GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורית סוליציאנו: עד עצם היום הזה, ורק הכשרה שהייתה לא מזמן, אנחנו שומעים פסיכיאטרים, אחיות במחלקות הפסיכיאטריות שאומרות שעדיין קשה להן להאמין.
<אורית סוליציאנו: הן רואות תופעות של דיסוציאציה, ניתוקים, ריבוי זהויות, מה שנקרא לעיתים.
<אורית סוליציאנו: עדיין חש חוסר אמון.
<אורית סוליציאנו: כל פעם אחרי ההכשרות יש שינוי.
<אורית סוליציאנו: גם כשאנחנו עושים את ההכשרות, הן לא מלוות אחר כך בהדרכות מתמשכות.
<אורית סוליציאנו: לבתי חולים היום אין מספיק תקציבים, אז הם כבר קיבלו - - -
עליזה לביא: זה צריך להתחיל בבית ספר לרפואה, בבית ספר לסיעוד, בית הספר למיילדות.
<אורית סוליציאנו: כן, אבל זה – מול האקדמיה, לאקדמיה יש את החופש האקדמי, ועדיין את הנושא הזה לא הצלחנו.
<אורית סוליציאנו: אבל ארגונים ששייכים למדינה, למשרד הבריאות, למשרד הרווחה, הדבר הזה חייב להיות חובה.
<אורית סוליציאנו: ברגע שיש ידע, יש טיפול, יש זיהוי.
<אורית סוליציאנו: אני אגיד עוד משפט אחד שקשור להכשרה.
<אורית סוליציאנו: בנושא של התשאול, עד היום, למרות שנעשו כבר תהליכים אבל זה לא נכנס לבסיס, שאישה שמגיעה למטפל בקהילה בבית חולים, אין תשאול האם יש לה רקע של טראומה מינית, אין תשאול.
<אורית סוליציאנו: לא פעם הטיפול לא מותאם, וזה צריך לזוז.
מירב בן ארי: שרה, מנהלת נווה תרצה.
עליזה לביא: אורחת מיוחדת שלנו, מפקדת כלא נווה תרצה, חברה, שותפה, תודה שאת אתנו.
<שרה פרידמן: טוב, דיברו פה גם על זיהוי של אלימות כלפי נשים.
<שרה פרידמן: אנחנו בעצם מקבלות את הנשים אלינו, נשים שחוו אלימות ונשים שעשו אלימות.
<שרה פרידמן: אנחנו בקשר מאוד טוב עם המרכז ה - - -
מירב בן ארי: שרה, מה שם המשפחה שלך בבקשה?
<שרה פרידמן: פרידמן, שרה פרידמן.
<שרה פרידמן: אנחנו בקשר מאוד טוב עם המרכז לתקיפה מינית בתל אביב, כבר מעל 10 שנים.
<שרה פרידמן: הן באות ועושות סדנה אצלנו לאותן נשים.
<קריאה: לאסירות?
<שרה פרידמן: לאסירות.
<שרה פרידמן: הן הדריכו גם את הסגל שלנו, הסגל הטיפולי שגם הוא מדריך, כי גם נאמר פה שאנשים לא כל כך נחשפים ורוצים לספר שחוו איזושהי חוויה בסוג זה.
<שרה פרידמן: גם לנו לוקח הרבה זמן עד שהן נפתחות ומספרות, ואז צריך לעבוד איתן על הדברים האלה.
<שרה פרידמן: לכן אני חושבת שכל המפגש הזה, באמת בחיבורים של כל מי שמתעסק בנושא הזה – לובה מעבירה אצלנו הכשרות מקצועיות לאסירות.
<שרה פרידמן: ממש ברגעים אלה יש לנו קורס בניית ציפורניים, ואנחנו ממשיכים לפדיקור, מניקור וכל מיני כאלה.
<שרה פרידמן: את אמרת גם בהתחלה שחלק מההכשרות המקצועיות הן כאלה שלא דורשים רישיון או כסף, או דברים כאלה, ולכן אנחנו עושים את הקורסים האלה, שכשהאישה תצא שיהיה לה איזשהו עיסוק מקצועי והכשרה מקצועית.
<שרה פרידמן: זה גם נותן לה ברמה של ההעצמה הנשית קצת ביטחון, שהיא יכולה לצאת ויהיה לה איזשהו מענה ראשוני שהיא יכולה לעבוד איתו, והיא לא צריכה לשלם כסף, לא חנות, לא דברים כאלה.
