GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלומי מור: - - הנמוך יותר, החלש ביותר, והם צריכים את הסיוע הרב יותר.
<שלומי מור: לכן מה שהוצע על-יד שר הרווחה הוא, שהאוכלוסייה הזאת מקח"ן של 150 שקלים או 350 שקלים תעלה לרמה הגבוהה – תעלה ל-450 שקלים.
<שלומי מור: זאת אומרת, אותו נכה נפש יקבל גם עוד 300 שקלים וגם עוד 500 שקלים, ובסך-הכול זה 800 שקלים, כך שהקח"ן של כל מי שיש לו אי-כושר מלא יעלה ויעמוד על אותם 451 שקלים.
<קריאה: יו"ר הוועדה, אפשר להתייחס רגע?
אילן גילאון: אני מבקש, אדוני, הצעה לסדר.
אילן גילאון: הסיפור הזה עם הקח"ן והתוספת והכול תמיד מטשטש את הבעיה המרכזית שעליה אנחנו מדברים.
אילן גילאון: אנחנו התכנסנו כאן לשם עדכון קצבת הנכות והצמדותיה על-פי ההסכם שהיה ערב יום-הכיפורים בהסתדרות וכו' ובהתאם לכך.
אילן גילאון: לכן, הבעיות המרכזיות, שהיו בפעם הקודמת, הן בשלושה מישורים: הדבר הראשון הוא שכאן מוצע להקים ועדות שילוו את התהליך מכאן והלאה, וכן התבקשנו – אנחנו ביקשנו וכל יושבי השולחן הזה ביקשו לראות את התהליך כולו, כי מה שמעניין, באופן אינדוקטיבי, את האדם הנכה, זה לראות מהו מסלול הקצבה שלו עד שהוא מגיע לסכום שעליו סיכמנו: 4,050 שקלים, 4,500 לגבוה מבין שניהם, ונדמה לי שהנמוך ביותר זה 3,800 שקלים.
אילן גילאון: דבר ראשון הוא שרצינו לראות איך מגיעים לתהליך הזה.
אילן גילאון: דבר שני – שלא תהיינה שום ועדות בעתיד, וכאן היה ערעור מוחלט מקיר לקיר על הנושא של הקמת ועדה שתקבע.
אילן גילאון: אתם כל הזמן מכניסים אלמנטים נוספים שהם צריכים להיות בשוליים ולא בבסיס.
אילן גילאון: הבסיס הוא הקצבה.
אילן גילאון: הבסיס הוא נושא ה-disregard, שעליו הגענו להסכמה מסוימת ופה הפרנו אותה מחדש וחזרנו ל-3,300 שקל.
אילן גילאון: אני רוצה להזכיר את מה ששר הרווחה אמר פה.
אילן גילאון: ה-4.2 איננו מקודש, וגם אי-אפשר להציע כלאן לאדם את ה-4.2, כי את הנכה הסכום הזה לא מעניין.
אילן גילאון: הנכה, מעניין אותו לעמוד בהסכם שהיה באופן פרטני עם כל נכה ונכה על-פי ההסכם הקודם, - -
<דורון יהודה: נכון.
אלי אלאלוף: אדוני, הבנו.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אפשר רק - - -?
אלי אלאלוף: רק רגע, בבקשה.
אלי אלאלוף: שלומי, תשלים בבקשה.
<שלומי מור: דווקא בהמשך לדבריך, אדוני, - - -
אילן גילאון: אל תגיד לי "אדוני".
<שלומי מור: בהמשך לדבריך, הקח"ן היום הוא חלק מהקצבה.
<שלומי מור: ההצעה, שהשר הציע, - - -
<אלון מסר: לא מדויק.
<אלון מסר: הצעת השר מובאת בהצעת החוק הממשלתית.
<אלון מסר: השר אינו יכול להציע הצעה שאינה עולה בקנה אחד עם הצעת החוק הממשלתית.
<שלומי מור: בדיון הקודם ההצעה - - -
אלי אלאלוף: אלון, קודם כל, תציג את עצמך.
<אלון מסר: אני אלון מסר מאגף התקציבים.
<אלון מסר: לגבי מה שנאמר על-ידי עורך-הדין שלומי, הצעת החוק הממשלתית, שמונחת פה, והתוספת לקצבה בקח"ן היא עמדת הממשלה והיא זו שהוגשה על-ידי שר הרווחה שינוי ממנה לא אושר על-ידי הממשלה, ואין לו מקור תקציבי.
<אלון מסר: היא דורשת - - -
קארין אלהרר: אז מה אתה רוצה לעשות כאן?
<אלון מסר: צריך לחדד את זה.
<אלון מסר: זו לא הייתה הצעת שר הרווחה.
<אלון מסר: הוא לא יכול להציע, ואתה יודע זאת היטב, הצעה שאינה עומדת בקנה אחד עם הצעה ממשלתית שאושרה בממשלה.
<שלומי מור: זו לא הצעה ממשלתית.
<שלומי מור: זו ההצעה שעלתה פה לדיון בדיון האחרון, רצתה את כל הקח"ן, כדי באמת להימנע מהבעיות האלה, להכניס לבסיס - - -
אילן גילאון: נמאס מהקח"ן הזה.
<שלומי מור: זה בדיוק - - -
<קריאה: אבל זה חלק מההצעה.
אלי אלאלוף: אילן, שמענו את הבדיחות שלך.
אילן גילאון: תקרא לזה איך שאתה רוצה.
