GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת מימון: על אף האמור בסעיף 27, הוועדה רשאית, לבקשת בעל רישיון, לפטור אותו באופן מלא או חלקי מהוצאת בטוחות כאמור בסעיף 27, וכן לקבוע תנאים לפטור כאמור או להורות על הוצאת בטוחה אחרת או כל דרישה אחרת, אם שוכנעה, מטעמים מיוחדים שיירשמו, כי יש קושי של ממש לרשום משכנתה או כי יש טעמים אחרים שיירשמו המצדיקים זאת וכן שוכנעה כי בעל הרישיון נקט בכל האמצעים שעומדים לרשותו לרישום משכנתה לפי הוראות סעיף 27.
<ענת מימון: קבעה הוועדה פטור מלא או חלקי כאמור בסעיף קטן (ג), יהיה הפטור לתקופה שלא תעלה על שנתיים.
<ענת מימון: ואולם, לעניין פטור חלקי רשאית הוועדה להאריכו בתקופות נוספות שלא יעלו על שנתיים כל אחת.
<ענת מימון: הועדה תקבל את החלטתה כאמור בסעיף קטן (ג) לאחר ששמעה את נציגי הדיירים או מי מטעמם, ותמסור את ההחלטה בכתב לבעל הרישיון ולוועד הדיירים, אם קיים, או לנציג מטעם הדיירים.
<ענת מימון: בקצרה.
<ענת מימון: חקיקה ראשית לעולם לא יכולה לתת פתרון לכל קשת המצבים שיכולים להתעורר, במיוחד במצב כזה שהשטח כבר קיים, הבתים קיימים.
<ענת מימון: יש לנו כאן מגוון של מצבים.
<ענת מימון: הפתרון שנתנו, כדי לאפשר את המשך החקיקה, אנחנו לא רוצים שבעיות במספר בתים בודדות יעצרו את כל החקיקה הזאת ולכן תוקם ועדת חריגים בה ישבו אנשי מקצוע.
<ענת מימון: לוועדה הזאת תהיה סמכות לתת פטור.
<ענת מימון: תהיה לה סמכות גם לקבוע בטוחות אחרות שהיא תראה לנכון.
<ענת מימון: היא תצטרך לשבת ולבחון כל מקרה לגופו.
<ענת מימון: מה שאנחנו לא יכולים לעשות כאן, היא תצטרך לעשות בשטח.
<ענת מימון: לכן מבחינתנו זה אמור להיות הפתרון לכל הבעיות שאתם מעלים כאן באופן פרטני.
<ענת מימון: שימו לב שאין לה סמכות לפטור באופן תמידי לצמיתות מהבטוחות אלא כל פעם זה יהיה פטור לשנתיים.
<ענת מימון: כמובן שבוועדה, לבקשתכם, יש משקיפים גם מטעם הבתים וגם מטעם הדיירים.
<ענת מימון: היא כמובן חייבת לנמק את החלטתה.
<ענת מימון: זה מבחינתנו הפתרון.
<ענת מימון: ישבנו עם המשרדים וחשבנו שזה הפתרון הכי טוב שאפשר להציע למצבים שעל.
טלי פלוסקוב: אני רואה שפחות או יותר יש הסכמה על זה.
<נגה רובינשטיין: מהנוסח שהופץ ביום ראשון עד הנוסח שהופץ אתמול יש שני שינויים שמחמירים את הקריטריונים בהם פועלת הוועדה.
<נגה רובינשטיין: קודם כל, הוספה המילה "מטעמים מיוחדים".
<נגה רובינשטיין: למה נדרש השינוי הזה?
<נגה רובינשטיין: הרי הוועדה הזאת צריכה שיקול דעת כדי לפתור בעיות שגם כך הן קשות ומכבידות.
<נגה רובינשטיין: גם בסיפא נאמר "וכן שוכנעה כי בעל הרישיון נקט בכל האמצעים שעומדים לרשותו לרישום משכנתה לפי הוראות סעיף 27".
<נגה רובינשטיין: הרי זאת ברירת המחדל שהיא גם טובה לבעלי הבתים.
<נגה רובינשטיין: מדוע נדרשו שתי התוספות האלה?
<ענת מימון: כדי למנוע מצב שיגיעו לוועדה בסופו של דבר כל המקרים.
<ענת מימון: הוועדה היא במקרי קצה.
<נגה רובינשטיין: אבל למה להוסיף את האמצעים המיוחדים?
<ענת מימון: כי אם הוא צריך להסיר משכנתה אחרת כדי לרשום את המשכנתה הזאת, הוא צריך להראות שהוא עשה את המאמצים.
<נגה רובינשטיין: זה כובל את שיקול הדעת של הוועדה.
נורית קורן: זה לא כובל.
<קריאה: זה כובל את מי שבא לוועדה.
נורית קורן: חברים, הוועדה לא צריכה לדון בכל כך הרבה בקשות.
נורית קורן: היא צריכה להשאיר רק את מקרי הקיצון ואנחנו צריכים לעשות הכול שכל בעל דיור מוגן יעשה הכול לטובת הדיירים וגם לטובת עצמו.
<נגה רובינשטיין: הנקודה הנוספת.
<נגה רובינשטיין: בסעיף קטן (ה) יש זכות שימוע לנציגי הדיירים.
<נגה רובינשטיין: בהנחה שמדובר בפטור חלקי, כי ההתייחסות היא לסעיף קטן (ג), אין סיבה שלא תהיה גם זכות שימוע לבתי הדיור המוגן.