<שרה פרידמן: גם בימים אלה, דרך אגב, דרך המשרד שלהם יש לנו קורס של שזירת פרחים, שהוא מאוד יפה.
<שרה פרידמן: היא יכולה לעבוד באולמות, בחנויות, בכל מיני דברים כאלה, שזה נותן הרבה כוח לאותן נשים.
<שרה פרידמן: בחיבורים האלה, גם דרך הקורסים האלה – דיברו פה על זיהוי.
<שרה פרידמן: אז דווקא באמצעים הבלתי פורמליים, כשאתה נכנס לקורס כזה או אחר או לסדנה, לאו דווקא ברמה של מסדר וספירת ביטחון וכל הדברים הביטחוניים, אלא דווקא בדברים הטיפוליים, אותן נשים נפתחות.
<שרה פרידמן: תתקן אותי אולי חברתי מהסיוע, אבל אחוז מאוד גבוה של אסירות שנמצאות אצלנו הן נפגעות תקיפה מינית.
<קריאה: 95%, כך אמרה ד"ר ענת גור.
<שרה פרידמן: זה אחוז מאוד גבוה, ולכן הטיפול בהן צריך להיות מאוד אינטנסיבי.
מירב בן ארי: נעמי, מנהלת עדן?
<נעמי גרומט: תודה רבה על האפשרות לדבר, וגם על כל קיום הוועדה.
<נעמי גרומט: אני מנהלת מרכז עדן, נעמי מרמון גרומט.
<נעמי גרומט: אנחנו התחלנו עם הכשרות לבלניות לפני כ-6 שנים.
<נעמי גרומט: אנחנו מכירים בבלניות כמשאב אדיר, כי הן פוגשות את כל הנשים מכל המגזרים.
<נעמי גרומט: מה שחשוב לנו במיוחד, בלניות רואות כל מיני דברים שאנשים אחרים לא רואים, כי אישה באה במגע בעירום.
<נעמי גרומט: גם נשים מהמגזר החרדי מגיעות ומקבלות את ההכשרה שלנו בצורה שאנשים אחרים לא.
<נעמי גרומט: אנחנו עובדים גם עם המשרד לשירותי דת, אבל מה שחשוב לנו במיוחד זה שאנחנו מגיעים גם לבלניות שהן לא רשומות במשרד הדתות.
<נעמי גרומט: ברשימה שלנו יש כ-1500 בלניות, ואנחנו יודעים שיש כ-750,000 טובלות באופן סדיר.
<נעמי גרומט: הבלניות שעוברות את ההכשרה שלנו לומדות - - -
מירב בן ארי: אתן מעבירות הכשרה לבלניות של משרד הדתות?
<נעמי גרומט: גם, וגם פרטי.
<נעמי גרומט: מה שחשוב לנו זה גם להגיע לכל האזורים, וכל המקומות הקטנים, וגם למגזר החרדי במיוחד, שלא תמיד מוכן.
<נעמי גרומט: הייתה לנו הצלחה במקום אחד שהוא תחת פיקוח משרד הדתות, אבל לא היו מוכנים להכניס את ההכשרה שלהן, ואנחנו הצלחנו כי אנחנו גוף פרטי.
<נעמי גרומט: אנחנו גם עובדים עם עיר ללא אלימות.
<נעמי גרומט: חשוב לי להגיד שזה לא רק ההכשרה הראשונית, זה גם המשך הלימוד, הידע לזהות והעמקה בידע שלהן, איך הן מתמודדות עם זה.
<נעמי גרומט: כשאישה רואה אישה אחרת בעירום, באזור שאי אפשר להסתיר, ורואה שבאזור הזה מישהו כיבה עליה את הסיגריות שלו, גם האישה שעברה התעללות צריכה עזרה, אבל גם האישה שראתה את זה והייתה שם צריכה תמיכה וצריכה לדעת מה היא עושה עם זה.
מירב בן ארי: מוטי רייף, בבקשה.
<מוטי רייף: אהלן.
<מוטי רייף: קודם כל, תודה שהזמנתם אותנו.
<מוטי רייף: אני חלק מעמותת רוח נשית.
<מוטי רייף: לפני כשנתיים, בדיוק באותו יום, דיברה איתי דניאלה ואמרה לי: מוטי, הגזמת קצת עם הפעילויות החברתיות שלך, אתה צריך להוריד.