אלי אלאלוף: אילן, שמענו את צורת הביטוי שלך על הקח"ן.
אילן גילאון: אבל למה צריך כל הזמן לסבך?
<קריאה: כי זה חלק מהקצבה.
אלי אלאלוף: לא יהיה ככה.
אלי אלאלוף: נמחק לך את המילה, כדי שלא תהיה לך לא הרגשה טובה.
אילן גילאון: - - - כאילו אני מדבר לאוזניים ערלות.
<שלומי מור: להכניס את זה לבסיס הקצבה, כמו שאתה מדבר עליו.
מיקי רוזנטל: אילן, אני מציע שתקשיב.
מיקי רוזנטל: בסוף, אתה-יודע, זה מה תהיה הקצבה הבסיס, ולא חשוב מאיפה המקורות שלה.
מיקי רוזנטל: אני חושב שכדאי להקשיב לדבר הזה.
מיקי רוזנטל: אני לא אומר שצריך לקבל אותו.
אילן גילאון: זה מה שאני רוצה לשמוע, מיקי.
מיקי רוזנטל: אבל נראה לי שאתה לא מקשיב אפילו.
אילן גילאון: אל תוסיף כל הזמן את האלמנט, כדי לסבך לי את החיים.
מיקי רוזנטל: אני לא מוסיף לך שום דבר.
<קריאה: האלמנט הזה קיים.
מיקי רוזנטל: אני אומר לך שאם זה נכנס לבסיס התקציב, לבסיס הקצבה, - - -
מיקי רוזנטל: זה נכנס לבסיס הקצבה.
מיקי רוזנטל: כדאי להקשיב.
קארין אלהרר: אבל אין הסכמה של האוצר.
אלי אלאלוף: רגע, רגע, רגע, חבר'ה.
מיקי רוזנטל: אבל, סליחה, אנחנו לא עובדים אצל האוצר.
קארין אלהרר: אתה רואה מה קורה פה.
מיקי רוזנטל: סליחה, רגע.
מיקי רוזנטל: אני רוצה להבהיר את המצב.
קארין אלהרר: אבל, מיקי - - -
מיקי רוזנטל: קארין, סליחה.
מיקי רוזנטל: אני הייתי עכשיו.
קארין אלהרר: - - - מלא זמן.
מיקי רוזנטל: אני מבקש להגיד לךְ את הדבר הבא.
מיקי רוזנטל: הכנסת אוטונומית להחליט את מה שהיא רוצה.
מיקי רוזנטל: הממשלה זכאית למשוך את הצעת החוק שלך, אם היא רוצה, ואנחנו רשאים להחליט מה שאנחנו רוצים.
קארין אלהרר: זה מה שאני רוצה שיובהר.
מיקי רוזנטל: אבל, בסך-הכל, אנחנו לא יכולים לעשות את זה בלי שום דיאלוג עם הממשלה ובלי קשר לשום נתונים.
קארין אלהרר: כמה נקיים דיאלוג?
מיקי רוזנטל: תראי, אפשר להמשיך להתווכח על זה עוד שש שנים.
אלי אלאלוף: למה לא התחלתם לפני ארבע שנים?
קארין אלהרר: אוי, אלי.
אלי אלאלוף: תפסיקי.
אלי אלאלוף: אז זה לא - - -
קארין אלהרר: - - - הממשלה - - -
אלי אלאלוף: איך אפשר להתקדם בלי דיאלוג?
אלי אלאלוף: אתם רוצים שנסגור את זה ונעמיד לכם את זה?
קארין אלהרר: אבל כמה זמן?
אלי אלאלוף: - - אני לא מבין, קארין.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, ישבנו כאן ביום חמישי - - -
אלי אלאלוף: אנחנו לא רוצים להתקדם ללא הבנה של כל הצדדים, כולל האופוזיציה.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש - - -
אילן גילאון: האם אנחנו יכולים לראות את המסלול או לא?
קארין אלהרר: אילן – רגע – אפשר גם?
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, ישבנו כאן.
אלי אלאלוף: אל תבואי.
קארין אלהרר: אפשר, אבל?
אלי אלאלוף: דמגוגיה – אני לא מסכים לדבר בדמגוגיה.
קארין אלהרר: דמגוגים תמצא בממשלה.
אלי אלאלוף: מה זה מה היא עושה ומה זה?
אלי אלאלוף: באמת, קארין.
<קריאה: זו לא דמגוגיה.
אלי אלאלוף: - - את יודעת את ההערכה האישית שלי אלייך.
קארין אלהרר: היא לא - - -
אלי אלאלוף: אבל, כרגע, אנחנו עוד פעם נשמע את הנאום המסורתי של אילן של קח"ן ו'בטיח'?
אילן גילאון: נשמע את הנאום המסורתי שהוא כדי לפזר ערפל ולא להבין במה מדובר.
אילן גילאון: אדוני, איפה המסלול - - -?
אלי אלאלוף: אין ערפל.
אלי אלאלוף: יש דברים כתובים ומדויקים.
מיקי רוזנטל: אני יכול לנסות לעזור לכם?
מיקי רוזנטל: אפשר לשמוע מהביטוח הלאומי מהי ההצעה ולְמה יגיע הסכום?
טלי פלוסקוב: למה נכנסת - - -
אילן גילאון: העלינו הסתייגויות וטענות.
אלי אלאלוף: סליחה לכולם.
אילן גילאון: סליחה, רגע.
אילן גילאון: - - אמרתם שאתם הולכים, מבררים ובאים עם תשובות.
