GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרק כצנלסון: כל מי ששקוף מלכתחילה, כבר דיברנו בסעיפים קודמים על זה - - -
אלי אלאלוף: לדעתך זה לא דורש שקיפות?
מרק כצנלסון: רגע.
מרק כצנלסון: אנחנו דורשים שקיפות שלנו.
מרק כצנלסון: ברגע שתהיה שקיפות שלנו, לא תהיה רמאות.
מרק כצנלסון: אני מבקש לפנות למשרד הבריאות ולשאול כמה תלונות היו למשרד הבריאות מטעם תיירי מרפא על חברות תיירות המרפא או על בתי החולים אולי שגבו יתר ממה שהיו צריכים לגבות.
אלי אלאלוף: יש כאן נציגים מכובדים מאוד.
מרק כצנלסון: האם באמת היו תלונות?
מרק כצנלסון: אני אומר שהנושא הזה נלקח מהתקשורת.
אלי אלאלוף: זה לא פרמטר לקביעת חוקים.
מרק כצנלסון: הנושא פופוליסטי, נלקח מהתקשורת, נלקח כנראה מתכנית עובדה של אילנה דיין ומזה כל הסערה.
מרק כצנלסון: עכשיו אין בעיה עם המחירים, עם הנושא הזה, והם רוצים לשלם, הם יודעים על מה הם משלמים.
מרק כצנלסון: אם אנחנו רוצים לקבור כאן בוועדה הזאת תיירות מרפא, זאת הנקודה העיקרית.
מרק כצנלסון: זה ממש ירייה בראש.
אלי אלאלוף: לא הגבלנו אתכם בכמה אתם יכולים לקחת.
מרק כצנלסון: אף אחד לא ישלם.
ולרי קרביץ: איגוד איתמר, תיירות מרפא.
ולרי קרביץ: היושב ראש אמר שבית החולים יוציא חשבונית לחברת תיירות מרפא.
ולרי קרביץ: זה בסדר.
ולרי קרביץ: אתה אמרת שזה בסדר שבית חולים יוציא חשבונית לחברת תיירות מרפא.
אלי אלאלוף: ומי ישלם לבית החולים?
ולרי קרביץ: אנחנו אחראית כספית מול בית החולים.
נעה בן שבת: אדוני, אני רוצה להבין.
נעה בן שבת: אני לא כל כך מבינה.
נעה בן שבת: אם גורם משלם לבית החולים, מדוע שאני לא אקבל את החשבונית?
נעה בן שבת: אני שילמתי את הסכום הזה.
נעה בן שבת: למה לכם?
מרק כצנלסון: ראשית, הם רוצים.
מרק כצנלסון: שנית, אנחנו גם סוג של קופת חולים, כמו שאמרנו.
מרק כצנלסון: אנחנו מלווים.
מרק כצנלסון: בדרך כלל אלה חמישה, עשרה רופאים ותחנות.
מרק כצנלסון: לכל אחד ישלמו?
מרק כצנלסון: לכל אחד יפיקו חשבונית מקור?
מרק כצנלסון: לדוקטור כזה, לבית חולים כזה, למכון מאר ועוד?
נעה בן שבת: מדוע לא?
נעה בן שבת: במכון מאר עשיתי צילום ובמכון אחר עשיתי משהו אחר.
מרק כצנלסון: יפה.
מרק כצנלסון: אז כותבים שצילום רנטגן עולה כך וכך אבל מחיר שלנו.
מרק כצנלסון: הכול לפרט.
מרק כצנלסון: הכול.
מרק כצנלסון: עד האגורה האחרונה.
נעה בן שבת: אבל איפה השקיפות?
מרק כצנלסון: איפה השקיפות כשאנחנו באים לחנות?
נעה בן שבת: בחנות אני קונה את המוצר.
מרק כצנלסון: נכון, ואצלנו את לא קונה?
מרק כצנלסון: הם קונים את המוצר אצלנו.
מרק כצנלסון: אנחנו עושים הכול.
מרק כצנלסון: גם מלווים, גם מתרגמים.
אלי אלאלוף: אתם לא ספקי שירות של הבריאות, עם כל הכבוד.
אלי אלאלוף: אתם מארגנים לבתי החולים את השירות שהם נותנים.
מרק כצנלסון: אני מזמין לבקר ולראות איך עובדת חברת תיירות מרפא.
אלי אלאלוף: אתם לא בעמדה טובה, אני חייב להגיד לכם.
אלי אלאלוף: העמדה שלכם לא תעמוד כאן וההחלטה תהיה כפי שאנחנו רוצים שהיא תהיה.
יבגני שילמן: לשאלה של היועצת המשפטית.
יבגני שילמן: זאת שאלה נכונה ובמקומה.
יבגני שילמן: היא שאלה למה הם משלמים לנו ולמה לא לשלם לבית החולים.
יבגני שילמן: חלק מהנגשה של הטיפול של השירות לתיירות מרפא, זה גם עניין של כסף.
יבגני שילמן: ככל שאנחנו נהיה יותר אטרקטיביים מבחינה כספית, כך הסיכוי גדול יותר שתייר יבוא לישראל.
יבגני שילמן: אנחנו היום, לכל חברה, וזה היתרון היחסי שלה, יש הסכמים שונים עם כל ספקי השירות.
יבגני שילמן: למשל, לי יש הסכם שמקנה לי עשרים אחוזים הנחה על כל הפעולות במכון מאר ולחברה של מרק יש עשרה אחוזים.