<ענת מימון: זה ברור.
<ענת מימון: אתם מגישים את הבקשה.
<ענת מימון: אתם פורסים את הטענות שלכם.
<נגה רובינשטיין: מתי ניתנת זכות לשימוע?
<נגה רובינשטיין: כאשר ניתן פטור או כאשר ניתן פטור חלקי.
<נגה רובינשטיין: נכון?
טלי פלוסקוב: לפני ההחלטה.
<ענת מימון: גם וגם.
<נגה רובינשטיין: לפני ההחלטה, אם נשמע צד אחד - - -
<ענת מימון: מגיש הבקשה הוא זה שמגיש.
<ענת מימון: לדיירים אין כאן מעמד כי הם לא פונים לוועדה.
<ענת מימון: הם מגיעים לוועדה כי בעל הבית פנה.
<ענת מימון: בעל הבית הוא זה שפורס את הטענות שלו בפני הוועדה.
<ענת מימון: זאת זכות השימוע שלו.
<נגה רובינשטיין: אבל אני לא מדברת רק על שלב הגשת הבקשה.
<נגה רובינשטיין: לפני קבלת החלטה.
<נגה רובינשטיין: ככל שיש החלטה שדוחה - - -
טלי פלוסקוב: הכוונה שלך לתגובה?
<רני נויבואר: כאילו הוועדה תבוא ותאמר שבכוונתי לדחות אותך ואני מאפשרת לך זכות שימוע.
<רני נויבואר: אנחנו שמענו את בעל הרישיון לצורך העניין.
<רני נויבואר: ועדת החריגים שמעה את בעל הרישיון ויש לו את מלוא ההזדמנות לשטוח את כל טענותיו.
<רני נויבואר: הוועדה אומרת, תשמע, זאת התשובה שלי.
<רני נויבואר: עכשיו את אומרת, לא, אל תשיב לי, תגיד לי לפני שבכוונתך לדחות אותי.
<נגה רובינשטיין: אני אגיד לך מה מטריד אותי.
<רני נויבואר: מה הקשר לנציגי הדיירים?
<רני נויבואר: נציגי הדיירים ביקשו להישמע כי הם ממילא לא צד מעורב.
<רני נויבואר: הם כן צד מושפע והם מבקשים שיהיה בצורה מפורשת גם להם זכות להישמע לגבי בקשת בעל הרישיון כי הם הנפגעים הישירים, עלולים להיות הנפגעים הישירים כתוצאה מההחלטה ולפעמים באיזשהו מקום הם פונקציונליים והם רלוונטיים.
<רני נויבואר: את מבקשת שעכשיו בלי כל קשר נאפשר כרגע בחוק, נקבע שבעל הרישיון, כשהוא מבקש את הפטורים, תהיה לו זכות להישמע אחרי שכבר מסתמנת החלטה לגביו.
<נגה רובינשטיין: אני אגיד לך מה מטריד בתהליך הזה.
<נגה רובינשטיין: במקרה של פטור חלקי, אם תבוא ועדת החריגים, הרי מדובר כאן בעניינים כלכליים פיננסיים, תבוא הוועדה עם איזשהו פתרון שהוא פתרון לא מתאים, עם איזשהו פתרון שהעלויות שלו הן יותר גבוהות, נכון שהיא תבדוק את זה מול בית הדיור המוגן.
<רני נויבואר: הכול נכון.
<רני נויבואר: השיח צריך להיות שיח בריא, טוב ורלוונטי לכולם כמו שמתקיים כרגע סביב שולחן הוועדה.
<רני נויבואר: שיח טוב, בריא ורלוונטי זה הדבר הרלוונטי.
<רני נויבואר: אם הפטור הוא לא רלוונטי, הוא לא פטור רלוונטי ובוודאי שבעל הרישיון יכול לבוא ולומר שיש לו בעיה והפטור לא רלוונטי לו.
<רני נויבואר: אבל זה לא קשור כרגע.
<רני נויבואר: השיח הזה, לא נחוקק אותו.
<נגה רובינשטיין: אם את אומרת שמדובר בתהליך של שימוע רגיל, בסדר גמור.
<רני נויבואר: יש כללי שימוע, יש כללי צדק טבעי.
טלי פלוסקוב: עוד הערות.
<רני נויבואר: אנחנו רוצים להציע נוסח קצת אחר מהנוסח שהוקרא.
<רני נויבואר: ראשית, תיקון קטן.
<רני נויבואר: שר הרווחה הוא זה שיקים את הוועדה.
<רני נויבואר: בחקיקה לא נותנים לכתוב סביל אלא צריך לכתוב מי בעל התפקיד הרלוונטי.
<רני נויבואר: לצורך העניין תוקם ועדת חריגים במשרד הרווחה.
<רני נויבואר: שר הרווחה יקים את ועדת החריגים.
<רני נויבואר: יש לנו כאן איזושהי התלבטות שלנו.
<רני נויבואר: אנחנו חושבים שכרגע הסמכויות של הוועדה – וכאן זה מתקשר לאותו נושא של מתי הוועדה צריכה לקבל החלטות ומתי היא צריכה לדון.
<רני נויבואר: מבחינתנו, כמו שאמרה חברת הכנסת, אנחנו רוצים לראות את מקרי הקיצון.
<רני נויבואר: אני לא יודעת אם הקיצון, קיצון, קיצון, אבל המקרים שברור שוועדת החריגים הזו היא לא אלטרנטיבה לחובה והיא עכשיו מוסמכת לתת היתרים ופטורים ותנאים וכולי.