אלי אלאלוף: אילן, אני מנהל את הישיבה – לא אתה.
אילן גילאון: מה עם התשובות?
טלי פלוסקוב: אתם רוצים למוטט את הישיבה?
אלי אלאלוף: אילן, הפעם אני מנהל את הישיבה – לא אתה.
<קריאה: לא רוצים שום דבר.
טלי פלוסקוב: אבל זה מה שאתם עושים כרגע.
טלי פלוסקוב: הוא בא עם ההצעה.
אלי אלאלוף: אני מבקש לסגור את הישיבה לעשר דקות, בבקשה.
טלי פלוסקוב: בבקשה, הנה, מה עשיתם?
אלי אלאלוף: חברים, אוקיי.
אלי אלאלוף: אפשר לחזור לישיבה?
אלי אלאלוף: ברשותכם, אפשר לשבת חזרה?
אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש לחזור לדיון.
אלי אלאלוף: ההפסקה נבעה מהצורך להתייעץ עם האוצר, וחזרנו.
טלי פלוסקוב: זה לא חוק.
טלי פלוסקוב: יש חוק?
אלי אלאלוף: גברת, לא, עוד לא.
אלי אלאלוף: אני מבקש לתת את רשות הדיבור רק לנכים, ולא לכל הלוביסטים והתומכים.
<רבקה צוק: אני לא לוביסטית.
<רבקה צוק: כבודו, אפשר מילה?
<רבקה צוק: רק לנמק.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה לדבר על שום דבר שלא קראנו כרגע.
אלי אלאלוף: אחרת, אנחנו נברבר ונספר וכמה כל אחד טוב והשני רע.
<רבקה צוק: לא.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה להגיע לדיון הזה.
אלי אלאלוף: אני מבקש להתחיל בקריאת החוק אחרי שיחולק החוק לכל אחד מאתנו.
אלי אלאלוף: יש לנו שתי דקות לחכות לחלוקת החוק.
<אבנר עורקבי: זה לא החוק שהיה קודם?
אלי אלאלוף: תוקן.
<אבנר עורקבי: זה עוד חדש?
אלי אלאלוף: לא חדש – תוקן.
טלי פלוסקוב: אנחנו כך עובדים על החוקים.
טלי פלוסקוב: כל הזמן - - -
אלי אלאלוף: אם אתם לא יודעים, לא לוקחים נדבה ומשאירים.
אלי אלאלוף: תיקנתם דברים והמלצתם על דברים אחרים, וחשבנו שזה נכון, והבאנו לכם נוסח מתוקן.
אלי אלאלוף: ככה זה, אבנר.
<דורון יהודה: אתה לא יכול ללמוד היום מנוסח מתוקן.
<דורון יהודה: עכשיו, אני לא יודע מה.
<דורון יהודה: סליחה, אנחנו מקבלים נוסח חדש, שלא עברנו עליו, ברגע האחרון.
אלי אלאלוף: אנחנו נקרא אותו סעיף-סעיף - -
<דורון יהודה: אבל אנחנו צריכים לראות אותו.
אלי אלאלוף: ונסביר אותו סעיף-סעיף.
<דורון יהודה: ברגע האחרון?
<קריאה: כן, כי הוא באמת מהרגע האחרון.
אלי אלאלוף: יש לך עוד הערה?
אלי אלאלוף: אתה רוצה שנפזר את הישיבה?
<נעה בן שבת: כרגע, השינויים מאוד טכניים, ויש פה רשימת הסתייגויות שזה הדבר שאנחנו רוצים לראות אותו.
<נעה בן שבת: זה לא שיש פה איזה חוק חדש.
<נעה בן שבת: לא צריך להציג את הדברים בצורה לא נכונה.
אלי אלאלוף: לכולם יש את המסמך בידיים?
אילן גילאון: - - -הסתייגויות התקבלו והוסכמו?
<נעה בן שבת: לא, אין סעיפים שההסתייגויות התקבלו והוסכמו, חוץ מעניין אחד של הנכים הקשישים, שאנחנו הבנו את זה כאילו שזה הסכם אבל גם בזה נדבר בדיון.
אילן גילאון: אז נעשה את מה שעשינו בפעם הקודמת.
<נעה בן שבת: יש שני סעיפים שאושרו, וזה מסומן פה בנוסח.
טלי פלוסקוב: זה השינוי ביחס לפעם האחרונה?
אלי אלאלוף: לכולם יש ביד?
<דורון יהודה: אני לא מבין מה שאני – אי-אפשר ברגע אחד - - -
אלי אלאלוף: לכולם יש?
אלי אלאלוף: ברשותכם, היועצת המשפטית מתחילה בקריאת הסעיפים.
<נעה בן שבת: אנחנו בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200 והוראת שעה), התשע"ח-2018.
<נעה בן שבת: זה "הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 200" – וזה מספרו הסופי – "והוראת שעה), התשע"ח-2018.
<נעה בן שבת: סעיף 1 – תיקון סעיף 1 – קראנו אותו בדיון הקודם.
<נעה בן שבת: הסעיף הזה מתקן בהגדרה ב"סכום הבסיסי", ואומר: "(4) על אף הוראת פסקה (2), לעניין קצבת נכות המשתלמת לפי הוראות סימן ג' בפרק ט' וכל קצבה ששיעורה נגזר ממנה – משנת 2022 ואילך – ב-1 בינואר של כל שנה לפי שיעור עליית השכר הממוצע, באותו יום, לעומת השכר הממוצע ב-1 בינואר של השנה הקודמת;".