<מוטי רייף: באותה שעה קיבלתי טלפון מחברה ליאת רון, שאמרה לי: אני רוצה שתכיר את המנכ"ל החדש של רוח נשית, תמר שוורץ.
<מוטי רייף: אמרתי לה: תקשיבי, אני מצטער – כי קיבלתי הוראה, אני מצטער אבל אני חייב – אני לא יודע להגיד לא, אבל אני חייב להגיד לך, ואז היה לי פלאשבק שהייתי ילד בן 8, ובוקר אחד, אבא שלי היה מדריך תיירים שהיה אמור לצאת לנסיעה, ואמא שלי אמרה לי: אפרים, שישאיר לי כסף, והוא אמר לה שאין לו, סגר את הדלת והלך.
<מוטי רייף: כילד בן 8, ראיתי את אמא שלי נופלת, יושבת על הרצפה ובוכה.
<מוטי רייף: באותו יום הייתי חולה, לקחו אותי לקופת חולים.
<מוטי רייף: הגענו לדוקטור שיינצביץ, אני לא אשכח את השם שלה.
<מוטי רייף: היא הייתה רומניה, ואמרה לאמא שלי: איזה יופי של תחפושת.
<מוטי רייף: ואז אני לא יודע – ילד בן 8, אמרתי לה: כן, והיא עושה גם לאחרים.
<מוטי רייף: אז יצאנו משם ואמא שלי נתנה לי חיבוק ואמרה לי: אני לא יודעת מאיפה זה בא לך, אבל מהיום אף גבר לא ישאיר אותי עם המכנסיים למטה.
<מוטי רייף: ואז באותו רגע שליאת רון – שאלתי אותה על מה מדובר, ואז היא אמרה לי: זו עמותה שמטפלת בנשים שיוצאות ממעונות לנשים מוכות, ובעצם הטיפול הוא באלימות כלכלית.
<מוטי רייף: נפגשנו למחרת, ומאותו יום העמותה שהייתה על סף סגירה, כי היא הייתה בגירעון, אנחנו מסיימים את השנה השנייה בזכות באמת אותן פעילויות.
<מוטי רייף: מהרגע שנכנסנו ביחד לקחתי את כל המשאבים ואת כל האירועים שאנחנו בעצם מנהלים – אני משוכנע שכולכם יודעים, לגייס כספים עבור עמותות.
<מוטי רייף: אני חושב שאנחנו המדינה עם המספר הכי גבוה של ארגונים ועמותות, לכל בית חולים יש לפחות 2 עמותות.
<מוטי רייף: לקחנו באמת את האירועים המסחריים, לגייס את החברות המסחריות, כדי בעצם שיעזרו לנו.
<מוטי רייף: לצערנו, הלוואי והבניין הזה שאנחנו יושבים בו כרגע היה עושה את העבודה הזאת, אבל הוא לא- - -
מירב בן ארי: לא, לא, היא יודעת שיש לי הבטחה שם אליה - - -
<מוטי רייף: באמת בשנתיים האחרונות השתמשנו בכל אירוע אפשרי, הגדלנו השנה לעשות ואנחנו משתמשים בשבוע האופנה של תל אביב שמתקיים במרץ, כדי להוביל איזושהי אג'נדה של שינוי מודל היופי.
<מוטי רייף: אגב, הסיבה, זה גם כדי לפתוח באמת את כל החברות המסחריות לתמוך בנו, וזה קורה מאוד יפה, אנחנו עושים את זה בצורה מאוד יפה.
<מוטי רייף: כל הסיפור הזה של מודל היופי עזר לי לגייס הרבה מאוד חברות, כי אנחנו באים ואומרים: דיי, אין יותר.
<מוטי רייף: לא יכול להיות שמודל יופי יהיה ילדה מטר שמונים, גיל 17, מידה 34.
<מוטי רייף: בשבוע האופנה הקרוב הולכות להשתתף דוגמניות בכל הגילאים, מגיל 17 ועד גיל 85, בכל המידות, בכל הצבעים, בכל הדתות.
<מוטי רייף: אני חושב שבאמת חלק מזה זה – מבחינתי זה win win, כי זה גם בעצם הגיוס של המשאבים - - -
<קריאה: חשבתם על דוגמניות נכות?
<מוטי רייף: יש לנו.
<מוטי רייף: אגב, אני רוצה להגיד לכם, דוגמנית זה לא מידה.
