוש בשור של אותה הארץ.
<דני בודובסקי: זאת אומרת, האחריות של המערכת היא לתת את אותו טיפול שמותאם לאדם, וזה נכון גם ליוצאי אתיופיה וזה נכון גם לגבי כל אדם אחר.
<דני בודובסקי: חלק מהעבודה יכולה להיעשות וחשוב שתיעשה על-ידי מטפלים כמו כל מטפל אחר.
<דני בודובסקי: חלק אחר נוגע, וזו סוגיה נפרדת, לשילוב של יוצאי אתיופיה במקצועות בריאות.
<דני בודובסקי: זו סוגיה מאוד חשובה.
<דני בודובסקי: כמשרד אנחנו כמהים, ואני חוזר ומדגיש כמהים, לקליטה של עובדים יוצאי אתיופיה בין אם זה במקצועות רופאים, והיום יש 14 רופאים, אבל אין אף רופא שפנה למקצוע הפסיכיאטריה, לצערי, והלוואי.
קארין אלהרר: כמה משולבים במשרד הבריאות?
נורית קורן: אומרת לי כאן מנהלת הוועדה שהיתה לנו ישיבה במאי בנושא הזה, וביקשנו ממשרד הבריאות שייתן תוכנית מסודרת על מצב התחלואה, הצרכים, שירותים קיימים, אופני התמודדות נוספים ויישומם.
נורית קורן: כלומר, בכל מה שקשור בנושא בריאות יוצאי אתיופיה התקיים פה דיון ביום 16 במאי 2017.
נורית קורן: אנחנו כבר נמצאים אחרי חצי שנה אחרי, וכאן אומרים לי ששום דבר לא התקבל.
נורית קורן: תרשום לפניך.
נורית קורן: אני לא יודעת בדיוק, אבל אני אפנה מכתב.
<דני בודובסקי: אני רשמתי את הדברים, ואני אתן - - -
נורית קורן: תרשום בפניך.
נורית קורן: אנחנו מצפים שתוך שבועיים יגיע אלינו מסמך מסודר.
נורית קורן: אני מבקשת שתפנו גם למנכ"ל.
נורית קורן: תזכירי לי בסוף בסיכום
<דני בודובסקי: אני רוצה שוב להביא כמה עובדות.
<דני בודובסקי: בתחום של העבודה הסוציאלית אנחנו כמהים לקבל אנשים.
<דני בודובסקי: כל עובד סוציאלי מקרב יוצאי אתיופיה שירצה להשתלב בתוך המערכות האלה מוזמן לפנות אליי אישית להתקבל.
<דני בודובסקי: כל הזמן יוצאים מכרזים, גם פומביים, כדי לקלוט.
<דני בודובסקי: אין מניעה.
נורית קורן: אם אתם לא תיזמו, לצערי הרב, אף אחד לא יפנה אליכם.
נורית קורן: כשאני רציתי שיהיו שופטים מבני העדה, אני פניתי לאברהם נגוסה ולכל מיני אנשים שמכירים ונמצאים בתוך הקהילה כדי להביא את האנשים.
נורית קורן: אנשים לא באו לבד.
נורית קורן: עשיתי את זה גם בכל ריאיון שלי.
נורית קורן: אם אתם לא תיזמו, אם אתם לא תלכו לבית ספר לרפואה או לקהילה או ליום סטודנטים ותגידו לאנשים: בואו, אנחנו נעזור לכם להתקבל ונסייע לכם בכל השלבים כדי שיהיו, אז זה לא יקרה.
נורית קורן: אתם חייבים לעשות את זה.
נורית קורן: היה פה דיון, ואני מאמינה שגם היה דיון לפני כן, ועד עכשיו לא קרה כלום.
נורית קורן: את אומרת מ-2014 מבקר המדינה אומר?
קארין אלהרר: יש גם דוחות קודמים.
נורית קורן: לפני, אז אתם חייבים ליזום
<דני בודובסקי: אני רק רוצה לציין, שלצערי אני אומר שבקרב יוצאי אתיופיה העובדים הסוציאליים שהם עובדים איכותיים מאוד מעדיפים, לצערי, בהרבה מקרים לא להגיע לתחום של בריאות ובריאות הנפש, והיינו שמחים.
