GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יאיו אברהם: אני רוצה לבטא את עצמי כדי שתבינו באיזה בעיה אנחנו מתעסקים.
<יאיו אברהם: אני עומד מאחורי הכתבה.
נורית קורן: הכתבה חשובה מאוד.
<יאיו אברהם: אני לא יודע כמה זה חשוב, אבל זה המציאות.
נורית קורן: לא, היא חשובה מאוד.
<יאיו אברהם: אוקיי, אחרי הוועדה מה יהיה?
<יאיו אברהם: אני מקבל מבול של טלפונים, הצפות, מילדים ומנערים, נשים, מכל הסוגים.
<יאיו אברהם: מדובר בתופעה של אלפי ילדים מיוצאי אתיופיה, עשרות, שסובלים אבל לפני שאני מתחיל, באמת אני רוצה להזכיר את אברה מנגיסטו שהוא גם פגוע נפש.
<יאיו אברהם: איפה כל הארגונים לפגועי הנפש?
<יאיו אברהם: לא עושים שום דבר.
<יאיו אברהם: הוא פגוע נפש וצריך להציל אותו משם.
<יאיו אברהם: הזכות הבסיסית שלנו היא לפעול לשחרר אותו רק בגלל שהוא פגוע נפש, קודם כל.
נורית קורן: תאמין לי ש - - -
<יאיו אברהם: אני והאחיות שלי היינו מאושפזים זה אחר זה.
<יאיו אברהם: אני הגעתי לפה ב-1992 ולא ראיתי אז לא פסיכולוג, לא סוציולוג, לא שום דבר.
<יאיו אברהם: לקחו אותי, קשרו אותי, היכו אותי.
<יאיו אברהם: אלה אנשים פושעים.
<יאיו אברהם: אלה בנס ציונה – כן, אנשים פושעים שיושבים שם.
<יאיו אברהם: ב-2018 הנתונים האלה עוד כלום עם המבולים שאני מקבל.
<יאיו אברהם: זה עוד כלום.
<יאיו אברהם: זה תעודת עניות למדינת ישראל, זה תעודת עניות לכם.
<יאיו אברהם: אם יש לכם ילדים זו תעודת העניות שלכם כשאתם יושבים בכל מיני מקומות.
<יאיו אברהם: זו גם תעודת עניות לנו בקהילה.
<יאיו אברהם: איפה כל הארגונים והעמותות?
<יאיו אברהם: האם אנחנו צריכים כתבה כדי לדבר על הדברים האלה?
<יאיו אברהם: יש פה אנשים מצוינים וכישרוניים, אחד אחד, וגיבורים.
<יאיו אברהם: למה הם לא מקבלים את המקומות האלה?
<יאיו אברהם: יכולים לתת פתרון לאנשים האלה.
<יאיו אברהם: האנשים האלה לא צריכים להרוויח 20 שקל לשעה.
<יאיו אברהם: הבעיה לא שם, הבעיה זה לא זה.
<יאיו אברהם: הבעיה זה במערכת שתופסת אותנו כיוצאי אתיופיה.
<יאיו אברהם: אני ישראלי, אני בית ישראל, לא אתיופיה.
<יאיו אברהם: אני לא הלכתי להגן על צבא אתיופיה.
<יאיו אברהם: אל תבדילו אותי, אני לא צריך.
<יאיו אברהם: אל תשלבו אותי - משפחה שלי, אחותי, אחיין שלי, זה רק אני.
<יאיו אברהם: זה נתון מטורף.
<יאיו אברהם: אם דבר כזה זה לא ועדת חקירה ממלכתית אז אני לא יודע מה.
<יאיו אברהם: אז אה, ההוא התאבד?
<יאיו אברהם: איך זה?
<יאיו אברהם: אה, הוא היכה את אשתו?
<יאיו אברהם: זה הדברים שאתם רואים בתקשורת: ההוא רצח את אחותו, ההוא התאבד, ההוא שתה.
<יאיו אברהם: ההוא זה.
<יאיו אברהם: זה דברים שלא מדברים עליהם, לא בקהילה, בחברה, כי זה לא מנומס.
<יאיו אברהם: איזה בושה זה.
<יאיו אברהם: מה יגידו עליי?
<יאיו אברהם: כל הילדות שלי עברתי בפנימיות ובארבע-חמש משפחות אומנה.
<יאיו אברהם: אמרו לי: זה משוגע, מתייגים אותי.
<יאיו אברהם: גם עכשיו חברים שלי מתייגים אותי: אה, ההוא משוגע.
<יאיו אברהם: איך הוא מדבר?
<יאיו אברהם: אין לו נימוס.
<יאיו אברהם: אני ממשיך קדימה כי אני שם פס על כל אלה עם העניבות שיושבים ומבינים.
<יאיו אברהם: הם לא מבינים שאני בן אדם, צלם אנוש, ונבראתי מצלם אלוקים.
<יאיו אברהם: עכשיו הסוגיה מוצפת בגלל הפליטים מאריתריאה שצריך לגרש ולשרוף אותם.
<יאיו אברהם: זה מציף אותי כי אימא שלי מתה במחנה פליטים שם בדרך לארץ.
<יאיו אברהם: אז אל תשלבו אותי.
<יאיו אברהם: אני פה 40 - 50 שנה.
<יאיו אברהם: זה תעודת עניות.
<יאיו אברהם: אחרי שחמש דקות, עשר דקות, נדבר, מה יהיה אחרי זה?