<נעה בן שבת: בעמוד 8 מופיעה ההסתייגות לסעיף הזה, וזו הסתייגות שהציגו סיעת יש עתיד וסיעת הרשימה המשותפת וסיעת המחנה הציוני וחבר הכנסת אילן גילאון.
אילן גילאון: ומרצ.
אילן גילאון: יש לי עוד חברים.
אילן גילאון: אני לא לבד.
<נעה בן שבת: אבל הסיעה לא הגישה.
אילן גילאון: טוב, בסדר.
טלי פלוסקוב: הגשתם כסיעה?
אלי אלאלוף: חבר כנסת זה משהו אחר.
<נעה בן שבת: ההסתייגות הזאת אומרת שלמעשה יקראו את הסעיף לפי ההסתייגות:
<נעה בן שבת: במקום מה שכתוב פה "משנת 2022 ואילך" יהיה כתוב: "על אף הוראת פסקה (2) לעניין קצבת נכות המשתלמת לפי הוראות סימן ג' בפרק ט' וכל קצבה ששיעורה נגזר ממנה" – זה יהיה "משנת 2019 ואילך - -
<קריאה: 18'.
<נעה בן שבת: - - ב-1 בינואר של כל שנה לפי שיעור עליית השכר הממוצע, באותו יום, לעומת השכר הממוצע ב-1 בינואר של השנה הקודמת, ובשנת 2018 – לפי השיעור כאמור ביום ט"ז בשבט התשע"ח (1 בפברואר 2018) לעומת ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017)".
<נעה בן שבת: זאת אומרת, הם רוצים להתחיל את ההצמדה, למעשה, כבר מעכשיו, ולמעשה, גם רטרואקטיבית כי הם משווים את ההצמדה לשכר הממוצע לעומת ה-1 בינואר 2017.
<נעה בן שבת: זו ההסתייגויות, וזה הסעיף.
אלי אלאלוף: מישהו רוצה להעיר על ההסתייגות?
<יעל אגמון: אני יעל אגמון מאגף התקציבים באוצר.
<יעל אגמון: משרד האוצר מתנגד להצעה.
<יעל אגמון: הסיכום היה שההצמדה תתחיל החל משנת 2021, וזה מה שסוכם עם הנכים בלילה, ואנחנו נעמוד בסיכום, ולא להקדים את ההצמדה להיום.
<אלכס פרידמן: אפשר לדבר?
אלי אלאלוף: אלכס, רק רגע.
<יעל אגמון: כמובן שגם יש לזה עלות תקציבית בשנים 2018, 2019 ו-2020.
מיקי רוזנטל: את יכולה להגיד לנו מהי המשמעות התקציבית?
מיקי רוזנטל: אם, למשל, אנחנו מצמידים את זה מעכשיו, מ-2018, והשכר הממוצע יעלה ב-3% בשנה, מה תהיה המשמעות התקציבית?
<יעל אגמון: העלות התקציבית המשוערת היא 300 מיליון שקל לשנה הראשונה, 600 מיליון שקל לשנה השנייה ו-900 מיליון שקל לשלישית.
מיקי רוזנטל: אבל לפי איזה שכר ממוצע?
<יעל אגמון: לפי הפרש בין שכר ממוצע למדד של 2%.
מיקי רוזנטל: לפי 2%.
<אלון מסר: ברירת המחדל היום היא שזה מוצמד למדד.
<אלון מסר: זאת אומת, בהנחה שבכל השנים האחרונות עלה ב-2% יותר, המשמעות היא: 300 מיליון שקל בשנה הראשונה, 600 מיליון שקל כבר ב-2019, - -
<יעל אגמון: 900 מיליון שקל ב-2020.
<אלון מסר: - - ו-1.2 מיליארד - - -
<שמחה בניטה: 2003.
מיקי רוזנטל: - - תראו איזו שחיקה יש בקצבת נכות, אם אנחנו לא מצמידים אותה עכשיו.
מיקי רוזנטל: אנחנו מעלים וישר היא נחתכת.
<אלון מסר: לא, היא לא נחתכת.
מיקי רוזנטל: היא לא מוצמדת פה - - -
<קריאה: ודאי שהיא נחתכת, כי ההוצאות - - -
<יעל אגמון: העלויות הריאליות גדולות מהעלייה בשכר הממוצע.
<יעל אגמון: כי ככה – כי באחוזים העלייה - - -
<קריאה: העלייה המתוכננת עכשיו - - -
אלי אלאלוף: חבר'ה מהאוצר, אחד אחד.
<יעל אגמון: העלייה, שמתוכננת עכשיו בקצבה, היא 500 שקל על 2,340, וזה באזור שבין 20% ל-25%.
<יעל אגמון: השכר עולה ב-2%.
<יעל אגמון: העלייה הריאלית עכשיו היא גדולה משמעותית מעליית - - -
מיקי רוזנטל: כן, אבל היא באה לפצות על שחיקה של עשר שנים.
<שמחה בניטה: יותר.
<שמחה בניטה: 15 שנה.
<קריאה: מיקי, 15 שנים.
<קריאה: שנים רבות.
מיקי רוזנטל: אפשר לקיים דיון, וכולם רוצים - - -
מיקי רוזנטל: זה הכול?
<קריאה: אם זה לא היה מצחיק, הייתי בוכה.
<יעל אגמון: 1% בעשר השנים האחרונות.