נורית קורן: יש סיבה.
<דני בודובסקי: הסיבה היא, בין השאר, המשכורות ותנאי העבודה הקשים.
<דני בודובסקי: זה משהו כללי, זה לא קשור.
<דני בודובסקי: נושא של פסיכולוגיה - שם יש חסמים לא מועטים.
<דני בודובסקי: יש לנו שתיים כש-50% לפחות מהפסיכולוגיות נמצאות פה, והן יכולות לדבר על הפצעים.
<דני בודובסקי: 100% פסיכולוגיות נמצאות והן יכולות לדבר על הקשיים והן תדברנה בעד עצמן.
קארין אלהרר: אולי הן יספרו לנו למה אין יותר מהן.
<דני בודובסקי: שוב, חשוב להדגיש שבמהלך השנים האחרונות אנחנו כן קיימנו הכשרות לעובדים יוצאי אתיופיה, בין השאר, עם אשר רחמים שיושב כאן לידי והוא ידבר ויציג את הדברים.
קארין אלהרר: מה תפקידו?
<אשר רחמים: אני עובד סוציאלי קליני ואני עובד במרכז הישראלי לטיפול בפסיכו-טראומה.
<אשר רחמים: אם יורשה לי אני אוכל להציג.
<דני בודובסקי: נעשות פעולות.
<דני בודובסקי: נעשתה גם הכשרה במסגרת אוניברסיטת תל אביב בנושא התמודדות עם אתגרי השונות התרבותית.
<דני בודובסקי: התשובה היא לא תמיד.
<דני בודובסקי: לנושא הזה יש המשך של הכשרות.
<דני בודובסקי: ככל שניתן ואפשר יהיה לקלוט עובדים יוצאי אתיופיה, המערכת מאוד תשמח.
<דני בודובסקי: בנושא של קהילה, צריך לזכור שבתחום של הטיפול המרפאתי, האחריות כמו שאמרתם נכון, עברה לידי קופות החולים ויהיה חשוב לשמוע מהם על הפעולות שהן עושות כי הפעולה נעשית בתוך מרפאות של קהילה.
נורית קורן: בסדר, אז תיכף נשמע גם את קופות החולים.
נורית קורן: אבל בואו נשמע את הפסיכולוגיות.
קארין אלהרר: אני רק רוצה לדעת האם לאדוני יש נתונים לגבי כמות יוצאי קהילת אתיופיה שמשולבים במשרד הבריאות בתפקידי הנהלה ובתפקידים ביצועיים.
נורית קורן: זה לא קשור לבריאות הנפש.
קארין אלהרר: זה מאוד מאוד קשור.
<דני בודובסקי: אני יכול לדבר בשם בריאות הנפש כי המטה הוא מאוד מצומצם.
<דני בודובסקי: בנושא המשרד, אני יודע שיש שילוב.
נורית קורן: אנחנו מדברים במטה בריאות הנפש, ולדעת כמה באמת עובדים יש במשרד הבריאות ואיפה הם מוצבים כדי שנוכל לייעל את העניין, וגם לראות.
נורית קורן: אולי צריך לפנות למנכ"ל שיעשה פה איזושהי פעולה.
<קריאה: אין במטה.
קארין אלהרר: מה מפתיע.
<קריאה: יש עובדת ניקיון.
נורית קורן: אני רק מבקשת, תתאפקו.
נורית קורן: ניתן לכולכם.
<יפית טדלה: קוראים לי יפית טדלה ואני מתמחה לפסיכולוגיה באחד מבתי החולים הפסיכיאטריים במרכז הארץ.
<יפית טדלה: אני לא מגיעה מטעמו, ולכן אני לא מציינת.
<יפית טדלה: אני רוצה להגיד הרבה דברים כי הנושא הזה חשוב ומשמעותי עבורי, ואני פוגשת אותו כל יום.
<יפית טדלה: אבל אני אנסה להתמקד.
<יפית טדלה: בשלב הראשון, מבחינת השילוב של יוצאי הקהילה בבריאות הנפש יש את התחום הפסיכיאטרי והתחום הפסיכולוגי.