<יאיו אברהם: כלום, ממשיכים.
<יאיו אברהם: הנה, הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
<יאיו אברהם: זה תעודת עניות לרווחה, לקליטה, לכל מה שאתם רוצים.
<יאיו אברהם: אם אתם מחפשים אנשים מקצועיים, יש פה.
<יאיו אברהם: תשתמשו בהם.
<יאיו אברהם: הם צריכים להתחנן?
<יאיו אברהם: זו העובדה, אני אומר לכם.
<יאיו אברהם: אם לא נטפל בבעיה הזו אז עוד שנה נתכנס עוד פעם ונאכל עוד פעם בורקסים, ומה אתה שותה?
<יאיו אברהם: קפה או קר?
<יאיו אברהם: זה מה שיש.
<יאיו אברהם: סליחה אם פגעתי במשהו, זה לא הכוונה, אבל אני אומר לכם שזו סוגיה מאוד מורכבת וקשה.
<יאיו אברהם: לקח לי המון המון שנים להוציא את זה.
<יאיו אברהם: אנשים עברו דברים מטורפים בדרך לארץ כמו: אונס ושוד.
<יאיו אברהם: כל מה שאתם אומרים זה לא סיסמא.
<יאיו אברהם: אנשים סוחבים את זה וזה עדיין איתם וזה משפיע על החברה.
<יאיו אברהם: אין דו-שיח אמיתי בנושא הזה.
<יאיו אברהם: דני, כבודו, אני מעריך באמת את כל מה שאתה עושה באופן אישי ואותך.
<יאיו אברהם: אבל לא באתי ללמוד פה באמהרית מה יגידו לי ככה, ואז: את, כל הכבוד - איך את מדברת.
<יאיו אברהם: זה לא לעניין.
<יאיו אברהם: פה יש בריאות הנפש.
<יאיו אברהם: 637 זה לא גפרורים וגם לא פחיות קודש, זה בני אדם.
נורית קורן: אברהם, תודה רבה.
נורית קורן: קודם כל, אני משתתפת בצערך על זה שאימא נפטרה במחנה פליטים.
נורית קורן: ההורים שלי באו מתימן ואני יודעת עד כמה העלייה באותם שנים היתה אז מאוד דומה.
נורית קורן: אבל אנחנו היום מדינה שיש בה הכול, וכיושבת-ראש ועדת המשנה הזו אני אעקוב אחרי הדברים.
נורית קורן: בסוף הדיון יהיו לי כמה הערות ואני מקווה שנתחיל לעשות איזושהי דרך.
נורית קורן: אתה צודק, ההתאבדויות, האלימות, כל מה שיש בעדה, זה נובע גם מכל מיני מצוקות פנימיות.
נורית קורן: אני חייבת לומר כאן שחבר הכנסת אברהם נגוסה התנצל שהוא לא נמצא פה.
נורית קורן: הוא מאוד רצה להיות כאן אבל היה לו איזה משהו שנקבע קודם לכן, או נסיעה לחו"ל.
נורית קורן: היה לו משהו כך שהוא לא היה יכול להיות כאן, כך שתדעו שהוא רצה לקיים דיון על הנושא.
נורית קורן: אבל אנחנו נמשיך פה כי זה קשור לבריאות הנפש.
נורית קורן: חברים, אני רוצה לשמוע את הדברים מהשטח כי הם חשובים.
<יצחק טיים: תודה רבה לכם ולמי שיזם פה את הדיון.
<יצחק טיים: לפני שאני אגע, אני עוסק בתחום הבלתי פורמלי ואני גם מרכז בבית ברל את שבילים למנהיגות לפעילים חברתיים בקהילה.
<יצחק טיים: לפני שאתחיל בנושא של הילדים כמו שיאיו אברהם אמר, חשוב לי לומר לגבי החלטה 609.
<יצחק טיים: משרד ראש הממשלה, כיום מתוך 800 עובדים מעסיק רק ארבעה עובדים יוצאי אתיופיה אז זה אומר דרשני בכלל.
<יצחק טיים: ארבע עובדים מתוך 800, ועל זה נאמר דרשני.
<יצחק טיים: במסגרות האחרות, אם זה חינוך, משרד החינוך ומשרדים אחרים, ולא חסר, הרבה מהם עובדים על תקן של עובדי קבלן או חוזה זמני לארבע-חמש שנים ומפוטרים.
נורית קורן: בוא נתרכז בנושא הזה, היריעה גדולה.
<יצחק טיים: אתרכז בנושא הזה.
<יצחק טיים: אני עובד בחינוך הבלתי פורמלי כבר כמה שנים.
<יצחק טיים: עבדתי במגזר העסקי ובמגזר הפרטי בתחום השיווקי והחלטתי לעזוב ולעסוק בתחומי החברה כי נראה לי ששם זה יותר חשוב.
<יצחק טיים: בפנימייה שעבדתי בה, ואני לא רוצה לנקוב בשמה כרגע, ראיתי תופעה של ילדים בני הקהילה שבאופן שיטתי מאובחנים כליקויי למידה.
<יצחק טיים: זה הדליק לי נורה אדומה והתחלתי לשאול שאלות.
<יצחק טיים: כשהתחלתי לשאול שאלות, שמתי לב שאני מפריע להרבה אנשים ומתחיל לדרוך להם על יבלות.
<יצחק טיים: ליוויתי כמה חניכים וראיתי ממש בית חרושת.