<רני נויבואר: אנחנו רוצים שזה יהיה מיוחד לאותם מקרים שאנחנו חושבים שהם רלוונטיים.
<רני נויבואר: הנוסח שאנחנו מבקשים שיהיה, אני רוצה להקריא אותו.
<רני נויבואר: אני מתייחסת לסעיף קטן (ג), מתי הוועדה מוסמכת לקבוע פטור וכולי.
<רני נויבואר: "על אף האמור בסעיף 27, הוועדה רשאית, לבקשת בעל רישיון, לפטור אותו באופן מלא או חלקי מהוצאת בטוחות כאמור בסעיף 27 – כמו החוק המוצע – לתקופה שלא תעלה על שנתיים".
<רני נויבואר: אנחנו לא חושבים שהמשמעות של הוועדה הזאת שהיא נותנת עכשיו פטורים שפתאום יש כביש עוקף לאורך זמן.
טלי פלוסקוב: אמרנו שזה מוגבל לשנתיים עם אפשרות הארכה.
<רני נויבואר: יש אפשרות לחדש.
<רני נויבואר: אנחנו רוצים משהו סופי.
<ענת מימון: שנתיים בסך הכול בלי אפשרויות הארכה.
טלי פלוסקוב: עוברות שנתיים.
טלי פלוסקוב: מה הפתרון למקרה שעיריית הרצליה לא מוכנה.
טלי פלוסקוב: מה יהיה?
<רני נויבואר: החלופה הראשונה הזו אומרת לפטור באופן מלא או חלקי.
<רני נויבואר: זה פטור.
<רני נויבואר: זאת חלופה של פטור.
<רני נויבואר: היא אומרת, דע לך, באופן מלא.
<רני נויבואר: המשמעות, החובה שבחוק איננה חלה לגביך.
<רני נויבואר: זאת אמירה מאוד מאוד חזקה.
<רני נויבואר: אנחנו לא חושבים שוועדת החריגים היא זו שצריכה להיות מוסמכת לבוא ולומר שיש פטור כללי.
<רני נויבואר: אם יש בעיה אמיתית, לצורך העניין אנחנו חושבים שכולם צריכים להיכנס לדרך המלך.
<רני נויבואר: אנחנו חוששים בגלל שאנחנו חושבים שגוף שהמקרקעין כרגע לא רשומים על שמו ובכלל בטאבו אין שיקוף לזה שיש לו זכויות במקרקעין, ויש לו דיירים והוא כבר הכניס דיירים ויש לו את ההתחייבויות, הוא צריך ללכת, לטרוח ולרשום את עצמו בטאבו.
<רני נויבואר: אנחנו לא חושבים שהוועדה הזאת נועדה לפטור לאורך זמן את הסוגיה, ליצור ביי פס לכל החקיקה הזאת.
טלי פלוסקוב: אני חושבת ששנתיים זה לא מספיק.
טלי פלוסקוב: הייתי נותנת עוד.
<נגה רובינשטיין: למה אי אפשר כל שנתיים לבצע את הבדיקה להפעיל שיקול דעת עם הטעמים המיוחדים שיירשמו?
טלי פלוסקוב: על זה היא מדברת אבל יחד עם זאת היא צודקת.
טלי פלוסקוב: מצד אחר זה יכול להיות פתרון לכל החיים ואני יודעת שכל פעם תבואו עוד שנתיים ועוד שנתיים ועוד שנתיים.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, אנחנו ניתן אופציה להארכה נוספת אבל עדיין היא תהיה מוגבלת.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שחמש שנים, להגדיל.
<נגה רובינשטיין: ואז מה יעשו אם העירייה מתנגדת?
טלי פלוסקוב: צריך לחשוב על בטוחה אחרת.
<נגה רובינשטיין: אבל זה לא נמצא בחוק.
טלי פלוסקוב: אנחנו נחשוב על זה.
<רני נויבואר: אנחנו מבקשים שההמשך של הסעיף יהיה כך: "וכן לאפשר, אם שוכנעה מטעמים שיירשמו, כי יש קושי של ממש לרשום משכנתה ליתן בטוחה אחרת המנויה בסעיף 27".
<קריאה: וכן לאפשר הוצאת בטוחה אחרת אם שוכנעה מטעמים שיירשמו כי יש קושי של ממש לרשום משכנתה וכולי.
<ענת מימון: אני לא רואה הבדל מהנוסח.
טלי פלוסקוב: מה שונה מהנוסח שהקראנו?
<ענת מימון: זה בדיוק אותו הדבר.
טלי פלוסקוב: תסבירו לנו מה השוני מההצעה שלנו.
<רני נויבואר: אני אקריא את הסוף כי יש בסוף גם נקודה.
<רני נויבואר: בעצם הוועדה רשאית לאפשר הוצאת בטוחה אחרת שלא קבועה כאן כאחד מהמסלולים.
<רני נויבואר: "אם שוכנעה מטעמים שיירשמו כי יש קושי של ממש לרשום משכנתה או ליתן בטוחה אחרת המנויה בסעיף 27".
<רני נויבואר: הוועדה הסתכלה וראתה שאי אפשר להביא את אחת החלופות שכרגע מנויות בחוק.
<רני נויבואר: "ואם שוכנעה כי בעל הרישיון נקט בכל האמצעים שעומדים לרשותו להוצאת משכנתה ראשונה לפי הוראות סעיף 27".