<מוטי רייף: דוגמנית זו אישה עם נוכחות, שיכולה לעלות על זה, כמו שחקן.
<מוטי רייף: כל הנושא הזה של לשבור את מודל היופי, זה תהליך שאנחנו התחלנו איתו.
<מוטי רייף: אנחנו מקדימים היום את העולם.
<מוטי רייף: אנחנו בדרך כלל רצים אחרי אמריקה, והשנה אנחנו מקדימים את אמריקה.
<מוטי רייף: בשבוע האופנה הקרוב - - -
<קריאה: כולן מוזמנות, נכון?
<מוטי רייף: מה?
<קריאה: כולנו מוזמנות.
מירב בן ארי: סליחה, אני כבר הצעתי שאני אדגמן.
מירב בן ארי: אנחנו כבר ישבנו ביום ראשון בערב ודיברנו.
מירב בן ארי: אנחנו מודל יופי אחר.
<מוטי רייף: אז באמת, אני חושב ש – תראו, באמת הנושא של גיוס כספים הוא נושא מאוד קשה.
<מוטי רייף: אני אוהב נורא להשתמש בכל החברות שלי, וקוראים להן המפורסמות, כן, יש להן הרבה כוח.
<מוטי רייף: לקחת את הכוח של להיות סלבריטאית היום ולהשתמש – אני רואה, סביבי יש הרבה מאוד חברות שכל אחת מהן בוחרת את האג'נדה שלה, ואני חושב שזה משהו מאוד מבורך לכל אחד, לא משנה, שלכל אחד יהיה את הנושא שאותו הוא מוביל.
מירב בן ארי: תודה מוטי, תודה רבה על כל מה שאתה עושה.
מירב בן ארי: אניטה רוזנבאום כאן?
מירב בן ארי: בבקשה, אניטה.
<אניטה רוזנבאום: טוב, אז צהריים טובים.
<אניטה רוזנבאום: שמי אניטה רוזנבאום, בעברי אישה נפגעת אלימות על כל סוגיה.
<אניטה רוזנבאום: אני גרושה 13 שנים, אני יכולה להגיד על עצמי שאני 9.5 שנים מחוץ למעגל, ואני בכוונה מציינת את זה.
<אניטה רוזנבאום: זה שאני גרושה זה לא אומר שאני מחוץ למעגל.
<אניטה רוזנבאום: אני 9.5 שנים מחוץ למעגל.
<אניטה רוזנבאום: נכון להיום, אני פועלת עצמאית לאורך שנים, אני מובילה נשים ליציאה ממעגל האלימות.
<אניטה רוזנבאום: נשים מגיעות אליי מפה לאוזן באמצע הלילה במצב הקשה ביותר אחרי אלימות קשה, כשהן במצב שהן רוצות – הן פוחדות לגשת למשטרה, הן פוחדות מהגופים.
<אניטה רוזנבאום: אני בדרך כלל נותנת – אני גרה בערד.
<אניטה רוזנבאום: עזרה ראשונית היא עזרה טלפונית.
<אניטה רוזנבאום: אני רק יכולה לספר לכם שהשבוע הייתי לילה אחדה ב-3:00 בבוקר בעפולה, ולקחתי אישה אליי הביתה עם שני ילדים קטנים.
<אניטה רוזנבאום: יש לי חדר שאני קוראת לו – הבנים שלי קוראים לזה חדר המקלט.
<אניטה רוזנבאום: אנחנו חווינו מקלטים, אז החדר המוגן אצלי בבית זה חדר לנשים וילדים שאני מוציאה מעכשיו לעכשיו, קודם כל להגן עליהן.
<אניטה רוזנבאום: לאחר מכן, לאט לאט, תוך יום-יומיים אצלי בבית עם המון תמיכה נפשית ורגשית, ב-99% מהמקרים אני מצליחה להביא אותן לתחנת המשטרה, וכמובן לרווחה ולגופים שיכולים לעזור, כי אני אדם פרטי ואני מתנדבת רק.
<אניטה רוזנבאום: נכון להיום, אני חייבת לומר לכם בכאב רב, עשיתי סטטיסטיקה עם עצמי בחודש האחרון.
<אניטה רוזנבאום: בשנה האחרונה, בשנה החולפת מינואר של שנה שעברה ועד ינואר השנה, טיפלתי ב-27 נשים ברמה השנתית.