<יצחק טיים: חמש דקות נכנס, חמש דקות יוצא, ונגמר הסיפור והילד מאובחן.
<יצחק טיים: ילד שישב איתי בקבוצה מקבילה, ילד בן 13 שדובר אמהרית יותר טוב ממני, כותב וקורא, אובחן כילד בעל פיגור.
<יצחק טיים: אמרתי: עד כאן, אני לא מוכן לשתוק.
<יצחק טיים: פניתי למדריך שלו, הפכתי עולמות, ודאגנו שיעשה אבחון במקום אחר.
<יצחק טיים: הילד היום גאון.
קארין אלהרר: מי היה הגורם המאבחן?
<יצחק טיים: משרד הרווחה, פנימיות של הרווחה.
<יצחק טיים: יש פנימיות גם של הרווחה וגם של החינוך התיישבותי שהן מסגרות שונות.
<יצחק טיים: הם גם מממנים את האבחונים האלה.
<יצחק טיים: ראיתי גם שמגיעה פסיכיאטרית ועושה שיחות לחניכים של דקה וחצי, ויאללה מרשם חדש: קונצרטה במקום ריטלין, - - -, וכל הדברים האלה.
<יצחק טיים: הכדורים האלה גורמים להם לדיכאון, לירידה במשקל, הם גורמים להם בשעה שבע בערב להתקף רעב אדיר ואין להם אוכלוסייה.
<יצחק טיים: משם מתחילות הבעיות והבריחה מהמוסדות האלה החוצה.
<יצחק טיים: לאחר מכן הם מאובחנים כילדים עם בעיות פסיכיאטריות.
<יצחק טיים: אספר עוד סיפור.
<יצחק טיים: אני לא אנקוב בשם של הנערה כי זה בטיפול.
<יצחק טיים: אני אדאג לזה אישית שזה יפתח כל מהדורת חדשות במדינה הזו.
<יצחק טיים: ילדה עברה הטרדות מיניות, ניסיונות לאונס קבוצתי, הפשטות, מכות.
<יצחק טיים: מדריך גם ראה שהיא מופשטת בכוח ולא דיווח להנהלה.
<יצחק טיים: הילדה התלוננה אצל מנהל הכפר ואצל מנהל הפנימייה.
<יצחק טיים: שבועיים שלמים היא חיכתה שהדברים יפסיקו כי היא חשבה שזה מטופל.
<יצחק טיים: חברים, זה לא טופל.
<יצחק טיים: זה לא טופל.
<יצחק טיים: אחרי שבועיים הילדה קיבלה את הסיבוב הזה, ואני מבין אותה.
<יצחק טיים: היא התחילה לשבור את כל הפנימייה.
<יצחק טיים: הם חיכו שהיא תגיע למצב הזה.
נורית קורן: אם אתה יודע על זה אני חושבת שאתה צריך ללכת למשטרה ולהגיש תלונה.
<יצחק טיים: זה בטיפול, גם המשטרה מעורבת.
<יצחק טיים: תאמיני לי שאני לא פראייר בדברים האלה.
<יצחק טיים: הילדה הזו בסופו של דבר מצאה את עצמה אחרי שבועיים בשלוותה.
<יצחק טיים: למה?
<יצחק טיים: כי היא ילדה עם בעיות נפשיות, בעיות אלימות, התנהגות וכדו'.
<יצחק טיים: חברים, זו תעשייה של המון כסף.
<יצחק טיים: מדובר פה בהמון כסף.
<יצחק טיים: הפנימיות האלה, האנשים שאמורים לעשות צדק, כבר לא עושים.
<יצחק טיים: הם כבר עושים לכיסם.
<יצחק טיים: כל ההפרטה של שירותי הרווחה פוגעת בילדים האלה ובעשרות ובאלפי אנשים בישראל ללא הבדל דת, מין וצבע.
<יצחק טיים: זו פצצה מתקתקת.
<יצחק טיים: הילדים האלה יבואו חשבון עם המדינה.
<יצחק טיים: ואז ישאלו: איך יצאו ב-2015 לרחובות?
<יצחק טיים: ב-2020 יהיה יותר גרוע.
<יצחק טיים: הילדים האלה ינקמו.
<יצחק טיים: סליחה שאני אומר את זה, אבל הילדים האלה בוערים.
<יצחק טיים: אני שומע את השיח שלהם, את המרדנות שלהם, את האנטי, וזה כואב לי.
נורית קורן: רחמים, בבקשה.
<אשר רחמים: אני אחזור, אני עובד סוציאלי קליני.
<אשר רחמים: אני עובד במרכז הישראלי לטיפול בפסיכו טראומה.
<אשר רחמים: בעשר השנים האחרונות אני עוסק בטיפול בטראומה.
<אשר רחמים: הפוקוס שלי עד לפני שנתיים היה באוכלוסייה, בבני הקהילה.
<אשר רחמים: אני לא רוצה לחזור על כל הדברים שנאמרו, ברובם הגדול הם דברים אמיתיים.
<אשר רחמים: אין משמעות למספרים, וזה מסיבה פשוטה.
<אשר רחמים: זה דברים שאנחנו רואים קרוב כמעט בכל בית.
<אשר רחמים: אנחנו רואים את זה, אני לא זקוק בכלל למספרים הקיימים.
<אשר רחמים: המספרים האלה נרשמו.