<יפית טדלה: אתם יודעים מה הנתונים כרגע.
<יפית טדלה: אני יכולה להגיד שמבחינת רפואה יש היום שמונה רופאים ברחבי הארץ, 16 סטודנטים שנמצאים באוניברסיטאות.
<יפית טדלה: אני אישית לא מכירה אף אחד שבחר או רוצה או נמצא כרגע בהתכווננות לפסיכיאטריה, וזו שאלה.
<יפית טדלה: אני לא יכולה לענות למה אין התכווננות לפסיכיאטריה.
<יפית טדלה: אני כן יכולה להגיד שבפסיכולוגיה תהליך ההכשרה עד שנכנסים לעבוד הוא תהליך קשה, מפרך, ארוך, מלא חסמים, והרבה פעמים יש המון שיקולים של: אני בת 33 היום, והיום אני עדיין מתמחה שמרוויחה פחות משכר המינימום.
<יפית טדלה: לכן, זה באמת מאתגר וקשה להשתלב בתחום.
<יפית טדלה: מעבר לזה, יש היום סטודנטים וסטודנטיות בפסיכולוגיה שרוצים להשתלב במהלך הדרך בטיפול וגם הם היו בקשיים של כאלה שצריכים להמתין כמה שנים להתמחות.
נורית קורן: האם זה החסמים הרגילים שיש לכל אחד או שלכם יש מעבר?
<יפית טדלה: לא, זה אותם יחסים.
<יפית טדלה: שוב, מדובר בבריאות הנפש, ואני מציגה משהו שהוא בכלל לכל הפסיכולוגים.
<יפית טדלה: אבל בקבוצות מיעוט הקושי הזה הוא הרבה יותר מורגש, וזה משמר איזשהו סטטוס קוו שלא משתנה - שמי שייגש לתחום הזה הוא מראש יהיה מישהו שמגיע מעמדה עם יותר תמיכה ויותר כחות.
<יפית טדלה: זאת אומרת, זה שווה לכולם.
<יפית טדלה: אבל בקבוצות מיעוט צריך מענה, התאמות והגמשה של דברים כדי לעודד כן אנשים - זה מבחינת אנשי הטיפול בשטח.
<יפית טדלה: מעבר לזה, אני כן רוצה להתייחס למספר הזה שניתן לנו של 637 מאושפזים כרגע כשבמהלך השנים זה הולך ועולה.
<יפית טדלה: אני פונה למשרד הבריאות ומבקשת ומזמינה לבדוק מה הנתון הזה אומר.
<יפית טדלה: כמה צעירים, כמה מבוגרים, כמה מהם חזרו לאשפוזים, מה אורך האשפוזים, מה האבחנות שהתקבלו.
נורית קורן: אנחנו נבקש את כל הנתונים האלה
אילן גילאון: דבר אחד הוא נתון כאן, אני אגיד לך.
אילן גילאון: לפחות אלה שאינם ילידי אתיופיה - - -
<יפית טדלה: את זה אני יודעת, החלוקה הזו קיימת.
<יפית טדלה: אבל מעבר לזה, כמה מהאשפוזים האלה הם חוזרים, כמה האשפוזים האלה הם נוער, כמה מבוגרים, מה אורך האשפוזים.
<יפית טדלה: צריך לנתח את הנתונים האלה כדי להבין מה הם אומרים ולהסיק מזה מסקנות כי את המספר הזה אנחנו לא מבינים.
<יפית טדלה: אישית קשה לי לומר משהו על המספר הזה, מעבר שהמצוקה היא גדולה.
נורית קורן: אנחנו נבקש ממשרד הבריאות פילוח של כל הנתונים האלה.
<יפית טדלה: בתור מישהי שהתמחתה שנתיים בתוך מחלקה סגורה לנוער, המצב בבריאות הנפש הוא קשה ולא פשוט ויש המון פערי שירות.
<יפית טדלה: המחלקות הסגורות הן מיון תמידי.
<יפית טדלה: הלחץ הוא אדיר, העומס הוא קשה, היכולת לתת מענה אידיאלי באמת הוא מאוד קשה.