<רני נויבואר: המלים החשובות לנו הן "הבטוחה האחרת המספקת".
<רני נויבואר: כלומר, אנחנו לא כותבים בטוחות.
<רני נויבואר: אנחנו חושבים שוועדת החריגים, צריך להיות כאן בדיון משהו שהוא אלטרנטיבה ברמה מספקת.
<רני נויבואר: אנחנו לא אומרים משכנתה אופטימלית אבל אנחנו אומרים שהוא לא יכול להיות שלא תהיה אף בטוחה בהקשר הזה והבטוחה השנייה צריכה להיות מספקת מבחינתנו.
נורית קורן: הוועדה תאפשר לו לתת בטוחה אחרת מכל מה שיש בחוק.
<קריאה: מעבר לחוק.
<רני נויבואר: מה שיש בחוק, ברור שהוא יכול לבחור את מה שיש בחוק.
נורית קורן: ובעיניה זה נראה מספקת.
<מיקי פרנס: אני מרשת בית בכפר.
<מיקי פרנס: אני רוצה להתייחס לתיקון שהגברת מציעה והייתי לוקח את זה לכיוון ההפוך ממה שהיא אומרת.
<מיקי פרנס: אני חושב שלא רק שצריך לא להגביל את זה רק לשנתיים וגם לא לארבע, כי העובדה היא שאנחנו כבר כמעט ארבע שנים מנסים למצוא פתרונות ולא מוצאים.
<מיקי פרנס: אני לא חושב שיש קוסמים רבים בחוץ שלא נמצאים או לא דנו בזה בארבע השנים האחרונות שיצליחו בארבע השנים הבאות.
טלי פלוסקוב: אתה לא תוכל למצוא לי דרך אחרת לתת בטוחה בחמש השנים שנותנים לך?
<מיקי פרנס: כנראה שלא כי עד היום לא הצלחתי וגם את לא הצלחת להמליץ לי ולא אף אחד אחר.
טלי פלוסקוב: לא תוכל לעשות את זה באמצעות משכנתה.
<קריאה: לא באמצעות החוק.
<מיקי פרנס: שלא באמצעות החוק?
טלי פלוסקוב: אני נותנת לך חמש שנים למצוא לי עוד דרך.
<מיקי פרנס: אני מוכן להציע דברים אחרים אבל כנראה שלא כולם יתקבלו.
<מיקי פרנס: הנקודה שאני מציג היא בעייתית לשני הצדדים.
<מיקי פרנס: גם דייר שיבוא לחתום חוזה לא רוצה לדעת שהחוזה הזה קצוב לשנתיים ומי יודע מה יקרה בעוד שנתיים.
<מיקי פרנס: הוא רוצה לראות ביטחון.
<מיקי פרנס: דייר חדש שבא.
<מיקי פרנס: הוא לא רוצה לדעת שהוא חותם חוזה ובעוד שנתיים אולי החוזה מתבטל.
<מיקי פרנס: עד היום עם כל הרצון הטוב, הצענו הרבה רעיונות ומצאנו, כמו ישראלים טובים, לכל אחד מהרעיונות הרבה חסרונות.
<מיקי פרנס: לכן הגענו בחוק למשכנתה עם כמה חריגים של ערבות בנקאית.
<מיקי פרנס: אם הם יצליחו ואחד מהם יהיה אפשרי, זה בסדר, ואז לא יהיה צורך בוועדה, ואם יש צורך בוועדה, אז יש צורך בוועדה כל עוד יש צורך.
<מיקי פרנס: אי אפשר לקבוע היום כמה זמן יהיה הצורך.
טלי פלוסקוב: הוועדה נקבעה למקרים שאתה לא תוכל לפעול על פי החוק ולתת בטוחה לדייר.
<מיקי פרנס: נכון.
טלי פלוסקוב: הוועדה אומרת לך שהיא נותנת לך שנתיים זמן, היא בעצם נותנת לך פטור לשנתיים, ובשנתיים האלה תחפש פתרון.
טלי פלוסקוב: לא מצאת פתרון, גם אני חושבת ששנתיים זה לא מספיק.
טלי פלוסקוב: אני גם חושבת שצריך להגדיל את התקופה אבל עדיין אני לא רוצה להגיע למצב שכל מה שאנחנו היום עושים, זה דבר מיותר כי אז אתה כל פעם תגיע לוועדה ותבקש פטור.
טלי פלוסקוב: ואם כן, למה אנחנו מחוקקים כאן חוק?
<מיקי פרנס: ולמרות זאת, אם בסוף הפתרון יהיה שאז תהיה חובה להגיד בסדר, ערבות בנקאית, תמיד אפשר להגיד, הרי זה דובר כאן, והיו אנשים שתמכו בזה גם בהרבה שלבים עד שהבינו את המשמעויות.
<מיקי פרנס: אם המשמעות תהיה שכל מי שהעירייה שלו לא מסכימה לתת, יצטרך לתת ערבות בנקאית, יש סוג של אפליה בינינו, הדיור המוגן.
<מיקי פרנס: אני בצד הטוב, הנוח, אני אהיה מסודר כנראה אבל אחרים לא.
<מיקי פרנס: מצבי יהיה יותר טוב והם יצטרכו לקחת ערבות.
טלי פלוסקוב: אנחנו אמרנו כאן שיכול להיות שאנחנו נאלץ לעשות שינוי גם בתקנון העירייה כדי לראות איך אנחנו מחייבים את העירייה לא לסרב לכם.