<אניטה רוזנבאום: אני מאמנת אישית, אני מלווה אותן למקלט, אני מלווה אותן אחרי המקלט.
<אניטה רוזנבאום: יש כאלה שלא יוצאות למקלט, אז אנחנו בקשר רציף, אם זה שיחות ווידאו, אם זה פגישות שאני נוסעת אליהן כי בדרך כלל הן כולן בעצם – לא בדרך כלל, כולן כשהן נשים נפגעות אלימות הן גם סובלות מאלימות כלכלית.
<אניטה רוזנבאום: אין אוכל בבית, בטח שלא, אין כסף לטיפול.
<אניטה רוזנבאום: אני נותנת את הטיפול, אבל אני גם מגיעה אליהן.
<אניטה רוזנבאום: אני חייבת לומר לכם שהיום הזה בעיניי הוא יום חשוב ומשמעותי.
<אניטה רוזנבאום: הכנס הזה הוא אחד הדברים היותר חשובים היום בנושא הזה.
<אניטה רוזנבאום: אני נמצאת פה, ואני חייבת להגיד לכם – ושתבינו כמה משמעות יש ליום הזה.
<אניטה רוזנבאום: לכל אחד מכם שיושב פה, אוקי?
<אניטה רוזנבאום: הבן שלי הבכור טס בעוד שעתיים לשנה לחו"ל, ואני פה.
<אניטה רוזנבאום: אני פה, ואני מפה ארוץ לשדה לתת לו חיבוק ושהוא ייסע.
<אניטה רוזנבאום: אני חושבת, הוא חושב וגם הילדים שלי חושבים, שזה היה חשוב שאני אגיע לכאן היום, שאני אקשיב לכם ואתם תקשיבו לי, ושאנחנו נעשה את השינוי.
<אניטה רוזנבאום: אני מאמינה בעליזה לביא, אני מאמינה בחברת הכנסת מירב בן ארי, ויש פה עוד המון חברות כנסת נפלאות שעושות המון בנושא הזה, ומפה תצא הבשורה.
<אניטה רוזנבאום: חייבת לצאת הבשורה של: דיי לאלימות כלפי נשים, מספיק, סבלנו, אנחנו סובלות.
<אניטה רוזנבאום: אני עדיין רוצה רק לציין ולומר: רבותיי, אין אף גוף, ובדקתי ואני אחרי מחקר, אין אף גוף שנותן מענה לנשים, ללוות אותן, פרט למסל"נ באר שבע, שמלוות אותן לבתי המשפט, שמלוות אותן לתחנת המשטרה, שמלוות אותן לבית הדין הרבני, שמלוות אותן הביתה לקחת בגדים, שיבואו להוציא אותן בלילה - - -
מירב בן ארי: אניטה תודה רבה, אבל אנחנו חייבים לסיים.
מירב בן ארי: ברשותך, אני קודם כל מודה לך.
מירב בן ארי: שמעתי שאת מפעל של אישה אחת.
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לך, נזמין אותך שוב לוועדות, פשוט היום אנחנו קצת בזמן קצר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מוטי יוגב רוצה להתייחס בקצרה, ולאחר מכן ניתן גם למשרד הבריאות שמחכים.
מרדכי יוגב: ברשות יושבת ראש הוועדה, אנחנו באים כולנו מוועדות אחרות שעוסקות במיגון הצפון ודברים אחרים.
מרדכי יוגב: ב-30 שניות, וטוב שאני מדבר לפני נציג משרד הבריאות, זה לא קשור אלייך מקצועית, זה קשור לסגן השר.
מרדכי יוגב: חברת הכנסת מיכל רוזין ואנוכי, הנחנו כבר לפני שנה ויותר, שנה וחצי, חוק שמחייב – שני חוקים.
מרדכי יוגב: אחד, כל העוסקים במערכות החינוך, מערכות הרפואה, מערכות העבודה הסוציאלית והפסיכולוגיה, לתת להם כלים בהכשרתם לאבחון נפגעי ונפגעות תקיפה.
מרדכי יוגב: החוק השני מדבר על העובדים במערכת המשטרתית והמשפטית.
מרדכי יוגב: משום מה הוא נתקע בוועדת השרים על ידי חברי סגן שר הבריאות, ואני חושב שהוא חוק הכרחי, כי אם – ואין מי, את בבני הנוער, שלמחרת לא רואה אותו המורה, או לצורך העניין כעבור חודש הרופא המשפחתי, אם הוא יידע לאבחן ויהיו לו מעט יותר כלים שלא מסכמים ביותר ממספר שעות בהכשרה הבסיסית המקצועית, אז נוכל לתפוס את הדברים יותר מהר, לטפל יותר מהר, ולצמצם, אני מקווה, את התופעה.