<יפית טדלה: ואז יוצאי הקהילה או קבוצות מיעוט שהצורך להתגייס עבורם ולתת מענה הוא הרבה יותר גדול, ודורשים כי יש גם פערי שפה, גם פערי תרבות, מוביל למצב שהם נופלים בין הכיסאות.
<יפית טדלה: לאורך כל הספקטרום של המענה הטיפולי יש פערים.
<יפית טדלה: אבל מבחינתי אני חושבת שצריך להתמקד כרגע במענה בתוך המחלקות האשפוזיות.
<יפית טדלה: יכול להיות שחלק מהאשפוזים של הנוער הם תוצאה של קשיים במענה הסוציאלי של לפני כן.
<יפית טדלה: אני אישית מכירה כן טיפולים של נערים ונערות שמגיעים ולא קיבלו טיפול של תרופות מכיוון שהמצוקה הגיעה למצב כל כך קשה שמצריכה אשפוז מכיוון שבתהליך המענה לא היה מספיק טוב, וגם את זה צריך לנסות ולהבין.
<יפית טדלה: אני מכירה את העבודות של הכשירות שנעשית על-ידי אשר רחמים המכובד.
<יפית טדלה: אני כן יודעת שיש ניסיון ומענה.
<יפית טדלה: יחד עם זו, המדיניות הכללית של האקדמיה היא כזו שרוב הרופאים והפסיכולוגים שעוברים את דרך ההכשרה לא פוגשים את הנושא הזה כחלק מובנה מתהליך ההכשרה שלהם.
<יפית טדלה: לצורך העניין, אם נסתכל בארצות הברית אז כבר לפני 30 שנה יש כבר קורסים סמסטריאליים שמתייחסים לכשירות רב תרבותית ונגישות וידע ואז הם יודעים לבוא ולהגיד מה אני לא יודע ולאן אני ניגש כשיש לי קושי.
<יפית טדלה: זה משהו שהוא ברמת המדיניות גם של משרד הבריאות וגם של האקדמיה, וצריך לחשוב איך מקדמים את זה.
<יפית טדלה: לא רק יוצאי הקהילה, אלא בכלל רופאים ופסיכולוגים באשר הם צריכים להיות נגישים ורגישים ולהבין גם לאן הם פונים במידה והם נתקלים בקשיים.
<טלי סמני: שמי טלי סמני, ואסיים בעוד חודשיים את ההתמחות הקלינית שלי בשעה טובה.
<קריאה: בפסיכולוגיה.
נורית קורן: באמת בשעה טובה.
נורית קורן: אני מקווה שיהיה לך מקום לעבוד מיד.
<טלי סמני: בוא נראה כמה תשלמו - סתם.
אילן גילאון: זו שאלה טובה.
<טלי סמני: אני לא אציין את בית החולים בו אני עובדת, אבל גם בית חולים פסיכיאטרי גדול.
<טלי סמני: הוא שונה מיפית.
<טלי סמני: אנחנו חברות טובה ויש לנו פרספקטיבה שונה.
<טלי סמני: אני לא אחזור על הדברים שהיא אמרה, אבל כן ארצה להשלים שני דברים שהם חשובים בעיניי: אחד, יש את ההכשרות האלה שמתקיימות, אפילו נכחתי אחת.
<טלי סמני: לטעמי, לא נעשים מספיק מאמצים להביא אנשי בריאות.
<טלי סמני: בקמפוס שאני נמצאת בו אני חושבת שהייתי אחת שייצגה את הקמפוס.
<טלי סמני: זה לא כי הנושא לא מוכר לי, אלא כי היה חשוב לי להגיע ולשמוע את הדברים גם מאנשים יותר ותיקים ממני בתחום וגם לתת את in put שלי.
<טלי סמני: אני חושבת שזה נושא שצריך להיות מטופל, וכך גם דיברנו בינינו עם דני.
<טלי סמני: הדבר השני שאני יכולה לומר זה שהעניין של אשפוז יתר, ובאמת אני מסכימה עם יפית שצריך להסתכל על המספרים, וזה לא רק פסיכוזות וזה לאל רק סכיזופרניות של מאושפזים, יש ספקטרום מאוד מאוד רחב של בעיות נפשיות.