<מיקי פרנס: יכולה להיות גם סיבה אחרת.
<מיקי פרנס: לכן כל עוד לא מצאנו פתרון, אני לא רואה סיבה להגבלה.
טלי פלוסקוב: לכן אני נותנת לך חמש שנים.
<מיקי פרנס: זו הגבלה.
טלי פלוסקוב: אני נותנת לך חמש שנים.
טלי פלוסקוב: זאת הגבלה כי אני רוצה שתפעל לפי החוק שאני מחוקקת.
<מיקי פרנס: אני רוצה לפעול אבל את ואני לא יודעים לעשות את זה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאתה הבנת אותי.
טלי פלוסקוב: אתה צדיק בעולם, בסדר?
טלי פלוסקוב: אתה רוצה לעשות הכול אבל יש גם אחרים.
טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת שאני כן רוצה להגביל.
טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת ואומרת ששנתיים זה לא מספיק אבל להגביל לחמש שנים לדוגמה, כאשר בחמש השנים האלה אנחנו נמצא פתרון.
טלי פלוסקוב: תן לי פתרון שלא מעוגן בחקיקה.
<מיקי פרנס: יש לי הצעה.
<מיקי פרנס: לא לפתרון אלא לניסוח ואני לא משפטן.
<מיקי פרנס: בתום שנתיים הוועדה תהיה רשאית, אם היא רואה שהמצב הוא כזה שפשוט יושב מולה לא צדיק ולא רוצה לפתור או משהו כזה, היא תהיה רשאית להגביל אותו בזמן.
<מיקי פרנס: אבל לא מראש שזה יהיה מוגבל בזמן.
<מיקי פרנס: אם נראה שהבעיה היא לא של עיריית הרצליה אלא של בעל הבית, זה משהו אחר.
טלי פלוסקוב: אני לא רוצה לחשוב מה יהיה אם אני אתן את האופציה הזאת.
<מיקי פרנס: למה?
<מיקי פרנס: לא הבנתי את ההערה.
טלי פלוסקוב: אני אסביר לך אחר כך.
<דורון ארנון: אני רוצה לחדד משהו שאני מבין שהוא פחות או יותר מוסכם, אבל רק לחדד אותו.
<דורון ארנון: גם בעיני ועדת החריגים צריכה לעסוק רק במקרים שהם מאוד חריגים.
<דורון ארנון: לכן, אם אנחנו יודעים כרגע על בעיה של רשויות מקומיות שיושבת כאן על השולחן הוועדה כבר שלוש שנים ואף אחד לא מצליח לפתור אותה, המקום לפתור את זה הוא לא בוועדת החריגים.
<דורון ארנון: ועדת החריגים בה ישבו שלושה אנשים עם כל הכבוד, לא יצליחו לפתור משהו שכאן שלוש שנים מתעסקים אתו ומסתובבים סביבו ולא פותרים אותו.
נורית קורן: הלוואי והיינו מסתובבים שלוש שנים.
<דורון ארנון: על הנושא הזה של רשויות מקומיות?
נורית קורן: אנחנו שבסך הכול זה שמונה בתים.
נורית קורן: חלק מהעיריות הסכימו.
נורית קורן: אנחנו ממשיכים בהליך מול העיריות ואנחנו נראה להן שאם הם נתנו לבנקים, הם צריכים לתת גם לדיירים.
נורית קורן: אנחנו ממשיכים.
נורית קורן: לא סיימנו.
נורית קורן: אנחנו ממשיכים לבדוק את זה.
<רון עוזרי: אני רוצה לציין שאלה לא רק הרשויות המקומיות אלא יש כאן גם הקדשים ציבוריים.
<רון עוזרי: אני מכיר את אחד הבתים, במקרה אני מנהל אותו, שהקרקע שם מעורבת, חלק הקדש ציבורי וחלק רישום.
<רון עוזרי: ביקשנו מהיועץ המשפטי שלנו שיסדר, ויש לי מסמכים על כך, את ההליכים להעביר מכאן לשם ואחרי כן להגיע לפרצלציה ובית משותף וכולי – ביקשנו לוחות זמנים לביצוע כדי שנדע היכן אנחנו עומדים והוא אומר שלאור הרשויות שהוא מכיר והדברים שתלויים בהם, אם הוא יצליח בשמונה שנים, זו הצלחה טובה.
<רון עוזרי: לכן אם כבוד היושבת ראש מציעה לשנות את המבנה, במקרה הגרוע הייתי מדבר על שתי קדנציות של חמש שנים.
טלי פלוסקוב: נחשוב עליה.
עוזי לנדאו: כאשר מדובר על ועדת חריגים, אני יכול לומר מניסיון גם מהצד הזה וגם מהצד הזה, התרופה לעתים יותר קשה מן המחלה שהיא באה לרפא.
עוזי לנדאו: צריך לקיים דיון בין ארבעה אנשים, צריך שיהיו שם משקיפים ואפרופו המשקיפים, אני מבקש כאן להוסיף נציג של מלכ"רים משום שהמספר הגדול ביותר של בתי דיור מוגן, רוב בתי הדיור המוגן לא יהיה בהכרח מלכ"רים.
<קריאה: נכון להיום זה משען ומשען הוא מלכ"ר.
עוזי לנדאו: כתוב שני משקיפים, האחד נציג הגוף שמייצג את המספר הגדול ביותר של בתי דיור מוגן.