<אשר רחמים: המספרים שהכי מדאיגים אותי זה אותם המספרים של שוהים בבתים שהם מסוגרים שלא מגיעים לשום מסגרת טיפולית ראויה.
<אשר רחמים: המקרים האלה יכולים בהמשך להתפתח למשהו חמור יותר.
<אשר רחמים: אני רוצה להציג עובדה אחת.
<אשר רחמים: אני משוכנע היום מעבר לכל ספק שאנחנו יכולים לטפל בעצמנו בצורה הכי בטוחה.
<אשר רחמים: אנשים היום מגיעים אליי מצפת, מבאר שבע, מחולון, מבת ים, מרמלה.
<אשר רחמים: אם הם מסוגלים להגיע לטיפול פעם בשבוע מהמרחקים האלה, דרשני.
<אשר רחמים: אנחנו זקוקים למקומות שבהם הדבר הזה יתאפשר ושתהיה נגישות כך שאנשים יוכלו לקבל את הטיפולים.
נורית קורן: כרגע אין במרפאות של קופות חולים?
<אשר רחמים: אני מוכן לשמוע מה נעשה בקופות החולים, אבל לדאבוני המצב שלנו לא טוב.
<אשר רחמים: הכרתי את זה גם לפני וגם אחרי הרפורמה.
<אשר רחמים: המצב שלנו לא טוב.
קארין אלהרר: למה הם באים אליך?
קארין אלהרר: מה הסיבה?
<אשר רחמים: יש כאן עניין של מורכבות של הבנה תרבותית, וזה דורש.
נורית קורן: נכון, וזה חשוב.
<אשר רחמים: אנחנו עוסקים בבריאות הנפש, לא יעזור שום דבר.
<אשר רחמים: אני עוסק בהכשרות עם פסיכיאטרים ועם פסיכולוגים שדני ציין קודם, ובאמת אני מגלה עולם שבו אנשים לא מבינים ולא יודעים.
<אשר רחמים: מטפלים באנשים 30 שנה ולא מבינים מה זה תופעה תרבותית.
<אשר רחמים: הם לא יודעים איך לקרוא את זה.
<אשר רחמים: לצערי, כל המערכת עסוקה במתן תרופות.
נורית קורן: נכון, גם על זה נדבר.
<אשר רחמים: אנחנו יודעים היום יותר ויותר שהטיפול בתרופות הוא לא טיפול בתרופות שמחזיר את האנשים לתפקוד נכון.
<אשר רחמים: ההשלכות של התרופות הן נורא ואיום.
נורית קורן: בנושא הזה נקיים דין, אבל יותר חשוב לי ההשוואה התרבותית.
אילן גילאון: גם מי שנותן את התרופות יודע.
נורית קורן: כן, יודע.
<אשר רחמים: אני רוצה לחדד את זה.
<אשר רחמים: הפסיכולוגים והפסיכיאטרים הודו בפניי ואמרו: אנחנו לא מפנים אנשים לטיפול תרפויטי, לטיפול של שיחה, זה לא קיים בכלל.
<אשר רחמים: אנחנו לא חשבנו שאפשר להפנות.
<אשר רחמים: אני חושב שהוועדות האלה מתקיימות, אני גם קיימתי גם עם אברהם.
<אשר רחמים: אנחנו הולכים להגיש לגרוטו ולמשרד הבריאות ביום שני בשבוע הבא תוכנית שמאפשרת, קודם כל, מענה ראשוני.
<אשר רחמים: אנשים ומשפחות זקוקים למענה ראשוני, לשיחת טלפון שתמיין להם מה תוכן הבעיה, לאן הם יכולים לפנות ולעזור להם.
נורית קורן: הם לא יודעים מה מגיע להם ואיך לעשות.
נורית קורן: הם לא יודעים למי לפנות.
נורית קורן: הבעיה הראשונה היא ששום דבר לא נגיש.
<אשר רחמים: לעשות את הפענוח הראשוני עם מה מתמודד הבן אדם ולאן הוא צריך לפנות, זה דבר שצריך להיעשות.
<אשר רחמים: לכן, אנחנו יכולים לחזור ולהידיין בנושא הזה.
<אשר רחמים: אבל אני חושב שהשעה הגיעה ואנחנו חייבים לפעול ובמהירות לצמצם באיזשהו מידה את התופעה שהולכת ומתרחבת.
נורית קורן: רחמים, אולי תשלח לוועדה את התוכנית שאתה רוצה להציג כדי שנוכל ללחוץ גם מתוך הוועדה.
נורית קורן: אני הולכת לעשות פה בסיכום גם כמה דברים אופרטיביים שאולי גם השר, ואולי אפילו יושב-ראש הוועדה, יכעס עליי, אבל אני חושבת שצריך לטפל בזה.
נורית קורן: אני לא משאירה את זה כך.
<אשר רחמים: בשמחה רבה, נשמח להציג.
<אשר רחמים: מיריי דנון, קופת חולים כללית, בבקשה.
<מיריי דנון: אני מיריי דנון, פסיכולוגית ראשית של שירותי בריאות כללית.
<מיריי דנון: אני באתי פה לשני דברים: האחד, הנושא הזה מאוד מאוד בדמנו, ואנחנו מתמודדים איתו כל יום.
<מיריי דנון: אני פה פונה לכל איש מקצוע לפנות אלינו, ואנחנו כן מגייסים ורוצים.