יבגני שילמן: ברגע שתצא הצעת מחיר, אותה הצעת מחיר ממכון מאר לכולם, זה בעצם מבטל גם תחרות בינינו.
יבגני שילמן: אנחנו לא נוכל לתת לתייר מרפא את המחיר שאנחנו יכולים לתת לו.
יבגני שילמן: גם זה שיקול.
יבגני שילמן: אנחנו לא חיים בוואקום.
אלי אלאלוף: אנחנו לא אמורים להסדיר את כל מערכת המסחר והתחרות בעסקים.
טל אמיתי נשרי: אני רוצה לענות למה שנאמר.
טל אמיתי נשרי: החשבון שיוצא מהמוסד הרפואי אמור לגלם בתוכו בסוף גם את ההנחה.
טל אמיתי נשרי: אתה בעצם מקבל את ההנחה כעמלה.
טל אמיתי נשרי: זאת הנקודה.
טל אמיתי נשרי: התייר מקבל את החשבון המלא.
טל אמיתי נשרי: נכון?
טל אמיתי נשרי: כן, התייר מקבל את החשבון המלא והוא לא יודע שאתה קיבלת עשרים אחוזים הנחה והוא קיבל עשרה אחוזים הנחה.
קריאה: למה את קוראת לזה הנחה?
טל אמיתי נשרי: הוא הגדיר את זה כהנחה.
מרק כצנלסון: זאת הנחה שאנחנו מתחשבנים.
טל אמיתי נשרי: אני אומרת שבסוף ההצעה שיוצאת מהמוסד הרפואי משקפת את המחיר של השירות וזה לא פוגע בתחרות בין תיירי המרפא כמו שהוצג.
טל אמיתי נשרי: זה מה שניסיתי לומר.
יבגני שילמן: זה כן פוגע בתחרות
מרק כצנלסון: אני יכול לתת דוגמה מספרית.
שי סומך: הסוכנים מוכרים כאן תיווך.
שי סומך: זה המוצר אותו הם מוכרים.
שי סומך: אני לא מומחה בחוקי הגנת הצרכן אבל לדעתי לפי עקרונות בסיסיים של חוקי הגנת הצרכן, הלקוח צריך לדעת כמה הוא משלם עבור התיווך.
שי סומך: כך זה בתיווך דירות, כך זה בתיווך עבודה ובכל סוגי התיווכים.
שי סומך: זה ממש מושכלות יסוד של צרכנות.
שי סומך: נכון, תהיה יותר תחרות על סוכני המרפא אבל הפרק הזה הוא פרק צרכני והוא אמור לשפר את התחרות ואת התחום הזה של סוכני המרפא.
יבגני שילמן: אבל זה לא תיווך.
שי סומך: זה לגמרי תיווך.
אברהם ויסמן: באנו לדבר על בתי חולים היום.
אברהם ויסמן: אני מצטער שאני חייב להכניס את המשפט הזה.
אברהם ויסמן: מה שחשוב לכל בתי החולים להכניס לפרוטוקול זה שהחוק הזה, מה שיוחלט בסוף על ידי חברי הכנסת, יחול על כל בתי החולים בצורה זהה.
אברהם ויסמן: לא החרגות לבתי חולים פרטיים.
אברהם ויסמן: כל החוק על כל סעיפיו בצורה זהה יחול על כל בתי החולים.
אברהם ויסמן: זו בקשתנו.
מרק כצנלסון: מצד אחד רוצים שאנחנו נהיה אחראיים על הליווי של הפציינטים, שאנחנו נישא באחריות.
אלי אלאלוף: לא אמרנו שתעשו את זה לשם שמים.
אלי אלאלוף: קחו מה שתרצו, אבל שיהיה שקוף.
אלי אלאלוף: לא הגבלנו אתכם.
אלי אלאלוף: אתה יכול לקנות דירה, אבל יש כאלה שעובדים בחצי אחוז ויש כאלה שעובדים בחמישה אחוזים.
אלי אלאלוף: התדמית של המדינה, המערכת הציבורית חייבת להיות שקופה לכל אזרחיה וגם לתיירים.
מרק כצנלסון: אני בטוח שכאשר נשיא קזחסטאן הגיע לכאן, הוא לא בדק ולא הציעו לו ולא נתנו לו פירוט של כל הטיפולים שהוא קיבל.
אלי אלאלוף: אני גאה שהוא בא לקבל כאן טיפול.
מרק כצנלסון: זאת התדמית של המדינה.
מרק כצנלסון: מה שמעציב אותי זה שאף אחד לא בדק באמת את העלויות הכלכליות שלנו, כמה עולה להביא כל תייר וכמה עולה להחזיק את צוות העובדים.
אלי אלאלוף: קיימנו דיון על כמה חברות מפורסמות.
אלי אלאלוף: אם אתה רוצה, נעשה זאת.
נעה בן שבת: כשיגבילו את הפעילות, יהיה צריך לעשות.
נעה בן שבת: כרגע לא.
מרק כצנלסון: עצוב מאוד שממשרד הבריאות לא באו לא למחלקת תיירות מרפא, לא לחברת תיירות מרפא, לראות איך זה עובד.
אלי אלאלוף: אם אין שום נימוק נוסף חדשני, אני מבקש שהנקודה הזאת תהיה סגורה.
יבגני שילמן: לא סתם כשאתם יושבים בבית חולים אתם רואים תיירי מרפא בעיקר ממדינות חבר העמים.