אילן גילאון: מה בעשר השנים האחרונות?
<קריאה: אם כך, אין מה להציע - - -
אילן גילאון: איך הביטוח הלאומי אומר הדיוק הפוך מזה ודבר אחר?
אילן גילאון: ביטוח לאומי פה?
<קריאה: - - - בשיטה של 1% - - -
אלי אלאלוף: חבר, מישהו אישר לך לדבר?
אלי אלאלוף: הביטוח הלאומי רוצה להגיב, על-פי בקשתו של חבר הכנסת גילאון?
<שלומי מור: אני אבדוק ומיד אגיד.
מיקי רוזנטל: אגיד משהו.
מיקי רוזנטל: אדוני, מותר לי לומר הערה?
<קריאה: השכר הממוצע בעשר השנים האחרונות - - - 2,200 שקל.
אלי אלאלוף: אתה, אדוני, קיבלת את רשות הדיבור?
אלי אלאלוף: חבר'ה, אם לא יהיה סדר, אנחנו נפזר את הישיבה.
מיקי רוזנטל: אין לי את הנתון לסתור אותך, גברתי, אבל יש משהו אחד שאני כן יודע.
<קריאה: היגיון.
מיקי רוזנטל: לא היגיון – נתונים.
מיקי רוזנטל: שכרם של חברי הכנסת מוצמד לשכר הממוצע לעומת השרים שהיו צמודים למדד, ואנחנו תיקנו, רק לפני חודש, והצמדנו גם את השרים לשכר הממוצע.
אלי אלאלוף: זו לא קצבה לשרים.
אלי אלאלוף: זה שכר.
מיקי רוזנטל: אדוני, זה רק כדי לסבר - - -
מיקי רוזנטל: הקשר הוא שהשרים זכו לתוספת של 8% בגין הפער בין השכר שהיה צמוד למדד לבין השכר שהיה צמוד לשכר הממוצע במשק.
מיקי רוזנטל: לדעתי, המדינה הביאה את ההצעה הזאת או גפני.
מיקי רוזנטל: זה 8%, וזה רק על איזה שש שנים.
מיקי רוזנטל: לפיכך, אני חושב: אני לא יודע באיזה נתונים את משתמשת, אבל אני לא בטוח - - -
אילן גילאון: לו השכר לא היה מוצמד למדד המחייה אלא למדד השכר הממוצע במשק מ-2003 עד היום, כמה הייתה הקצבה?
<נתי בייאליסטוק-כהן: לא היינו יושבים פה.
<קריאה: כנראה שהיה בסדר.
אלי אלאלוף: לא ביקשת את רשות הדיבור.
אלי אלאלוף: תקבל.
<נעמי מורביה: יש לי פה - - -
אילן גילאון: אני יודע את הנתון.
אילן גילאון: אני רוצה שהאוצר יגיד.
<יעל אגמון: הקצבה – במהלך השנים היו העלאות, ובעצם ההעלאות האלה - - -
<יעל אגמון: בעשר השנים האחרונות היו בקצבה העלאות שגרמו לכך שלמעשה אל מול השכר הממוצע היא כמעט לא נשחקה.
קארין אלהרר: גברת אגמון, - - -
<שמחה בניטה: היא לא עבדה 15 שנה באוצר.
<שמחה בניטה: עכשיו, רק באה.
<נעמי מורביה: אדוני היושב-ראש, ישבתי עד עכשיו בשקט.
אלי אלאלוף: ואת לא מפסיקה להתערב.
אלי אלאלוף: בלי לעזור.
אלי אלאלוף: תחכי, בבקשה.
<קריאה: מציעים פה לשנות בהתאם לנתונים - - -
אלי אלאלוף: אני רואה את כולם פה.
אלי אלאלוף: כן, גם את.
אלי אלאלוף: היום, הסבלנות שלי – מצבך.
אלי אלאלוף: אני מבקש שתשלטו על עצמכם.
אלי אלאלוף: אני עוד לא שמעתי את התשובה של האוצר בצורה ברורה.
אלי אלאלוף: וזאת, ללא ויכוח ובלי שתפריעו לה.
אלי אלאלוף: זה חשוב לנו היום לדעת בכמה הייתה ההצמדה והאם בכלל הייתה הצמדה מ-2003 עד עכשיו.
<יעל אגמון: מ-2003 עד 2006 כל קצבאות הביטוח הלאומי הוקפאו ולא היו צמודות, ולא הועלו בשום הצמדה.
<יעל אגמון: מ-2006 כלל קצבאות הביטוח הלאומי, ובתוכן קצבת נכות כללית, צמודות למדד.
<יעל אגמון: עם זאת, מ-2006- - -
אלי אלאלוף: למדד מה?
<יעל אגמון: מדד המחירים לצרכן שנקבע בחודשים נובמבר עד נובמבר.
<נעמי מורביה: בתנאי שהוא עולה ב-0.02%.
אלי אלאלוף: נעמי, את רואה שאת מפריעה?
אלי אלאלוף: את יודעת הכול, אבל תתאפקי.
<נעמי מורביה: - - -
<יעל אגמון: - - וזה מדד המחירים שבין נובמבר – לצורך העניין, בינואר 2018 הקצבאות עודכנו על-פי מדד נובמבר 2016 עד נובמבר 2017 – בסדר?
<יעל אגמון: – כדי שב-1 בינואר נוכל לעדכן.
<יעל אגמון: זו ההצמדה שיש היום לכל קצבאות הביטוח הלאומי.