מרדכי יוגב: אז אני מקווה שנצליח לעבור את המשוחה הזאת ונביא עוד כלי לאבחון מוקדם יותר וטיפול טוב יותר במי שנפגעו.
מירב בן ארי: ברברה ממשרד הבריאות, בבקשה.
<ברברה לנג: תודה רבה.
<ברברה לנג: ברברה לנג, אני עובדת סוציאלית במחלקה לטיפול באלימות במשפחה ותקיפה מינית במשרד הבריאות.
<ברברה לנג: אני רק רוצה לציין שמתבצעות הכשרות רבות עבור צוותים רפואיים.
<ברברה לנג: חלקם הם עבור מקצועות, מגזרי, חלקם הם לצוותים רב מקצועיים, בכלל מערכת הבריאות.
<ברברה לנג: חלקם מתבצעים ברמה הארצית, ויש המון עבודה שמתבצעת גם ברמה המחוזית על ידי העובדים שלנו.
<ברברה לנג: יש לי פה רשימה ארוכה שהכנו, אני יכולה למסור אותה, זו רשימה שהוכנה לוועדה הבין-משרדית בנושא של אלימות במשפחה בשנה שעברה, ומאז מתקיימות עוד הכשרות.
<קריאה: של משרד הבריאות?
<ברברה לנג: של משרד הבריאות, לאנשי מקצוע.
<קריאה: אנחנו מבקשים להכניס את זה בשלב המקדמי, כלומר בתהליך ה - - -
<ברברה לנג: בבית הספר לרפואה.
<ברברה לנג: אנחנו גם היינו מאוד שמחים לזה, אנחנו חושבים שזה - - -
מירב בן ארי: אוקי, אנחנו נפנה למשרד הבריאות שייתנו לנו תשובה.
<ברברה לנג: בנוסף, עוד נקודה אחת, אנחנו בתקופה הקרובה – הכנו שלוש לומדות בנוגע לנושא של אלימות במשפחה.
<ברברה לנג: הלומדות האינטרנטיות מיועדות לכלל העובדים במערכת הבריאות.
<ברברה לנג: אחד בנושא התעללות בזקנים, התעללות בילדים עומדים לצאת בקרוב - - -
<קריאה: מה עם התעללות בנכים בתוך בתי חולים?
<קריאה: אני פניתי אליכם מספר פעמים.
<ברברה לנג: אני אשמח לשמוע על המקרה כדי לנסות לראות מה אני עושה עם זה, אבל אני לא יכולה - - -
מירב בן ארי: אין בעיה, תדברי איתה בבקשה בסוף כי אני ממש חייבת לסיים.
<ברברה לנג: הלומדה האינטרנטית בנושא של אלימות בין זוגית בהכנה עכשיו.
<ברברה לנג: אני מקווה שגם תצא במשך 2018.
מירב בן ארי: ראשית, להודות לחברת הכנסת עליזה לביא על היוזמה והליווי של זה, כבר תקופה ארוכה שאת מלווה את הנושא הזה של ההכשרות המקצועיות.
מירב בן ארי: אני מברכת אותך, עבודה נהדרת.
מירב בן ארי: אני רוצה שהוועדה תוציא פניה, אחד, למשרד העבודה והרווחה, כמו שאמרנו - - -
<אורנה ובר: אני אוכל להגיד- - -
מירב בן ארי: לא, אורנה, אני בסיכום.
מירב בן ארי: אני חייבת לסכם, כי האודיטוריום שלכם כבר תכף מתחיל.
מירב בן ארי: אחד, משרד העבודה והרווחה, אנחנו פונים אלייך, אנחנו נוציא גם מכתב רשמי למנכ"ל על השימוש, בעצם, כבר בתכנית שקיימת במשרד הדתות.
מירב בן ארי: לדעתי אין צורך לבחון את זה בעוד פיילוט.
<קריאה: זו בדיוק הנקודה.
<קריאה: אני רוצה לומר שאני שמעתי פה על המגזר היהודי.
<קריאה: מה שמתאים אולי, אבל למגזר ה - - -
<קריאה: הדתי את מדברת, הדתי-חרדי.