<מיריי דנון: הדבר השני ואני חושבת שהוא דבר מאוד זעום וקטן, אבל יצאנו אתמול ביוזמה, ואני מאוד שמחה להציג את זה פה, על שלוש מלגות ליוצאי אתיופיה, פסיכולוגים, ללימודי תואר שני למי שהתקבל, בוודאי תנאי שהתקבל, ואחרי התואר שני להמשיך איתם להתמחות מלאה.
<קריאה: אנחנו - - - אותך לסטודנטים.
<מיריי דנון: זה בדיוק מה שאני מבקשת מפה מארגונים ומכולם.
<מיריי דנון: אנחנו כבר מאתמול - - -
נורית קורן: יהיה צריך לפרסם את זה.
<מיריי דנון: אנחנו גם נפרסם את זה.
<מיריי דנון: אנחנו פנינו כבר היום לכל המגמות הקליניות.
<מיריי דנון: אנחנו רוצים שני פסיכולוגים במגמה קלינית ואחד להתפתחותית, כי אנחנו חשבנו שבהתפתחותית, גם עם הילדים שיש להם בעיות התפתחויות, יש לנו הרבה בעיות.
<מיריי דנון: לנו יש בעיה, לא להם.
נורית קורן: אבל זה טיפה בים.
<אשר רחמים: אני מאוד אשמח לשמוע מה קיים היום כי אני באמת לא יודע מה קיים בקופות חולים.
<מיריי דנון: אני חושבת שלמרות שאולי אפשר לחשוב שילדים בהתפתחות הילד זה כבר אנשים שנולדו פה ואין צורך, אנחנו חשבנו שיש צורך מאוד גדול.
<מיריי דנון: אנחנו פנינו למגמות הקליניות.
נורית קורן: אין לנו עוד הרבה זמן.
נורית קורן: בעוד עשר דקות אני צריכה לסגור את הדיון.
נורית קורן: אני רוצה לשמוע ממך מה יש בקופות החולים כדי לקלוט אנשים מהעדה האתיופיות ולתת להם את המענה כי שמענו את כל המצוקות כאן.
נורית קורן: מה אתם עושים?
נורית קורן: איפה יש לכם?
נורית קורן: האם יש בכלל בקופת חולים מטפל ממוצא אתיופי שמבין את התרבות לאשורה?
<מיריי דנון: אני יכולה לדבר רק על הקופה שלי.
<מיריי דנון: אנחנו מפרסמים כל הזמן שאנחנו רוצים לקלוט אנשים, ואנשים לא פונים אלינו.
<מיריי דנון: אנחנו גם יכולים להבין אותם - או כי אין, או כי באמת כמו שיפית אמרה, אני חושבת, המשכורת היא כל כך קטנה שאנשים לא רוצים לבוא.
<מיריי דנון: אנחנו בכללית מצאנו פתרון למומחים צעירים ולמדריכים = להעלות את השכר שלהם בצורה מאוד משמעותית.
<מיריי דנון: אנחנו כן מבקשים מכם, באמת מבקשים, תפנו אלינו.
<מיריי דנון: אני פה מתחייבת שאנחנו נקלוט.
<מיריי דנון: אנחנו נורא רוצים, אבל אנשים לא פונים אלינו.
נורית קורן: יש לנו פה עוד נציגה של קופת חולים.
נורית קורן: הייתי רוצה לשמוע האם יש אצלכם עובדים ממוצא אתיופי.
<אורית שטיין רייזנר: שמי ד"ר שטיין, ואני מנהלת את בריאות הנפש במכבי.
<אורית שטיין רייזנר: מתוך מאות מטפלים במכבי, יש לנו עובדת סוציאלית אחת ממוצא אתיופי במרכז הארץ.
<אורית שטיין רייזנר: אבל כמובן שהיא לא יכולה להשתלט על הדרישה.
<אורית שטיין רייזנר: נתונים יש לנו רק על ילידי אתיופיה, ככה אנחנו יכולים.
<אורית שטיין רייזנר: אבל אנחנו לא יכולים לבודד את כל ילידי הארץ ממוצא אתיופי מהאוכלוסייה.
נורית קורן: כן, אתם לא מסווגים אותם בנפרד.
<אורית שטיין רייזנר: בוודאי.
<אורית שטיין רייזנר: הדבר היחיד שאנחנו כן עושים ומקפידים עליו מאוד זה הנגשה לשונית.
<אורית שטיין רייזנר: יש לנו בכל סניף אצל כל נקודת שירות אפשרות לתרגום סימולטני דרך הטלפון, וכל העלונים שהוצאנו מאז הרפורמה בתחום בריאות הנפש יצאו גם באמהרית לקהל הזה.
נורית קורן: זה לא מספיק.
<מיריי דנון: אני רוצה להוסיף שיש לנו גם טלמדיסין עם כמה מרכזים.
נורית קורן: זה לא פתרון מלא.
<מקונן אנגדה: 90% מבני הקהילה הם בקופת חולים כללית.
<חנה שטרום כהן: אני מצטערת.
<חנה שטרום כהן: אני צריכה ללכת, יש לי מטופלים שמחכים לי.
<חנה שטרום כהן: אני כבר הייתי בדיון כזה בוועדת הקליטה.
<חנה שטרום כהן: הבעיה היא מאוד חמורה.
<חנה שטרום כהן: אני מכירה את המצוקה בעבודה בתחנה כשהם הגיעו לארץ.