<טלי סמני: התחושה שעולה לי הרבה פעמים זה - אחת, שהאופציות בקהילה לא ממוצות ומתגלגלים מהר מדי לפתחם של אשפוזים פסיכיאטריים.
נורית קורן: כי זה יותר קל.
<טלי סמני: אשפוז הוא לא מקום פשוט להיות בו.
<טלי סמני: אני עובדת במחלקת ילדים ועד כמה שהמחלקה שלנו מכילה ומבינה ומכילה המון אנשי מקצוע ויש אפילו רגישות תרבותית איזושהי, אני חושבת שזה לא המקום האידיאלי לילד לצמוח בו, ודאי כשזה כל כך רחוק מהתרבות שמגיעים ממנה.
<טלי סמני: אני חושבת שהפתרונות בתוך הקהילה לא ממוצים.
<טלי סמני: אני רוצה להתייחס לאוכלוסייה הבוגרת יותר.
<טלי סמני: הנתונים שאני מכירה, לפחות מהרגע שאני הגעתי לבית החולים שזה כמעט לפני שנה, בין שליש למחצית ממחלקת מבוגרים הם יוצאי אתיופיה.
<טלי סמני: אני חושבת שזה נתון מחריד שמעלה שאלה.
<טלי סמני: אם אני מצמצת לרגע לפסיכוטים שבהם, הרבה מהם זה על שימוש באלכוהול ובסמים.
<טלי סמני: את זה אי- אפשר לנתק ממדינות רווחה וממסגרות חינוך.
<טלי סמני: זאת אומרת, זה לא רק רפורמה בבריאות הנפש שצריכה לדון בדבר הזה.
<טלי סמני: זו צריכה להיות תוכנית מוסדרת של כל האוכלוסיות, ובאמת יש את החלטת משרד הבריאות 609.
<טלי סמני: אני לא ראיתי דיין שהוזרמו איזשהם תקציבים, אני בכלל לא רואה שמדברים על בריאות הנפש בהקשר של ההחלטה הזו.
<טלי סמני: יש את התוכניות של הדרך החדשה והתקציבים שנשפכים.
<טלי סמני: אני לא רואה אותם מיועדים להפקה של תוכניות חדשות, נהפוך הוא.
<טלי סמני: אני רואה בהרבה מאוד רשויות איך משחזרים וממחזרים תוכניות עבר שלא מותאמות לאוכלוסייה.
<טלי סמני: יש גידול קבוע וגדול של ילידי הארץ שזה מענה אחר ממי שעלה מאתיופיה, לעומת אלה שממשיכים לעלות לארץ כשזה מענה אחר ממי שעלה בשנות השמונים.
<טלי סמני: התפיסה של הקהילה הזו כקהילה הומוגנית היא תפיסה שגויה, והיא לא מאפשרת מענה נכון.
<טלי סמני: התקציבים מוזרמים למקומות לא טובים ולא נכונים ולא משפרים את תמונת המצב שיש לנו ב-2018.
נורית קורן: הארתם את עינינו.
נורית קורן: אני מאוד גאה בכן, דיברתן באמת כל כך יפה.
נורית קורן: רק שתהיה לכן דרך צלחה בהמשך.
אילן גילאון: למה שלא ידברו יפה?
אילן גילאון: מה, הן חברות כנסת?
<קריאה: השאלה היא לאן זה יוביל.
<קריאה: המבחן יהיה מבחן התוצאה.
נורית קורן: נשמע עכשיו את הפעילים ואחר כך לשאר המשרדים.
נורית קורן: יאיו אברהם, בבקשה.
נורית קורן: תגיד לנו באיזה תפקיד אתה ומה אתה עושה.
<יאיו אברהם: שלום לכם.
<יאיו אברהם: אני יאיו אברהם.
<יאיו אברהם: התפקיד שלי הוא אזרח מדינת ישראל.
<יאיו אברהם: אל תתייגו אותי, אני שום נציג.
<יאיו אברהם: אל תנסו לשלב אותי, אני משולב אני לא צריך שום דבר.
<יאיו אברהם: אל תבלבלו את השכל.
<יאיו אברהם: סליחה, על השפה.