יבגני שילמן: הענף הזה הוקם על ידי סוכנים.
יבגני שילמן: אתם קוראים להם מתווכים.
אלי אלאלוף: אני קורא להם סוכני מרפא כפי שכתוב בחוק.
יבגני שילמן: אין בעיה.
יבגני שילמן: סוכנים.
יבגני שילמן: זה הוקם על ידי חברות תיירות מרפא.
יבגני שילמן: הן המנוע.
יבגני שילמן: הן הביאו אותו לצמיחתו של הענף.
יבגני שילמן: נכון שיש מה לתקן בענף אבל מתקנים ביחד.
יבגני שילמן: לא סתם כשאתם מסתובבים בשיבא ובאיכילוב אתם לא רואים תיירים רפואיים לא מסין, לא מהמפרץ הפרסי, לא מצרפת, לא מארצות הברית.
יבגני שילמן: אם החולים יכולים להגיע ישירות לבית חולים ומערכת הבריאות שלנו כל כך טובה לשווק את עצמה ולעשות תהליכים בירוקרטיים, אז למה אין התנפלות של תיירי מרפא?
אלי אלאלוף: זה מאוד חדשני אבל אני אגיד לך את האמת.
אלי אלאלוף: יהדות רוסיה שהגיעה לארץ - - -
יבגני שילמן: זאת לא רק יהדות.
אלי אלאלוף: בשבילי כולם.
אלי אלאלוף: כל מי שבא לארץ הזאת, הוא יהודי.
אלי אלאלוף: אני לא עובד ברבנות.
יבגני שילמן: ציונות.
אלי אלאלוף: תקרא לזה ציונות.
אלי אלאלוף: אני קורא לזה יהדות.
אלי אלאלוף: היא לא הביאה רק את זה.
אלי אלאלוף: זה שיפור מדהים בחברה הישראלית.
אלי אלאלוף: יש לכם תרומה אדירה כולל בזה.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שאנחנו לא נכניס את הפן הזה של תרומת
אלי אלאלוף: כם למדינה במסגרת החוקים של המדינה.
יבגני שילמן: הכול ביחד.
מרק כצנלסון: אבל כרגע מחסלים ענף שלם.
מרק כצנלסון: ענף שלם הולך.
אלי אלאלוף: ברשותכם, זה ברור.
אלי אלאלוף: הנקודה הזאת ברורה.
אלי אלאלוף: אני מכיר את העמדה של החברים שלי בוועדה.
אלי אלאלוף: אנחנו נביא את זה בנוכחותכם להצבעה של חברי הכנסת.
יבגני שילמן: למה לקח שישה-שבעה דיונים?
אלי אלאלוף: אתה חושב שזה רק בגלל זה?
אליהו ליפשיץ: משרד התיירות.
אליהו ליפשיץ: אני חושב שסוכני תיירות המרפא צודקים.
אליהו ליפשיץ: שירות מורכב הוא לא בהכרח רק מתווך.
אלי אלאלוף: אני לא השתמשתי במילה מתווך.
קריאה: אבל כל החברים שלך השתמשו.
שי סומך: אני טעיתי.
שי סומך: אתם נותנים שירות מצוין ואתם צריכים להיות שקופים.
אליהו ליפשיץ: זה דומה לחבילת תיור שאם יפרקו אותה, אף אחד לא מספר מה יש בחבילת התיור.
אלי אלאלוף: טיסה בעשרה דולר?
אליהו ליפשיץ: אלה הישגים של משרד התיירות.
מיכל בירן: אבל באמת לא מפרקים את זה.
אליהו ליפשיץ: לא מפרקים.
אלי אלאלוף: בסדר, אבל זה לא אותו הדבר.
מיכל בירן: ואני לא חשודה בחיבה לסוכני.
אליהו ליפשיץ: אני רק אומר שמדובר בשירות שמהותו בשירות ומהותו הנגשה.
אליהו ליפשיץ: יש כאן הרבה מרכיבים שהם חשובים.
אלי אלאלוף: אל תשוו תיירות ורפואה.
אליהו ליפשיץ: ברור שלא.
מרק כצנלסון: אבל עדיין זאת תיירות מרפא.
מרק כצנלסון: עדיין זאת תיירות.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני מודה לכם.
מירב בן ארי: היום ה-23 בינואר 2018, ז' בשבט התשע"ח, הנושא הוא תקנות בטחת הכנסה (הוראת שעה), התשע"ח-2018.
מירב בן ארי: אני אומר כמה מלים.
מירב בן ארי: אני רואה שאנחנו כאן צוות מצומצם ואיכותי.
מירב בן ארי: זה טוב כי כך נוכל להתקדם.
מירב בן ארי: אני מלווה את הסיפור הזה כבר שנה וחצי.
מירב בן ארי: אני מודה שרדפתי אחרי השרים כדי לסייע לנושא הזה שאני מכירה אותו היטב ולכן גם היושב ראש ביקש שאני אנהל את הדיון במקומו, ואני מודה לו על כך.
מירב בן ארי: ראיתי את העניין התקשורתי.
מירב בן ארי: הייתה איזושהי אי הבנה אצלי עם ארבעים השעות.
מירב בן ארי: קיימתי גם שיחות גם עם ביטוח לאומי וגם עם אגף התקציבים, ואנחנו נשמע כאן, וגם ראיתי את העמדות.
מירב בן ארי: גם רקמן שלחו לי.