<יעל אגמון: אבל, מה שחשוב להבין הוא שבמשך השנים היו תוספות ריאליות לקצבת הנכות שהעלו את הקצבה.
<שמחה בניטה: איפה?
<יעל אגמון: אני צריכה לחשב את זה.
<אלון מסר: אם צריכים את זה, אפשר לחשב.
אילן גילאון: אז תחשב.
אלי אלאלוף: את סיימת?
אילן גילאון: היו עלויות, לא היו עלויות – מה זה משנה?
מיקי רוזנטל: הנתון שמופיע לפני, והוא לקוח מתוך המ.מ.מ., אומר את הדבר הבא: בין השנים 2008 ל-2016 מדד המחירים לצרכן עלה ב-12.6% והשכר הממוצע במשק עלה ב-18%.
מיקי רוזנטל: המשמעות היא שיש פער של 6% רק על השנים הקודמות.
מיקי רוזנטל: לכן, גברתי, אני אומר לך שכן חלק מהתוספת הוא פיצוי על השנים הקודמות.
מיקי רוזנטל: לפיכך, אם מותר לי להציע איזו הצעה - - -
מיקי רוזנטל: אני חושב שאנחנו לא נצליח להגיע להסכמה בסעיף אחד בלי רעהו.
מיקי רוזנטל: חלק מהאנשים רוצים הצמדה, חלק מהאנשים רוצים להכניס את הפעימות לחוק, גם את הפעימות האחרונות, ויש פה ויכוח עקרוני מהותי על גובה הסכום – גובה הסכום של הקצבה הבסיסית עם הקח"ן או בלי הקח"ן וכו'.
מיקי רוזנטל: לפיכך, אדוני, למרות שאני יודע שהאוצר לא מסכים, אני מציע לאדוני להציע הצעה משולבת ולהצביע עליה שאומרת את הדבר הבא, והיא פשרה בין כל ההצעות: במקום שההצמדה תתחיל מיד ב-2018, מה שראוי היה גם בעיניי לעומת ההצעה הממשלתי שההצמדה תתחיל ב-2021, אני מציע להתחיל אותה במחצית 2019, ובא לציון גואל.
מיקי רוזנטל: אמצע – לחתוך, וזהו, כי כולם צודקים פה בוויכוח הזה.
<קריאה: חבר הכנסת רוזנטל, - - -
מיקי רוזנטל: אני לא הפרעתי לך, אדוני.
מיקי רוזנטל: אני מציע הצעה שאפשר לדון בה.
מיקי רוזנטל: אפשר לא להסכים על שום דבר וללכת הביתה.
מיקי רוזנטל: אני מציע משהו שאפשר לדון עליו ולסיים את זה, כי בסוף צריך גם לקבל החלטות.
מיקי רוזנטל: אני מציע לקבל את ההצעה שהפעימה השלישית לפחות כן תיכנס לחוק.
קארין אלהרר: גם הרביעית.
מיקי רוזנטל: אני אסביר למה אני חושב כך.
מיקי רוזנטל: זו פשרה, שהיא פשרה לא טובה אבל היא פשרה.
מיקי רוזנטל: אם אנחנו מכניסים את הפעימות השלישית והרביעית לחוק, - - -
אילן גילאון: אתה רק לא זוכר.
אילן גילאון: אני מאוד מעריך את זה, אבל עשינו את הפשרה עד הסוף.
אילן גילאון: עוד פשרה על פשרה?
מיקי רוזנטל: אילן, תן לי להציע.
מיקי רוזנטל: אתה לא חייב לקבל את זה.
מיקי רוזנטל: תן לי להציע.
מיקי רוזנטל: אני מבקש להציע.
מיקי רוזנטל: זה לא פופולרי, ואני מבקש להציע, בסדר?
מיקי רוזנטל: צריך להתכנס לאיזה שהוא מקום.
מיקי רוזנטל: אני איתך.
מיקי רוזנטל: אתה צודק בכול טענה שלך, וזה גם לגבי קארין – כל טענה שאמרתם.
מיקי רוזנטל: לא הייתי בדיון הקודם.
מיקי רוזנטל: הייתי חולה.
מיקי רוזנטל: שמעתי את הדיון.
מיקי רוזנטל: כל טענה צודקת.
מיקי רוזנטל: אבל, בסוף, אנחנו חיים באיזו שהיא מציאות שצריך להחליט עליה.
מיקי רוזנטל: מצד שני, האוצר אומר: שום דבר ממה שאתם אומרים פה – אתם יכולים להגיד מה שאתם רוצים, אך אין הסכמה אצל השרים, אין הסכמה של הממשלה ואין כסף.
מיקי רוזנטל: אני אומר: תפקידנו להכריע.
מיקי רוזנטל: מהי המשמעות של להכניס שתי פעימות לתוך חוק?
מיקי רוזנטל: המשמעות היא שהנומרטור מתחיל לעבוד.
מיקי רוזנטל: ברגע שמכניסים את הפעימה הזאת, צריך לקצץ מאיזה שהוא מקום אחר, והאוצר אומר: חבר'ה, אנחנו רוצים, אבל אנחנו מקצצים כרגע ב-flat או באיזה שהוא שירות חברתי אחר, ברגע שאנחנו מכניסים את זה לחוק הזה.
<ירון לוי: - - - אתה לא מאמין לו.
מיקי רוזנטל: חבר יקר, באמת, אתה לא יכול לחשוד בי שאני רוצה את רעת הנכים.