עוזי לנדאו: יש הרבה בתי דיור מוגן שהם עסקים פרטיים.
עוזי לנדאו: אני מבקש לציין כאן שהתרופה הזאת היא קשה.
עוזי לנדאו: עד שמכנסים אותם, עד שלעתים באים – ואני מכיר את זה – ואין להם זמן ותוך שעה הם רוצים לסיים, לסיים כך או כך.
עוזי לנדאו: בין גלגלי הצדק שאנחנו מבקשים כאן להביא לציבור, יוכל להיטחן האזרח עד דק.
עוזי לנדאו: כל מה שאפשר להבהיר בחקיקה הראשית, להבהיר בחקיקה הראשית.
עוזי לנדאו: אם את אמרת גם נושא הנאמנות של 60 אחוזים, אף שזה קשה לי, אני מעדיף שזה יהיה כאן.
טלי פלוסקוב: אנחנו נעשה את זה.
טלי פלוסקוב: זה יהיה בחקיקה.
עוזי לנדאו: תרשמו בצד.
טלי פלוסקוב: כל מילה שלך רשומה.
עוזי לנדאו: 50 אחוזים.
עוזי לנדאו: עם 50 אחוזים אולי נוכל לחיות.
עוזי לנדאו: הדבר הבא.
עוזי לנדאו: הקושי הגדול ביותר שהביא למקרי קיצון רבים זה כל מה שקשור בהחרגה בחוק על הקרקעות שנמצאות בבעלות של מישהו אחר ולזה צריך לשים לב.
עוזי לנדאו: הדבר האחרון שרציתי הוא כמובן עניין של חמש שנים.
עוזי לנדאו: אנחנו לא יודעים איך מקרי הקיצון הללו יתפתחו.
עוזי לנדאו: לכן את האופציה לחמש שנים נוספות, יש להשאיר בידי הוועדה.
עוזי לנדאו: הם יתווכחו ובינתיים הדבר יגיע לכנסת לשינויים נוספים וזאת מהפכה.
<רותי פרימנגר: אני רק רוצה לשאול שאלה.
<רותי פרימנגר: אנחנו מדברים על מצבים קיימים, על בתים קיימים על קרקעות שאינם יכולים לרשום.
<רותי פרימנגר: האם החוק מתייחס מכאן ואילך כך שלא יקום בית על קרקע שאיננה ניתנת לרישום של בית משותף?
<רותי פרימנגר: אם היא תקום, זה יהיה כאשר בעל הבית יודע שיש לו אישור אפריורית מהעירייה לרשום.
טלי פלוסקוב: אנחנו נשיב עליה.
<רון עוזרי: אני רוצה להתייחס להערה החשובה מאוד של רותי.
<רון עוזרי: אם יש להקדש ציבורי עוד שבעה דונם שהוא יכול לבנות עליהם דיור מוגן, עכשיו עוד פעם נשאיר את הדיור המוגן למאיונים העליונים?
טלי פלוסקוב: אני שוב אומרת שלפי דעתי אנחנו כאן – ואני אומרת למשרד המשפטים וגם ליועצת המשפטית – במקביל חייבים לשנות את האופציה של העיריות לסרב.
טלי פלוסקוב: הם צריכים להבין שאין להם אופציה לסרב.
טלי פלוסקוב: ברגע שהם נותנים את הקרקע הזאת לטובת דיור מוגן, הם מראש חייבים לדעת שזה התנאי והם לא יכולים לסרב.
<הלל ליבוביץ: אני יכול להציע מה שנוהגים, שבית דיור מובן יבוא לבנק לקבל הלוואה, תמיד יהיה בעל מניות או מישהו בחברה שייתן גם ערבות אישית.
<הלל ליבוביץ: במקרה קיצון ניתן לפתור את הבעיה על ידי ערבות אישית.
<הלל ליבוביץ: אני במקרה קיצון נתתי ערבות אישית אצלי ואחר כך היא ירדה.
<קריאה: אתה צדיק גדול.
<הלל ליבוביץ: טוב.
<קריאה: כשאתה הולך לבנק, אתה מוכן לתת את זה.
<קריאה: לדייר אתה לא מוכן לתת.
<רון עוזרי: הערה קטנה.
<רון עוזרי: הוזכרה כאן התמוטטות גני שולמית.
<רון עוזרי: כדי שנדע היכן אנחנו נמצאים.
<רון עוזרי: נמצאת כאן מנהלת לב אבות רחובות, בית שקנינו אותו, במקרה רשת מאוחדת נווה עמית קנינו אותו, מהכונס, מבנק דיסקונט והדיירים שם רק הרוויחו ולא הפסידו.
<רון עוזרי: גני שולמית, מצב נכון להיום, מצב הדיירים היום מעולה.
נורית קורן: אבל אחרי בית משפט.
<רון עוזרי: כל הדיירים קיבלו את הפיקדונות.
<רון עוזרי: בגני שולמית, בגלל הרגישות והמצב, כל הדיירים שעזבו קיבלו את הפיקדונות במלואם.
<רון עוזרי: הדיירים שגרים מבוטחים בערבות בנקאית.
<אברהם בר דוד: אני מבקש שכולנו נזכור שוועדת חריגים דנה בדברים שהם חריגים והחריגים, עד כמה שאנחנו יודעים עכשיו, הם בערך 15 אחוזים מכלל הבתים.