מירב בן ארי: כמובן חשוב להדגיש את רבנים לזכויות אדם שהם פנו אלי מהתחלה, לפני שנה וחצי, שנתיים אפילו וישבנו.
מירב בן ארי: אתם הבאתם את זה - וצריך לתת את הקרדיט - דרך אותן נשים.
מירב בן ארי: בסוף אנחנו צריכים לחשוב על החיים עצמם ובחיים עצמם יש לנו היום, כך הבנתי, כ-15 נשים שהן יוצאות ללימודים ועומדות בכללים.
מירב בן ארי: זאת תעודת עניות שלנו כחברה כי בסוף אנחנו רוצים שנשים חד הוריות, שדאגנו להחריג אותן, זאת אומרת, מראש בא המחוקק ואומר שהוא רצה להחריג את החד הוריות.
מירב בן ארי: זאת אומרת, יש תקנה שאינה מאפשרת לימודים לצד הבטחת הכנסה אבל אמרנו שאנחנו רוצים לסייע לחד הוריות.
מירב בן ארי: אם בסוף אנחנו מוצאים את עצמנו עם מספר כל כך נמוך של חד הוריות, משהו לא בסדר בדרך.
מירב בן ארי: לכן התכנסנו.
מירב בן ארי: חודשים אני רודפת אחרי הביטוח הלאומי, אחרי שר האוצר ושר הרווחה שכבר חתמו לפני חצי שנה על הסיפור.
מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו יכולים וצריכים לאפשר לנשים חד הוריות לצאת ללימודים אקדמיים.
מירב בן ארי: אנחנו רואים בזה זכות שלהן לצאת.
מירב בן ארי: סיפרתי גם בשבוע שעבר שאנחנו הולכים לעשות עכשיו תהליך מאוד חשוב עם החד הוריות.
מירב בן ארי: אנחנו הולכים כמדינה לתת להן סיוע כספי כדי לצאת ללימודים, מלגות.
מירב בן ארי: אם אנחנו הולכים לעשות את זה, חבל שבמבחן התוצאה יהיה מספר כל כך נמוך.
מירב בן ארי: אני בטוחה שכל מי שיושב סביב השולחן הזה, ואני מכירה היטב, רוצה לעשות את הצעד הזה ומבין את החשיבות שלו בכלל לחברה הישראלית.
מירב בן ארי: לכן, בלי להכביר מלים, כי גם כך אני באיחור, ניכנס לנושא.
מירב בן ארי: נתחיל ראשית עם הביטוח הלאומי כי זאת יוזמה שלהם.
מירב בן ארי: לאחר מכן נשמע את המשרדים.
מירב בן ארי: גם רבנים לזכויות אדם יוכלו להתייחס.
מירב בן ארי: בבקשה, נציגת הביטוח הלאומי.
<שרית דמרי דבש: בוקר טוב.
<שרית דמרי דבש: אני מהלשכה המשפטית בביטוח לאומי.
<שרית דמרי דבש: אנחנו מביאים כאן תיקון לתקנות הבטחת הכנסה.
<שרית דמרי דבש: כרגע זה בהוראת שעה בגלל הוראות הנומרטור שאין לנו איזון תקציבי ולכן כרגע זאת הוראת שעה ואנחנו מאוד מקווים שנוכל להפוך את זה להוראת קבע.
מירב בן ארי: זה ייכנס.
<שרית דמרי דבש: התיקון של התקנות מאפשר להורה עצמאי, להורה חד הורי, אנחנו יודעים שאלה בעיקר נשים, הקבוצה היא באמת קבוצה קטנה נכון להיום של כ-15 נשים מדי שנה שנכנסות למערכת, לתת להן פטור ממבחן תעסוקה אם היקף הלימודים והעבודה – כאן לא אכפת לנו מה היקף של כל אחד מהמרכיבים האלה – הוא כמשרה מלאה של ארבעים שעות.
<שרית דמרי דבש: זה ייתן להם פטור.
מירב בן ארי: אלה גם שעות הלימודים האקדמיים לתואר וגם השעות של התעסוקה.
<שרית דמרי דבש: כן.
<שרית דמרי דבש: אני רוצה להוסיף איזשהו סיכום שיש לנו עם שירות התעסוקה.
<שרית דמרי דבש: במקרים שיש לימודים בהיקף נמוך יותר, הם כן יציעו משרות חלקיות שיהיו מותאמות להיקף הלימודים.
<שרית דמרי דבש: כמו כן, סיכמנו אתם שהנשים יהיו פטורות מתהליכים של מעגלי תעסוקה שזה באמת לא מתאים לנשים שלומדות.
מירב בן ארי: איך הגעתם דווקא ל-40 שעות?
מירב בן ארי: איך הגעתם למספר הזה?
<שרית דמרי דבש: נציג האוצר לא כאן אבל זאת העמדה לתת משרה מלאה.
מירב בן ארי: הוא הוזמן.
מירב בן ארי: דיברתי אתו אתמול.
<שרית דמרי דבש: אלה תקנות שהן בהסכמת שר האוצר ולכן העמדה הייתה לתת פטור רק אם ההיקף הוא כמו משרה מלאה שלא מאפשרת לצאת לעבודה אחרת.
<שרית דמרי דבש: לכן ניתנו 40 שעות.