<חנה שטרום כהן: אנחנו פגשנו אותם עם מתורגמנים מתוך הקהילה ונחשפנו לטראומה הנוראית שהם עברו בדרך.
<חנה שטרום כהן: הבעיה היום היא שכל החלק של איתור אוכלוסייה בסיכון, פנייה, reaching out, לא קיים ברפורמה לחלוטין.
<חנה שטרום כהן: אנחנו מקבלים מה שהקופות מחליטות להפנות אלינו, כל אחת לפי המדיניות שלה - אם היא רוצה להפנות אלינו, לא רוצה להפנות אלינו.
<חנה שטרום כהן: יש לנו, ואנחנו עובדים בקשר - - -
נורית קורן: חנה, כמה פסיכולוגים ממוצא אתיופי את מכירה שאפשר להגיד לקופות החולים: הנה הם, תשלחו אליהם מטופלים?
נורית קורן: אני לא רוצה שיהיה בן עדה, אבל לפחות הם מכירים את התרבות, ולפחות בשלב הראשון לתת מענה מהיר ועכשווי לטיפול כי אני רוצה להימנע מזה שילדים יגיעו לאשפוז.
נורית קורן: זה הדבר הכי גרוע.
נורית קורן: האם את מכירה?
<חנה שטרום כהן: היה לנו בהיסטוריה שלנו גם מטפלים אתיופים, בעיקר עובדים סוציאליים.
<חנה שטרום כהן: רוב האוכלוסייה היום, גם ילידי הארץ, דוברי עברית.
<חנה שטרום כהן: עברנו הכשרה בהתאמה תרבותית.
<חנה שטרום כהן: זה לא מספיק, צריך להיות בקשר קרוב ועם ייעוץ.
<חנה שטרום כהן: יכול להיות שאם יחשבו ארצית בתחנות לבריאות הנפש שנוכל להיות עם יועץ מרכזי שילווה אותנו בעבודה, זה יכול מאוד מאוד לעזור.
<חנה שטרום כהן: אבל אתם חייבים לאפשר לנו תקציבים.
<חנה שטרום כהן: צריך לשנות את הדבר הזה ברפורמה - reaching out לאוכלוסייה.
<חנה שטרום כהן: צריך לקחת בחשבון שהם גם פוסט טראומטיים.
<חנה שטרום כהן: זה גם מצוקות עלייה וגם פוסט טראומה.
<פאולה סדובסקי: אני פאולה סדובסקי, אני נציגה של הסתדרות הפסיכולוגית.
<פאולה סדובסקי: אני גם רכזת בדרך חדשה בקריית מלאכי כשנתיים.
<פאולה סדובסקי: כדי לא לחזור, אני מסכימה עם רוב הדברים שנאמרו פה.
<פאולה סדובסקי: קודם כל, אני אפרסם את העניין שנאמר על ידי הכללית על שלוש מלגות לפסיכולוגים כי אני גם עם האחראית על העלייה.
<פאולה סדובסקי: אני מארגנטינה כמו שאתם שומעים.
<פאולה סדובסקי: אני אנסה לחפש פסיכולוג עם הסתדרות הפסיכולוגים.
<פאולה סדובסקי: פסיכולוגית עוד חודשיים.
<פאולה סדובסקי: עברתי המון הכשרות בזה ואני חושבת שאחת הבעיות היא העניין של ההכשרה לפסיכולוגים שכבר קיימים.
<פאולה סדובסקי: אבל אין במקום הכשרה.
<פאולה סדובסקי: אני מאמינה בזה שגם צריך אנשי מקצוע של הקהילה.
<פאולה סדובסקי: בגלל שאני עולה חדשה 16 שנה, ואני מתמודדת עם זה, אני יודעת כמה זה קשה.
<פאולה סדובסקי: כל הפסיכולוגים ישראלים לכל הפסיכולוגים עולים, ואז אני יכולה להוסיף לעולי יוצאי אתיופיה.
<פאולה סדובסקי: קשה להיות פסיכולוג קליני בכלל במדינה הזו.
נורית קורן: זה קשה, אני יודעת.
<פאולה סדובסקי: אני מומחית עם 30 שנה ותק.
<פאולה סדובסקי: לא אגיד את המשכורת שלי כי כולם יבכו איתי, ואני אימא יחידנית.
<פאולה סדובסקי: אני אוהבת את המקצוע ואני ממשיכה, לא כולם כך.
<פאולה סדובסקי: צריך לעזור ליוצאי אתיופיה להגיע למסלול הלימודי ולראות.
<פאולה סדובסקי: אני גם הבנתי שהיתה ועדת עלייה לפני שנתיים ודיברו על איך לתת הקלות.
<פאולה סדובסקי: אני לא אומרת אפליה מתקנת כי אני מבינה שלכולם קשה, אבל לחשוב על זה.
<פאולה סדובסקי: אני אנסה לפרסם את מה שנאמר.
נורית קורן: בסדר, אנחנו נעקוב אחרי העניין הזה.
נורית קורן: נעשה בעוד שלושה חודשים עוד דיון.
<סמדר אונה: שמי סמדר אונה, אני חברת קיבוץ איילת השחר כשרוב הקהילה האתיופית עד היום במרכז הקליטה באיילת השחר מהעלייה הראשונה שלהם.
<סמדר אונה: אנחנו, כל אזרחי המדינה ילידי הארץ, אשמים במצב שהם עכשיו נמצאים בו.