מיקי רוזנטל: אני בא להציע פשרה, שאף אחד לא יהיה מרוצה ממנה - -
מיקי רוזנטל: - - אבל היא פשרה אפשרית ואפשר לחיות איתה, ואפשר להמשיך את המאבק אחר כך.
מיקי רוזנטל: המאבק לא הסתיים.
<רונית צרפתי: אבל למה צריך לחשוב על פשרות?
<רונית צרפתי: למה זה צריך להיות על פשרות?
<רונית צרפתי: אנחנו מדברים על דין צדק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לתת לי להציע הצעה.
<רונית צרפתי: אנחנו לא מצליחים להבין על מה אתם מדברים כל הזמן.
אלי אלאלוף: גברת, את יכולה להירגע שנייה, עד שהוא יגמור לדבר?
<רונית צרפתי: כן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו ונשמע.
מיקי רוזנטל: כל סעיף כרוך בסעיף השני, כי אי-אפשר לקחת משהו יותר טוב ומשהו שהוא פחות טוב ואחר כך להגיד "את זה – אני מסכים, ואת זה – לא מסכים".
מיקי רוזנטל: זה או שלוקחים את הצעת הפשרה הזאת ונלחמים עליה כולנו, כולל יושב-ראש הוועדה שצריך להשתכנע – ואני לא יודע אם אני משכנע אותו.
מיקי רוזנטל: הנושא השלישי, ששנוי במחלוקת, הוא גובה הקצבה.
מיקי רוזנטל: מאחר ואני אומר לכם שאנחנו מתחילים להצמיד אותה ב-2019 - - -
אילן גילאון: באיזו מחלוקת?
אילן גילאון: כל הכנסת.
<קריאה: לא חתמנו שום הסכם.
מיקי רוזנטל: לשיטתך, גובה הקצבה היה צריך להגיע, ואני איתך בכול טענה, - - -
אילן גילאון: ל-5,300 שקל.
אילן גילאון: התפשרתי על הדבר הזה.
אילן גילאון: אתה לא מבין שזו פשרה?
אילן גילאון: פשרה על פשרה?
מיקי רוזנטל: אילן, מה אתה מציע לעשות עכשיו?
אילן גילאון: כל פעם שרוצה או לא רוצה – אז בוא נתפשר עוד.
מיקי רוזנטל: אבל אתה לא שמעת את ההצעה שלי עד הסוף, ואתה כבר צועק עלי.
מיקי רוזנטל: אני אומר את הדבר הבא, ותשמע אותי עד הסוף ואחר כך תגיד שאתה לא מסכים.
מיקי רוזנטל: אני אומר שקצבת הנכות, כולל הקח"ן, תהיה 4,000 שקל.
מיקי רוזנטל: שמעת?
מיקי רוזנטל: זה פחות ממה שאנחנו רוצים.
מיקי רוזנטל: זה פחות ממה שהאוצר מסכים.
<חנה עקיבא: למה?
מיקי רוזנטל: זו הפשרה שאני - - -
<חנה עקיבא: אם הרופא שלך קבע שאני 100% לא כשירה, 100% אובדן כושר עבודה.
מיקי רוזנטל: גברתי, אני רוצה לתת לך 8,000 שקל.
<רונית צרפתי: אז תיתן.
מיקי רוזנטל: אני רוצה.
<רונית צרפתי: זה כסף שלנו.
<חנה עקיבא: אם הרופא שלך קבע שאני 100% לא כשירה, אז למה שאני לא אקבל את ה-100% אובדן כושר עבודה?
<חנה עקיבא: יכולתי גם ככה - - -
אלי אלאלוף: חבר'ה, עם כל הכבוד, - - -
<רונית צרפתי: מה שאתם עושים הוא שאתם הופכים אותנו - - -
מיקי רוזנטל: אני אציע את ההצעה שלי עד הסוף, ואף אחד לא יפריע לי פה.
מיקי רוזנטל: אף אחד לא יפריע לי פה.
<רונית צרפתי: אני לא מפריעה לך.
מיקי רוזנטל: את תחכי עד הסוף.
מיקי רוזנטל: את לא שמעת את ההצעה.
<רונית צרפתי: סליחה, עם כל הכבוד, - -
אלי אלאלוף: גברת, את לא קיבלת רשות.
<רונית צרפתי: - - זה החיים שלנו.
אלי אלאלוף: אתם רוצים עכשיו שנתחיל להוציא אנשים?
<קריאה: - - - לדבר.
מיקי רוזנטל: אדוני, אני עשיתי - - -
אלי אלאלוף: מיקי, סליחה.
אלי אלאלוף: אני מבקש לתת לחבר הכנסת להשלים את דבריו, וכשיסיים – אנחנו ניתן את רשות הדיבור, כולל לחברי הכנסת.
אלי אלאלוף: אני מבקש מחברי הכנסת משמעת לא פחות מאשר מהאורחים שלנו.
מיקי רוזנטל: אדוני, אני כבר מסיים.
מיקי רוזנטל: לדבר הזה תהיה תוספת לנכים הקשים מאוד – עוד 200 שקל.
מיקי רוזנטל: לפי החישובים שעשו לי האנשים שמבינים בזה, התקציב הכולל של ההצעה הזאת הוא 4.9 מיליארדי שקלים.
מיקי רוזנטל: אני חושב שהממשלה יכולה לעמוד בזה, אני חושב שהנכים יכולים לעמוד בזה ואני חושב שזו הצעת פשרה שכולם יכולים לחיות איתה: גם הממשלה, גם חברי הכנסת וגם הנכים.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לתת לכם כמה שיותר, אבל בסוף יש קופה.