<שרית דמרי דבש: אנחנו כמובן כן נבוא ונעשה סיכומים, ויושבת אתי כאן נציגה מהאגף, עם שירות התעסוקה שבמקרה של מישהי שהיא 37 שעות, 38 שעות, גם זה יתקבל כדי לא להתיש את הנשים בהתייצבויות בשירות התעסוקה.
מירב בן ארי: שירות התעסוקה לא כאן.
מירב בן ארי: משרד המשפטים, שי סומך.
מירב בן ארי: רוצה להתייחס?
<שי סומך: הערה קטנה.
<שי סומך: אם יש סיכומים שהם מעין עיגול ל-40 שעות של מי שעובדת קצת פחות, חשוב שהם יפורסמו באתר של הביטוח הלאומי.
מירב בן ארי: אינו פוחת מ-40, לפי כוונת המחוקק.
מירב בן ארי: עוד מישהו מהמשרדים?
מירב בן ארי: רבנים לזכויות אדם.
<עדית לב: הרב עדית לב מרבנים למען זכויות אדם.
<עדית לב: אנחנו באמת מלווים את הסיפור הזה מאז 2012 בגלל שאישה נכנסה למשרד וקצבתה נשללה.
<עדית לב: אני אומר בסיפור של רותי קדם שרצתה להיות כאן היום אבל השעה המוקדמת לא אפשרה לה, שאחרי ששללו לה שלושה חודשים של קצבה בשירות התעסוקה, למרות זאת היא הצליחה לסיים את הלימודים ואחרי שהיא סיימה את הלימודים האלה, היא לא חזרה לקצבה.
<עדית לב: זאת אומרת שלעודד את הלימודים האלה, זה האינטרס של כולנו.
מירב בן ארי: של המדינה.
<עדית לב: זה אינטרס של המדינה.
<עדית לב: כל המחקרים מראים שבסופו של דבר הן לא יחזרו לקצבה.
<עדית לב: זה יוציא אותן ממעגל העוני.
<עדית לב: בואו נחשוב גם על הילדים שלהן, איזה מסר הם מקבלים.
מירב בן ארי: כולנו מסכימים אתך.
מירב בן ארי: מה את אומרת על 40 השעות?
<עדית לב: 40 שעות זה לא הגיוני.
<עדית לב: אני אזכיר לכם שפטור מהתייצבות מקבל מי שעובד 20 שעות קבוע.
<עדית לב: הוא מקבל פטור מהתייצבות.
<שרית דמרי דבש: לא.
<שרית דמרי דבש: זה תלוי באיזו לשכה.
<שרית דמרי דבש: לא בהכרח.
<עדית לב: מה זה תלוי באיזו לשכה?
<עדית לב: יש הבדל בין הלשכות?
<שרית דמרי דבש: יש הבדל בלשכות בהתאם לאזורי תעסוקה.
<עדית לב: גם בחדרה וגם בחיפה מקבלים פטור.
<שרית דמרי דבש: זה לא מדויק.
מירב בן ארי: מה שהיא אומרת כאן ואת מסכימה אתה זה שיש לשכות בהן 20 שעות זה מספיק.
מירב בן ארי: אני שואלת שאלת המשך.
מירב בן ארי: אם החד הורית גרה באותה לשכה שיש בה את ה-20 שעות, עזבי רגע את ה-40.
<שרית דמרי דבש: נגיע אתן להסכמות שבנסיבות שהן לומדות בהיקף של 20 שעות גם יינתן להן?
<שרית דמרי דבש: אנחנו צריכים את שירות התעסוקה.
<שרית דמרי דבש: נוכל לשבת אתם כמובן.
מירב בן ארי: לא יכול להיות שיש לשכה שנותנת פטור מחובת תעסוקה ל-20 שעות וכאן, כשהמחוקק רצה להחריג את החד הוריות, הוא יחמיר אתן.
מירב בן ארי: זה מה שאני לא מצליחה להבין.
מירב בן ארי: חכי, אני תכף אדבר על השעות.
מירב בן ארי: בכוונה רציתי את ההתייחסות של עדית לעניין.
מירב בן ארי: אם היא אומרת לך מראש שיש מקומות כאלה בארץ - - -
<עדית לב: השתיים או השלוש שאני מכירה מקרוב, בשלושתם יש את ההסדר.
<עדית לב: אני קצת מופתעת לשמוע שזה תלוי מקום.
מירב בן ארי: מה שאת כן אומרת זה שיש מקומות שיש את זה.
<עירית עמיאל: אגף הבטחת הכנסה, הביטוח הלאומי.
<עירית עמיאל: אם אישה עובדת 20 שעות שבועיות וקיבלה את אישור שירות התעסוקה – אני לא מדברת על לימודים – והיא פטורה מללכת למבחן תעסוקה במשך כשנה בדרך כלל, במצב הזה אם היא תתחיל ללמוד והיא הורה יחיד שעונה – אם אתם זוכרים, יש התניה שהיא מקבלת לפחות 16 חודשים שקדמו ללימודים – אם הכול מתקיים ועכשיו היא מתחילה ללמוד, אין לי שום בעיה אתה.
מירב בן ארי: כל עוד היא פטורה.
<שרית דמרי דבש: היא לא תעבוד את 20 השעות.
<שרית דמרי דבש: היא תלמד 20 שעות.
<עדית לב: את תתני לה פטור?
<עירית עמיאל: אני לא נותנת פטור.
<עדית לב: אם נדבר על הנקודה הזאת, אני חושבת שזה לא הגיוני שעל 20 שעות עבודה אישה תקבל פטור ועל 20 שעות לימודים באותה לשכה היא לא תקבל את הפטור.