<סמדר אונה: כי את אותן שגיאות שאת אמרת על תימן, אנחנו היום בתוך איילת השחר יחד עם משרד הקליטה וההוראות שלו עושים טעויות.
<סמדר אונה: אם ילד נולד פה והבת שלי יכולה ללכת לבריכת השחייה באזור שהוא הכי כמעט חם בארץ, והילד האתיופי לא יכול ללכת לבריכת השחייה, וכששאלתי למה אמרו לי: הם לא יודעים לשחות, אז אפשר היה לקחת ללמד אותם לשחות.
<סמדר אונה: מפה כבר מתחילה האפליה.
<קריאה: סליחה, אני רוצה לענות.
נורית קורן: סליחה, היא מדברת מנקודת המבט שלה.
נורית קורן: היא יכולה.
<סמדר אונה: אם נולדים ילדים אתיופים ובקיבוץ ישנם שני גנים לילדים של הקיבוץ וגן של ילדים אתיופים, למה ילדים לא גדלים יחד באותו גן?
<סמדר אונה: אותו דבר בית ספר.
<סמדר אונה: מהמרחק שלי אלייך יש בית ספר יסודי והם לא הולכים.
<סמדר אונה: משם זה כבר מתחיל, מעבר לכל מה שיש להם.
נורית קורן: אני מודה לך מאוד.
נורית קורן: התחלתי עם השילוב ואמרתי שאנחנו כחברה לא עושים מספיק בכלל לקלוט עולים, ובמיוחד בעדה האתיופית.
<סמדר אונה: אנחנו עושים גרוע כי לעלייה הרוסית לא היה כך.
<חוה בן שלום: שמי חוה בן שלום, אני פסיכולוגית קלינית במרפאה מחוזית של קופת חולים לאומית.
<חוה בן שלום: אצלנו אין פסיכולוגים אתיופים, לצערי.
<חוה בן שלום: אנחנו מנסים כל הזמן לקלוט ולא מצליחים לקלוט.
נורית קורן: מה הסיבה?
נורית קורן: האם אין מספיק פסיכולוגים?
<חוה בן שלום: אין מספיק פסיכולוגים - שמעתם, ולא מגיעים אלינו.
נורית קורן: וגם המשכורות.
<חוה בן שלום: וכמובן שגם משכורות.
<חוה בן שלום: לא אפרסם פה את המשכורות.
<חוה בן שלום: כמו שאמרה מירי, גם אצלנו המצב - - -
קארין אלהרר: איך יהיו?
קארין אלהרר: הרגע היא תיארה לנו את כל מסכת גיהינום שהם צריכים לעבור.
<חוה בן שלום: נכון.
<חוה בן שלום: אבל אנחנו היום קולטים ונשמח לקלוט.
<חוה בן שלום: אני חושבת שאפשר לעשות משהו שמתמחה לפסיכולוגיה אחרי שנתיים יכול להתחיל לעבוד באופן עצמאי.
<חוה בן שלום: זה יהיה חכם לשלב מתמחים בעבודה במרפאות, זה משהו שצריך לחשוב עליו.
<חוה בן שלום: לא משלבים אותם במרפאות.
נורית קורן: כשהם עושים התמחות, הם לא עושים אותה רק בבתי חולים.
נורית קורן: הם עושים גם במרפאות אזוריות.
<חוה בן שלום: במרפאות הם לא יכולים לעשות.
<טלי סמני: אבל אין.
<טלי סמני: יש שתיים בקלינית שזה אנחנו.
<טלי סמני: צריך להבין את זה, אין בקלינית מתמחים.
<טלי סמני: בשיקומית אחת, יש כמה חינוכיות.
<חוה בן שלום: אבל אחרי שנתיים אתם יכולים להתחיל לעבוד.
<חוה בן שלום: גם המרפאות זה משהו שאפשר לעשות.
נורית קורן: ההצעה שלך יכולה להיות טובה.
נורית קורן: אנחנו נציע למשרד הבריאות ונדבר בנושא הזה.
<חוה בן שלום: בלאומית יש הנגשה כן למטופלים אתיופים.
<חוה בן שלום: יש לנו מתורגמניות ויש הנגשה של הזכויות.
<חוה בן שלום: מתורגמניות פיזיות במרפאות, לא בטלפון.
קארין אלהרר: כמה כאלה יש ארצי?
<חוה בן שלום: ארצי - אני לא יודעת.
<חוה בן שלום: אצלנו במרפאה בנתניה יש חמש.
<חוה בן שלום: אני לא יודעת מה הפריסה הארצית, אני יכולה לבדוק.
נורית קורן: אני רוצה נתונים גם על הפריסה הארצית.
<חוה בן שלום: מי שרוצה לעבוד, עכשיו מגייסים בנתניה.
נורית קורן: משרד הקליטה, בבקשה.
<דוד יאסו: שמי דוד יאסו, מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה.
<דוד יאסו: קודם כל, הדיון הוא מאוד חשוב.
<דוד יאסו: שמענו מהפעילים דברים מזעזעים שמביאים אותנו לבכי.
<דוד יאסו: אני לא הולך לדבר על זה כי יותר טוב שאיציק - - - שתי נקודות: בשנות התשעים היתה עלייה.
<דוד יאסו: "זאר" זה דיבוק.
<דוד יאסו: אני גדלתי אצל אימא שלי, וככה בגיל 14.
<דוד יאסו: היום היא בת 78.