מיקי רוזנטל: אפשר לעשות מלחמות עד הסוף, ובסוף צריך להסכים על משהו.
מיקי רוזנטל: זו דעתי.
אלי אלאלוף: מיקי, תודה.
אלי אלאלוף: אדוני, אתה מפריע.
<נעמי מורביה: אני נעמי מורביה, יושבת-ראש מטה מאבק הנכים.
<נעמי מורביה: אני רוצה, בבקשה, לתקן קצת את הנתונים שנמסרו על-ידי האוצר.
<נעמי מורביה: אני לא יודעת מאיפה הם לוקחים אותם.
<נעמי מורביה: מינואר 2008 עד היום השכר הממוצע במשק עלה בסך-הכל ב-2,219 שקל.
<נעמי מורביה: כדי להבהיר כמה הדברים שהם אמרו תלושים מהמציאות: השכר הממוצע בשנה האחרונה, ב-2017, עלה ב-256 שקל, והשנה, בגלל שלא היה מדד במינוס אלא בפלוס והוא עבר את ה-0.2%, אז קיבלנו עדכון לקצבה של שמונה שקלים, כשעליית השכר הממוצע הייתה 256 שקל.
<נעמי מורביה: מישהו כאן משחק עם המספרים.
<נעמי מורביה: יותר מזה – הקצבאות היו מוצמדות עד 2011.
<נעמי מורביה: אני לא יודעת מאיפה לקחתם את הנתון של 2006.
<נעמי מורביה: הוא לא נכון.
<נעמי מורביה: הן היו מוצמדות עד 2011.
<נעמי מורביה: כשהן יצאו מ-2011, הן הוצמדו למדד, בתנאי שהוא עולה מעל 0.2%.
<נעמי מורביה: כי הוא לא עבר את זה.
<נעמי מורביה: אז פעם אחת קיבלנו שבעה שקלים, פעם אחת קיבלנו עשרה שקלים, והשנה קיבלנו שמונה שקלים.
<נעמי מורביה: ואני לא מטורפת.
<קריאה: מ-2006 היא עלתה ב-4%.
<נעמי מורביה: זה דבר ראשון.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אני רוצה להגיד שאפשר לדון הרבה זמן על דבר שלא מביא לשום דבר.
אלי אלאלוף: זה הסגנון.
<ירון לוי: לא, זה היה חשוב.
אלי אלאלוף: ירון, אני מתאפק.
אלי אלאלוף: אני שומע דברים, ואני מתאפק.
<ירון לוי: הבנו.
אלי אלאלוף: נעמי, אני שמעתי אותך.
<נעמי מורביה: שהנתונים יהיו נכונים.
אלי אלאלוף: תתני לי לדבר.
אלי אלאלוף: אני רוצה דיון מעשי.
אלי אלאלוף: אם אתם רוצים דיון של ברברנות, אני יושב ומקשיב לכם, ואני אגמור דוקטורט על ההיסטוריה.
אלי אלאלוף: זה לא יקדם אותנו בנושא שבשבילו התכנסנו: קצבאות הנכים.
אלי אלאלוף: אז לא מעניין אותי הסיפור שלך במקרה זה.
אלי אלאלוף: הוא מעניין מאוד, אבל לא מקדם אותנו.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שיש הצעה.
אלי אלאלוף: הגיעה עכשיו הצעה שונה ממה שאושר במליאת הכנסת.
אלי אלאלוף: חברים, זה לא אושר על חודו של קול.
אלי אלאלוף: זה אושר ב-90 קולות נגד אפס.
אלי אלאלוף: חברי הכנסת, אני פונה גם אליכם: לא הצבעתם סתם.
יעל כהן-פארן: כן, אבל הצבענו - - -
אלי אלאלוף: יש לי מספיק רעש.
אלי אלאלוף: אני אומר לחברי הכנסת, לחברים שלי: יש לנו היום בסיס לדיון.
אלי אלאלוף: הדיון הוא על בסיס ההצעה שאושרה במליאה.
אלי אלאלוף: לא סופית – אנחנו יודעים.
אלי אלאלוף: בשביל זה יש קריאה שנייה וקריאה שלישית ויש את הדיונים פה.
אלי אלאלוף: לכן יבואו הצעות שונות, ולכן נתקן, אם צריך, גם בפעם הרביעית או החמישית, את המסמך שבפניכם, כי אם נגיע להסכמות מסוימות נביא אותן לאישור.
אלי אלאלוף: אז, אל תתחילו כל הזמן להזכיר לנו את ההיסטוריה.
אלי אלאלוף: לכן, אני מבקש, ואמר את זה מיקי: הוא נותן הצעה שהיא לא בדוקה על ידִי למשל, אבל אנחנו נבדוק את זה עם כולם.
אלי אלאלוף: חברים, אני מציע שתתייחסו רק לסעיף מספר 1 שקראנו כרגע.
אלי אלאלוף: אגיע לחברי הכנסת, ואם אני אראה שחברי הכנסת לא נמצאים בתהליך ולא אוהבים את המלצת הסעיף הזה – אני אקפוץ ואלך לסעיף הבא.
<אלון מסר: יו"ר הוועדה, אפשר רגע להתייחס.
<אלון מסר: אני רוצה רגע להתייחס להצעה של חבר הכנסת רוזנטל.