<עדית לב: אני לא רואה למה העבודה נותנת פטור ולימודים לא.
<עירית עמיאל: אני חושבת שזה משרד האוצר, לפני שירות התעסוקה.
<עירית עמיאל: אם משרד האוצר מוכן לפטור כל מי שלומדת 20 שעות.
<עדית לב: זאת לא הנקודה הכי מהותית בעיני אבל את כן שאלה טובה.
<עירית עמיאל: צריך לפנות למשרד האוצר בעניין הזה.
<עירית עמיאל: אלה היקפים תקציביים אחרים.
<נעה בן שבת: למעשה לא נותנים לכל אדם שלומד 20 שעות את הפטור ממבחן תעסוקה.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, קבעו כאן כלל שהלימודים מונעים בכלל קבלת קצבה.
<עדית לב: גם לא כל אדם שעובד 20 שעות יקבל את הפטור.
<עדית לב: הוא צריך לעבוד באופן קבוע.
<עדית לב: זה גם לא משהו שכל כך קל לקבל.
<עדית לב: אני רוצה לומר שהדבר המהותי הוא ש-40 שעות של לימודים ועבודה, זה המון.
<עדית לב: אני יכולה להגיד על עצמי.
<עדית לב: תואר ראשון, ילדה שרק יוצאת מהצבא וכל כולה בתוך הלימודים, עבדתי ולמדתי 35 שעות ביחד, בקושי עמדתי במטלות שלי ולא היה לי ילד בבית.
<עדית לב: היום אימא לשלושה ילדים, אם הייתי גם חד הורית, לא יודעת איך הייתי מצליחה לעמוד ב-40 שעות.
<עדית לב: לדעתי 40 שעת הוא סף שהופך את זה לבלתי ישים.
<עדית לב: זה יותר מדי.
<עדית לב: אני לא צריכה להסביר מה זה לגדל ילדים וכולי.
<עדית לב: אלה נשים שבאות מחיים של עוני ואלה נשים שצריכות גם לגייס לעצמן כרגע את הכסף לשכר לימוד.
<עדית לב: זאת אומרת, הן בציפורניים יוצאות ללימודים ואנחנו שמים עליהן סד שבעיני הוא הרבה מעבר למה שהן מסוגלות להתמודד אתו.
<עירית עמיאל: אנחנו כביטוח לאומי לא היינו מנגדים לסכם גם על 35 שעות אבל אני מבינה שלמשרד האוצר יש לו עמדה.
מירב בן ארי: אני מכירה קצת את משרד האוצר.
מירב בן ארי: אתם מבחינת ביטוח לאומי, אין לכם בעיה עם מספר השעות היורד.
מירב בן ארי: ההתנגדות היא של האוצר.
<עירית עמיאל: אם היא לומדת 20 שעות למה אי אפשר להציע לה משרה חלקית שתתאים לשעות הלימודים שלה.
<עירית עמיאל: זה הסיכום שלנו עם לשכת התעסוקה.
<עדית לב: מערכת מלאה היא כ-25 שעות.
מירב בן ארי: אם עכשיו את סטודנטית, יש לך מערכת מלאה, בואי נחזור לימי האוניברסיטה.
מירב בן ארי: אני עבדתי בשלוש עבודות כסטודנטית כי לא היה לי כסף, אבל לא משנה.
מירב בן ארי: היא צריכה כסף – היא תעבוד.
מירב בן ארי: אין לה את הלוקסוס.
מירב בן ארי: אני כסטודנטית עבדתי בשלוש עבודות הכי עלובות שיכולתי למצוא בשוק, העיקר שיהיה לי.
מירב בן ארי: ממלצרות בהרצליה.
מירב בן ארי: את לא יודעת כמה עלוב זה היה וכמה שעות עבדתי.
מירב בן ארי: זאת העליבות.
מירב בן ארי: להתחיל משמרת בשבת בבוקר ולסיים אותה כשאת רואה כוכבים.
מירב בן ארי: לא משנה, זה לא חיים שכאלה עם מירב בן ארי בעבודתה כסטודנטית אלא זה בואו נלך לחד הורית הזאת, נסתכל רגע, אתן מסתכלות וגם המשרדים וגם הצוות שיושב כאן מאוד מעורב בנושא החד הוריות.
מירב בן ארי: נגיד שהיא לומדת מערכת שלמה של 25 שעות, היא חייבת לעבוד.
מירב בן ארי: היא חייבת.
מירב בן ארי: זה לא לוקסוס.
מירב בן ארי: השאלה מה את חושבת.
<עדית לב: הנשים האלה שאנחנו מדברים עליהן, אנחנו הרי רוצים לעזור להן.
<עדית לב: אנחנו לא רוצים להקשות עליהן.
<עדית לב: נכון?
<עדית לב: האישה הספציפית שאני חושבת עליה, כשהיא התחילה ללמוד היא לא עבדה.
<עדית לב: היא רק קיבלה את הקצבה.
<עדית לב: היא חיה רק מהקצבה.
<עדית לב: היום זה 3,000 לאם עם שני ילדים.
<עדית לב: בשנה השנייה ללימודים, הלימודים האלה הצליחו להביא אותה למקום שהיא הצליחה לצאת לעבוד.
מירב בן ארי: בואי נלך על הכלל.
מירב בן ארי: יש יחידות שלא עובדות אבל הרוב עובדות.