<דוד יאסו: אבל הדיבוק הזה היא מחלה שהיא לאותו רגע, הוא לא מגביל אותה.
<דוד יאסו: זה לא הגבלה.
<דוד יאסו: לכן, פנינו, ובאמת נעשתה פעולה עם ד"ר נמרוד גריסרו מבאר שבע שהיום הוא המומחה בנושא של הדיבוק, אני לא יודע על דברים אחרים, והוא עושה באמת עבודה נפלאה.
<דוד יאסו: אבל אני חייב להתייחס פה רק לנקודה אחת.
נורית קורן: יש לי שאלה אליך כמשרד הקליטה.
נורית קורן: האם יש לכם מענה לאנשים בתוך הקהילה שמאבחן אדם שיש לו בעיה נפשית ואז אתם מפנים אותו?
נורית קורן: כי הרי מי שנמצא בתוך מקום כזה מצפה שיסתכלו עליו ויתנו לו איזשהו טיפול.
נורית קורן: האם גורמים במשרד הקליטה שמנהלים את אותם מרכזי קליטה מודעים לדברים האלה?
<דוד יאסו: אני רוצה להפתיע, הפתעה, זו העלייה היחידה שבזמן עלייתה אין לה מום ואין לה פיגור, ואין לה שום דבר מבחינת כל הדברים האלה.
<דוד יאסו: כל מה שתואר, זה כאן ובגלל חוסר הבנה שמפנים אותם.
<דוד יאסו: במרכזי קליטה כשהם נכנסים לגן או לבית ספר, אין להם את התופעה הזו, היא לא קיימת.
<דוד יאסו: זה קיים אחר כך, אלה שיוצאים.
קארין אלהרר: אבל אין מחלוקת.
נורית קורן: אין מחלוקת שהעלייה לארץ והלחצים לבוא לתרבות חדשה, מולידים את כל הלחץ.
נורית קורן: האם יש מענה למשרד הקליטה?
נורית קורן: האם משרד הקליטה חוץ מאשר לנהל את המרכזים האלה נותן איזשהו מענה כשהוא רואה למישהו יש מצוקה?
<קריאות: אין, אין שום מענה.
<דוד יאסו: קודם כל, מי שמפעיל את מרכזי הקליטה זה הסוכנות היהודית.
<דוד יאסו: המימון של משרד הקליטה.
קארין אלהרר: אבל אתם לא הרגולטור?
<דוד יאסו: אנחנו עוקבים אחרי כל הדברים האלה.
<דוד יאסו: שוב אני אומר, אנחנו מביאים את מי שצריך לאבחן אותו.
<דוד יאסו: יש לנו מערכות מאוד מאוד מקצועיות שעושות את הדבר הזה.
קארין אלהרר: העובדה שנותנים את השירותים באמצעות הסוכנות, היא לא בסדר כי זה אמור להיות באמצעות הממשלה.
קארין אלהרר: אין לי בעיה שהתקציבים יבואו מהסוכנות.
<דוד יאסו: לא, התקציבים ממשרד הקליטה.
קארין אלהרר: אז עוד יותר גרוע.
קארין אלהרר: אם התקציבים מגיעים מהמדינה והמדינה לא מפקחת על מה ניתן לעומת הצרכים, זו בעיה.
<דוד יאסו: אני אמרתי שהיא לא מפקחת?
<דוד יאסו: גברתי, את אולי לא הקשבת לי.
<דוד יאסו: אני אומר, כל הדבר הזה שמפוקח על-ידי משרד הקליטה והעלייה מבוצע על ידי הסוכנות היהודית.
<דוד יאסו: לכל פרט ופרט, ממערכת החינוך, מגן, מההשתלבות, יש לנו בקרה וביצוע.
נורית קורן: אנחנו נבדוק עם הסוכנות היהודית.
נורית קורן: אני מתנצלת שאני מפסיקה אותך.
נורית קורן: חברים, אני באמת רציתי לתת לכל אחד פה לדבר.
נורית קורן: אנחנו הבנו פחות או יותר את רוח הדברים.
נורית קורן: אני חייבת לסיים, אני ממש מתנצלת.
נורית קורן: אליאס, ממש בדקה.
<אליאס אינברם: ראשית, כל הכבוד על היוזמה לקיים דיון בנושא הזה.
<אליאס אינברם: אני רוצה לברך ולהודות שיזמתם את הדיון הזה.
<אליאס אינברם: זה דיון מאוד חשוב.
<אליאס אינברם: אני חושב שנאמרו פה דברי טעם ברוב המקרים פה.
<אליאס אינברם: לחלקם הסכמתי ובחלקם הרגשתי שאני עובר פה איזשהו טיפול פסיכולוגי כזה.
<אליאס אינברם: חבריי, שימו לב לדרג של האנשים שהגיעו לפה.
<אליאס אינברם: זה מעיד על מידת הרצינות.
<אליאס אינברם: זה צריך להיות בדרג של מנכ"לים ואולי של סמנכ"לים.
נורית קורן: אנחנו מתחילים דרך.
<אליאס אינברם: שנית, אני מבין שזה דיון מעקב והתקיימו דיונים קודמים.
<אליאס אינברם: לא שמענו כלום, שום תהליך, שום דבר.
<אליאס אינברם: התשובות האלה שקיבלנו מצד שמאל שלי פה, היו תשובות מעוגלות, לא ענייניות.
<אליאס אינברם: שום דבר לא רציני פה.