<אברהם בר דוד: מי שמייצג בתוך הוועדה הזאת כנציגים, אלה לא בעלי הבתים הכי גדולים, לא מי שיש לו הכי הרבה בתים כי זה לא הקטע הזה, אלא מי שיש לו הכי הרבה דיירים.
<אברהם בר דוד: אצלנו מייצגים רק 40 בתים אבל זה 9,000 דיירים מתוך 14.
טלי פלוסקוב: נסכם.
טלי פלוסקוב: אני מקווה שמאוד מאוד בקרוב – אני לא רוצה להתחייב עכשיו אבל כנראה בשבוע הבא – נמשיך וההמשך יהיה בדיוק באותה שיטה.
טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים להקריא, מדברים, עושים תיקונים והתיקונים הסופיים יובאו בסוף כך שבסוף נגיע לפתרון.
טלי פלוסקוב: תהיו ערוכים ליום רביעי הבא.
אלי אלאלוף: היום ה-5 בפברואר 2018, והשעה היא 09:07.
אלי אלאלוף: אני פותח את ישיבת הוועדה.
אלי אלאלוף: אני כמובן שמח תמיד להיפגש אתכם.
אלי אלאלוף: יש לי הרגשה שהיום נוכל להתקדם כמעט עד הסוף.
אלי אלאלוף: מראש אני אומר לכם שיש סעיף, שזה סעיף שהמליץ עליו השר כץ ובתמיכה של שר האוצר, ודרוש אישור של ראש הממשלה, ולכן יש פגישה עם ראש הממשלה בשעה 12:15.
אלי אלאלוף: זה השילוב של הקח"ן כחלק מהקצבה הבסיסית.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שלכל מי שיש לו זכות לקצבה בסיסית תהיה לו גם קח"ן אוטומטית.
אלי אלאלוף: היום, היא לא כלולה, והיא שתי קבוצות בלבד.
אלי אלאלוף: חבר'ה, רגע, רק אני מדבר.
אלי אלאלוף: תתקנו אותי, כשאני אגמור משפט.
אלי אלאלוף: יש פה יועץ משפטי, ואם הוא רוצה לתקן אותי – הוא יתקן אותי.
אלי אלאלוף: לגבי כל השאר, נראה לי שזה פחות או יותר סגור.
אלי אלאלוף: היינו רוצים להגיע היום להצבעה אפילו על כל שאר הסעיפים שלא אישרנו בסעיף הקודם.
אלי אלאלוף: אתם זוכרים שבדיון הקודם אישרנו שני סעיפים אחרונים בנושא הקח"ן שדורש בשנה כסף גדול של 240 מיליון שקל, וזה דורש אישור מיוחד.
אלי אלאלוף: לכן אני לא אשתמש במילה שמרגיזה אתכם, וזה יטופל.
אלי אלאלוף: הרעיון הוא להתחיל בקצבה חדשה משולבת בסוף שנת 2018 ולהמשיך אותה כמובן ב-2019.
אלי אלאלוף: עוד שני סעיפים יהיו בטיפול במסגרת התקנות של הביטוח הלאומי: אחד – לעיוורים, והשני – קצבת ילדים.
אלי אלאלוף: זה יבוא לדיון, אחרי שהתקנות יוכנו על-ידי הביטוח הלאומי ונוכל לדון ולאשר אותן בוועדה.
אלי אלאלוף: אלה הדברים השונים.
אלי אלאלוף: כל השאר: אם תרשו, נתחיל בקריאה ישירות, ולפי זה תראו אם טעיתי.
אלי אלאלוף: אני תמיד אוהב לתקן את עצמי, ואין לי שום בעיה עם זה.
אלי אלאלוף: האם זה מקובל?
<קריאה: אדוני היושב-ראש, - - -
<קריאה: - - - בעיה.
אלי אלאלוף: אז עוד שנייה.
אילן גילאון: אתה קורא גם את ההסתייגויות, שהיו לנו בפעם הקודמת?
אלי אלאלוף: אם לא ייפלו אחר כך בהצבעה, הן יעלו גם למעלה.
אלי אלאלוף: גם אתם יכולים להעלות אותן למעלה, גם אם ייפלו בהצבעה בוועדה.
קארין אלהרר: למה שייפלו?
קארין אלהרר: חשבתי שהן יוסכמו.
אילן גילאון: לא חשבנו שייפלו.
אילן גילאון: רק בגלל זה לא הצבענו.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני מציין.
אלי אלאלוף: שאלתם שאלה – נתתי תשובה.
אילן גילאון: אם אדוני זוכר, היו שלושה - - -
אלי אלאלוף: נעבור על כולם לפי הסדר ולפי הקריאה בצורה מסודרת, אם תרשו, כדי שלא נפתח דיון.
<קריאה: למה לא להתחיל מזה - - -?
אלי אלאלוף: אם את לא מדברת למיקרופון, זה בלתי-אפשרי.
אלי אלאלוף: תנו לה, בבקשה, לדבר ליד מיקרופון.
אלי אלאלוף: רצית הערה, לא?
<ירון לוי: כן, אבל אדחה אותה להמשך.
אלי אלאלוף: אמור את שמך וכן דבר למיקרופון, בבקשה.
<ירון לוי: אני ירון לוי, יושב-ראש מטה "כולם", פעילים למען נכים בישראל.
<ירון לוי: אדוני היושב-ראש, אני רואה את כל חברי הכנסת, חברי הוועדה, ואני באמת תמה עד כדי כך שאני מזועזע, ואני אומר את הכי אמת.