מירב בן ארי: אני עוסקת הרבה בחד הוריות ורובן עובדות והן עובדות המון שעות, לפעמים גם על חשבון הלימודים.
מירב בן ארי: לכן אני רוצה ללכת על הכלל ולא על זאת שיושבת בבית ומקבלת את הקצבה.
מירב בן ארי: אנחנו גם רוצים לעודד אותן לעבוד וללמוד.
מירב בן ארי: זה קורה לכולנו וכולנו עברנו את זה.
מירב בן ארי: השאלה היא מה המספר הסביר.
מירב בן ארי: לכן שאלתי איך הגעתם ל-40 השעות ומה המספר הסביר בעיניכם.
מירב בן ארי: אני חושבת, בעדינות אני אומרת, אני גם אתייעץ עם היועצת המשפטית מה אנחנו רואים כסבירות כי מערכת שלמה היא 25 שעות.
<אתי נעים: מערכת שלמה היא 40 שעות.
<עדית לב: באוניברסיטה?
<קריאה: תלוי אם זה מדעי הרוח או מדעי הטבע.
<קריאה: מדעי הרוח, 25 שעות.
<אתי נעים: תואר ראשון תלת שנתי, בדרך כלל זה מדעי הרוח והחברה, מתפרס על כ-120 נקודות זכות, שזה שווה ערך ל-120 שעות.
<אתי נעים: זאת אומרת ששנה אחת היא כ-40 שעות לימודים.
<אתי נעים: כמובן שבהנדסה ובתארים להוראה זה ארבע שנתי כך שזה טיפה גדל.
מירב בן ארי: אם היא לומדת הוראה, כמה שעות?
<אתי נעים: זה קצת משתנה.
<אתי נעים: זה כ-108 שעות פלוס ההכשרה.
<אתי נעים: בהנדסה זה יכול להגיע גם ל-160 נקודות.
מירב בן ארי: כמה שעות בשבוע?
<אתי נעים: שעות שבועיות, כ-40 שעות.
<עדית לב: אז לא תהיה לי בעיה.
<עדית לב: אני ישבתי וספרתי שעות בשנתונים.
<עדית לב: למיטב ידיעתי זה מדעי הרוח והטבע.
מירב בן ארי: אנחנו לא בשיחה.
מירב בן ארי: יש כאן פרוטוקול.
מירב בן ארי: אנחנו צריכים לעשות סדר.
מירב בן ארי: אמרה נציגת המל"ג שבסוף רוב התארים בממוצע - - -
<אתי נעים: כ-120 נודות זכות.
מירב בן ארי: עזבי נקודות זכות.
מירב בן ארי: דברי אתי על שעות שבועיות.
<שרית דמרי דבש: היא אמרה לכל התואר והיא חילקה בשלוש.
<שרית דמרי דבש: יצא לה 40 שעות.
<אתי נעים: 40 שעות שנתיות.
<עדית לב: כמה שעות זה בשבוע?
<אתי נעים: כל תכנית לימודים, יש תכניות לימודים בזמן חלקי.
מירב בן ארי: מה הממוצע של סטודנט בשבוע?
<אתי נעים: שבועיות.
<נעה בן שבת: אולי אפשר לדבר על שעות ממוצעות לפי תכנית הלימודים.
<אתי נעים: זה משתנה.
<אתי נעים: שעות סימסטריאליות.
<אתי נעים: השעות מכפילות את עצמן.
<אתי נעים: לצורך העניין, קורס שנתי של שתי נקודות הוא שעתיים, אז כשזה מתפרס על פני כל השנה, בשבוע.
<אריה לוי: המשמר החברתי.
<אריה לוי: לגבי המספרים האלה, הם כמובן לא רלוונטיים.
<אריה לוי: אני במקרה בוגר תואר ראשון ותואר שני ואף אחד לא לומד חמישה ימים בשבוע שמונה שעות ביום כדי להגיע ל-40 שעות שבועיות.
<אריה לוי: לדעתי המספר הוא בערך חצי ושעות סימסטריאליות הן נקודת זכות ולא שעות שבועיות.
<אריה לוי: זאת הערה ראשונה.
<אריה לוי: הערה שנייה.
<אריה לוי: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו.
<אריה לוי: אני תומך בדברים.
<אריה לוי: אני מבקש מהוועדה לא לאשר את התקנות על סמך הצהרות טנטטיביות שנלך לקראתן ובחלק מהלשכות מרשים להן לא להתייצב וכולי.
<אריה לוי: תקנה היא חקיקת משנה ואי אפשר לאשר בכנסת תקנה שמראש אנחנו אומרים שהמספרים שם לא הגיוניים ולא ניתן להניח שיכולה להיות אישה חד הורית שיש לה ילדים שעובדת 40 שעות בשבוע.
מירב בן ארי: זה מה שאנחנו מנסים לברר.
<אריה לוי: אם אפשר, עוד הערה.
<אריה לוי: מכיוון שמדברים על מספר קטן מאוד של נשים, לא יקרה כלום לתקציב המדינה אם נאשר תקנה שאומרת שאישה שלומדת תכנית מלאה באוניברסיטה או לימודי תעודה לא חייבת התייצבות בכלל.
<אריה לוי: זה יעלה למדינה כנראה אלפי שקלים בודדים.
<אריה לוי: בואו ניפגש אחרי שנה ונראה כמה זה עלה.
מירב בן ארי: זה לא רלוונטי כי אני כבר שנה וחצי בנושא ואם לא נעשה את זה, גם זה לא יקרה.
מירב בן ארי: אני מנסה לתפוס בטלפון את אורי שיינין מהאוצר.
מירב בן ארי: התאחדות הסטודנטים, מירב.
<מירב סלע: הנושא הזה הוא חשוב וחשוב לנו לעודד בכלל סטודנטים ונגישות להשכלה גבוהה וכמובן לאימהות החד הוריות.
<מירב סלע: זאת הדרך למוביליות חברתית ויציאה ממעגל העוני.
<מירב סלע: הנושא של 40 שעות.
<מירב סלע: זה בעצם 120 שעות לתואר, שזה מגולם בנקודות זכות.
<מירב סלע: זאת אומרת, חלקי שלוש.
<מירב סלע: תואר ראשון רגיל הוא שלוש שנים ואז מדברים על 40 שעות שבועיות.
<מירב סלע: זה הבסיסי וזה באמת מי שיש לו את היכולת.
<מירב סלע: צריך לראות את האופציה בה אם חד הורית יכולה לפרוס את התואר לקצת יותר משלוש שנים, לשלוש וחצי שנים, לארבע שנים, ואז 40 שעות צריכות לרדת כך שיהיה לה מרחב כדי לטפל בילדים שלה.
<נעה בן שבת: למרות שהזכאות לפי החוק היא רק ל-36 חודשים.
<נעה בן שבת: הזכאות הזאת.
מירב בן ארי: הזכאות לפי החוק היא ל-36 חודשים.
מירב בן ארי: אי אפשר לפרוס את התואר לשלוש וחצי שנים.
<מירב סלע: הנושא של חובת התייצבות בלשכת התעסוקה מקשה על האם.
מירב בן ארי: היא צריכה להתייצב בשירות התעסוקה אבל אנחנו רוצים להפחית לה את השעות.
מירב בן ארי: אנחנו גם רוצים לעודד תעסוקה איכותית.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים שנשים ילמדו ויעבדו אבל אנחנו צריכים לעשות משהו שהוא הגיוני.
<שי סומך: אולי את יכולה להציע לאוצר פשרה.
<שי סומך: ילדים מגיל 12, זה יהיה 40 כי מגיל 12 צריכה להיות פחות השגחה על הילדים והאישה יכולה לצאת לעבוד יותר, אבל עד גיל 12 של הילדים יהיה מספר שעות נמוך יותר.
מירב בן ארי: אני כבר כמעט שנתיים עם הסיפור הזה.
מירב בן ארי: הנה, שרית מהנהנת כי היא יודעת מה עברנו אתם.
מירב בן ארי: לכן אני כן רוצה להגיע לאיזושהי הסכמה.
מירב בן ארי: להשאיר את המתווה כמו שהוא.
מירב בן ארי: הוראת השעה לא מטרידה אותי כי זה רגל בדלת ואני מאמינה שאנחנו כך מתחילים ופותחים את הדרך.
מירב בן ארי: העניין היחיד הוא העניין של השעות.
מירב בן ארי: בסוף מה שקורה כאן בוועדה הזאת זה שאם אנחנו כוועדה היינו מחליטים על 30 שעות, לא הייתה התנגדות של הביטוח הלאומי/משרד הרווחה.
מירב בן ארי: ההתנגדות היחידה היא של האוצר.
מירב בן ארי: אני אומר לכם מה נעשה.
מירב בן ארי: אולי נעשה הפסקה ואני ארים טלפון לאנשים שלי באוצר.
מירב בן ארי: הפסקה של חמש דקות.
מירב בן ארי: אני מחדשת את הדיון.
מירב בן ארי: הגענו להסכמות עם האוצר בחוץ.
מירב בן ארי: אייל, אתה תציג את ההסכמות אליהן הגענו עם האוצר והיועצת המשפטית תקריא.
מירב בן ארי: אני מבקשת לא להפריע כי אנחנו רוצים לסיים את זה כי אנחנו כל כך הרבה זמן מחכים לזה.
<אייל מדן: רפרנט רווחה, אגף התקציבים, משרד האוצר.
<אייל מדן: ההסכמות שהגענו אליהן הן שבמקום 40 שעות שבועיות כהוראת שעה, אנחנו נקבע את זה ל-30 שעות ל-2018 ושבהוראת הקבע זה יהיה 36 שעות.
<אייל מדן: אנחנו נבחן את ההשפעות של הוראת השעה ונעשה על זה מעקב ונראה את ההשפעות של זה.
<אייל מדן: לקראת 2019 נראה אם אפשר לאמץ את הוראת השעה ולהפוך אותה להוראת קבע או לעבור שלב.
מירב בן ארי: אני אחזור שוב.
מירב בן ארי: ל-2018 אנחנו מורידים ל-30 שעות ומבצעים מחקר, איזושהי מדידה, ביטוח לאומי, על איך זה עובד, כמה נשים הצטרפו, איך זה השפיע עלינו.
מירב בן ארי: במקביל אנחנו מקדמים הוראת קבע, לא עוד פעם הוראת שעה, ל-36 שעות.
מירב בן ארי: תשאלו למה 36 שעות, כי זה גם מה שקורה עם החד הוריות במעונות יום.
מירב בן ארי: אלא אם כן אנחנו נראה שב-2018 הצלחנו ובאמת קידמנו יותר נשים חד הוריות, אז נבוא שוב ונבדוק את ההוראה.