<ירון לוי: נמצאים פה כל חברי הכנסת – מיקי, שיהיה בריא, אילן, וקארין בוודאי וכולם – ותמכו ותומכים בנו עד הרגע הזה, כולל השר כץ וראש הממשלה: הגדרת יעד שכר מינימום.
<ירון לוי: עכשיו, אני בא ושואל, ורבותי, אני זורק פה רעיון: אל"ף, יש לנו פה בעיה, אם אני מתייחס להצעת החוק ספציפית.
<ירון לוי: אדוני היושב-ראש יודע שאם בכלל, אז ההבטחה היא בכלל לשתי הפעימות הראשונות ואין בכלל התייחסות לפעימות הבאות, ואין הגדרת יעד של שכר מינימום.
<ירון לוי: אני חושב שצריך לשנות את הכול מהתחלה, ועוד שתי נקודות חשובות; אני הדגשתי את זה גם בדיון הקודם, ביום חמישי: אני, כירון לוי, כאדם סיעודי מורכב, לא מסוגל לחשוב על זה שאני אקבל שקל אחד יותר מאנשים שמתמודדים נפשית.
<ירון לוי: לא יכול להיות שאנחנו ניקח מאבק לטובת הקצבה הבסיסית, ואנחנו נאגוד בו שר"ם.
<ירון לוי: הוא לא שייך בכלל.
אלי אלאלוף: זה לא שר"ם.
אלי אלאלוף: אני לא דיברתי על השר"ם.
בא ואומר: יש רצון טוב מצד ראש הממשלה ומצד כל הממשלה, ואנחנו באמת מברכים על זה, וכולם כבר רוצים להגיע לשכר מינימום.
בא ואומר: בואו ונראה כמה פעימות – אנחנו כבר נריב: אחת נוריד, ואחת נעלה או שתיים נוריד.
בא ואומר: אבל זה ייתן את הפתרון האמיתי.
בא ואומר: וכמובן-כמובן חלוקה לפי אחוזי האי-כושר.
בא ואומר: זוהי, באמת, החלוקה הכי צודקת, ולא קח"ן ולא בשר"ם.
בא ואומר: אני חושב שכולם פה מסכימים אתי.
<ירון לוי: כולם פה בדעה אחת.
<ירון לוי: זה המסר שלי, אדוני היושב-ראש.
אלי אלאלוף: אלכס, בבקשה.
<אלכס פרידמן: יש פה דבר אחד שאולי הרבה לא יודעים אותו או לא מבינים אותו.
<אלכס פרידמן: קודם כל, קח"ן משולב היום לכל מי שיש לו דרגת נכות מלאה לכל הקבוצות.
<אלכס פרידמן: לפי הצעת החוק, גם מי שיש לו דרגה חלקית יתחיל לקבל קח"ן.
<אלכס פרידמן: המשמעות של איחוד השכר סביב הקצבה הבסיסית היא שבסוף התהליך אנחנו לא נגיע לסכומים המדוברים, כי העלות התקציבית של הוספה לבסיס היא הרבה יותר גבוהה משמעותית בערך ב-30%.
<אלכס פרידמן: לכן הצעד הזה אינו נכון בשלב הזה, אם רוצים להגדיל את הקצבה באופן הגבוה ביותר שניתן.
<אלכס פרידמן: תודה רבה.
אלי אלאלוף: אמרי את השם.
אלי אלאלוף: ברשותך, תתקרבי למיקרופון כמה שאת יכולה.
אלי אלאלוף: אני הבנתי מהדיון המשותף אתכם - - -
<חנה עקיבא: עדיף כבר שזה יהיה בבסיס.
<אלכס פרידמן: זה גם מה שאמרתי.
<קריאה: אתה יכול לחדד את זה?
אלי אלאלוף: אולי היועץ המשפטי של הביטוח הלאומי יסביר לנו את המהלך, את הרצון.
<שלומי מור: אני עורך-הדין שלומי מור מהמוסד לביטוח לאומי.
<שלומי מור: כפי שאדוני אמר בתחילת הדברים, היום, ראשית, קח"ן ניתן רק למי שיש לו אי-כושר מלא.
<שלומי מור: את הדבר הזה אנחנו תיקנו כבר באמצעות הצעת החוק, כיון שהכוונה היא לתת סך נוסף של 501 שקלים גם למי שיש לו אי-כושר חלקי.
<שלומי מור: אבל בכך לא הסתיימה המלאכה.
<שלומי מור: גם בתוך האי-כושר מלא יש שלוש רמות, כאשר הרמות האלה מחולקות לפי הנכות הרפואית.
<שלומי מור: לפי נתונים של אגף הגמלאות שלנו יצא – והרי יש שלוש רמות: 450 שקלים, 350 שקלים ו-150 שקלים – יצא שמי שמקבל את הרמה הנמוכה יותר, 150 שקלים, הם לא אנשים שמצבם טוב יותר אלא שאחוזי הנכות הרפואית שלהם נמוכים יותר, וזה לא בהכרח מקביל.
<שלומי מור: זה, בדיוק, אותם נכי נפש שדיברת עליהם כרגע, שיוצא שהם קיבלו את הרמה הנמוכה יותר.
<שלומי מור: בנוסף לכך, הם גם מקבלים פחות שר"ם.
<שלומי מור: יוצא שזו אוכלוסייה, שמבחינת המוסד לביטוח לאומי נמצאת בפלח - -
<קריאה: - - - ברגליים?
אלי אלאלוף: תן לו.