<קריאה: כן, זה פחות מתאים.
מירב בן ארי: שניה רגע, לא אמרתי שתיקחי את הקונספט as is.
מירב בן ארי: אני אומרת שהשימוש בנשים שגם ככה עוברות אצלכם הכשרות, על זה אני מדברת.
מירב בן ארי: אגב, בדיוק כמו שאני מבקשת ממשרד הבריאות לבחון את העניין הזה של בתוך בתי הספר לרפואה.
מירב בן ארי: מה שאנחנו מציעות, זה שאותן נשים שכבר חשופות לנשים אחרות, יהיה להן כלים.
מירב בן ארי: כמובן שיש גם הבדל עצום בין מה שקורה – אני לא מדברת על אותו דבר, אני מדברת על שימוש – הן הבינו כאן את העניין.
מירב בן ארי: אנחנו כוועדה, לכן גם התכנסנו פה ולא בשדולה, יש לנו את האפשרות לפנות גם למשרד העבודה וגם למשרד הבריאות, וזה מה שנעשה.
מירב בן ארי: אני מודה לארגונים החברתיים על הפעילות שלהם שכבר קיימת, דרך הפילנתרופיה.
מירב בן ארי: אמרתם פה, ובצדק, שהמדינה צריכה להתערב.
מירב בן ארי: יש מקומות שהמדינה כבר מעורבת, ובחלק המדינה תתערב כבר השנה.
מירב בן ארי: הן יודעות את זה, חלק מהנשים שיושבות כאן, וזה מה שאנחנו נעשה.
מירב בן ארי: כמובן, כל הפעילות שלכם כארגונים היא פעילות מבורכת, ויישר כוח על כל הפעילות הזאת.
מירב בן ארי: בהצלחה באודיטוריום, יש ב-16:00 הדרכה, שתי סדנאות שעליזה ביקשה, תודה רבה, הישיבה נעולה.
אלי אלאלוף: היום ה-16 בינואר 2018, כ"ט בטבת התשע"ח, השעה 9:04 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: על סדר היום הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 30), התשע"ז-2017.
אלי אלאלוף: אתמול התחלנו את הפרק שכנראה יהיה במחלוקות רבות.
אלי אלאלוף: ננסה לגשת אליו בצורה שיטתית.
אלי אלאלוף: היום הוא יום העורף בכנסת כך שבשעה 12:00 יש לנו דיון ולכן נסיים את הדיון הזה בשעה 11:45.
<חיים בר: יושב ראש ארגון נכי צה"ל.
<חיים בר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות לפני תחילת הדיון ולומר לאדוני היושב ראש ולחברי הכנסת אם הם כאן שקיבלתי מסר, הודעה רשמית ממנכ"ל משרד הביטחון.
<חיים בר: הייתה כאן בעיה קשה עם הנושא של הרופאים במרפאות השיקום של משרד הביטחון והוא הנחה באופן חד משמעי לגייס מיידית עוד עשרה רופאים נוספים לאיוש המרפאות.
<חיים בר: אני רוצה לומר לו תודה רבה ולכם.
אלי אלאלוף: אני מקווה שיהיה יישום מהיר.
<חיים בר: הוא אמר מיידית.
אלי אלאלוף: מיידי בשירות המדינה, הייתי אומר להתייחס בזהירות להנחיות מיידיות.
אלי אלאלוף: נקווה לטוב.
<חיים בר: עד היום הוא עמד במה שהוא אמר.
אלי אלאלוף: זאת פרוצדורה דרך נציבות שירות המדינה?
<חזי משיטה: האמת היא שהשגנו הישגים טובים יותר לרופאים ולכן הוא נתן את ההנחיה לבצע את הגיוס.
<חזי משיטה: יש לנו הערכה שעם הנתונים החדשים ששיפרו את מצבם של הרופאים, גם במענקים לכניסה להיות רופא מחוזי וגם תוספת בשכר, שמצמצם כמעט למינימום את הפערים בינם לבין רופאי קופת חולים וביטוח לאומי, זה נותן לנו את ההרגשה שהפרסום של המכרזים הפעם יביא רופאים להירשם ולהיכנס כעובדים.
אלי אלאלוף: הפרסום הוא שלכם או של הנציבות?
<חזי משיטה: המכרז הוא שלנו.
אלי אלאלוף: זה שאתם לא בנציבות שירות המדינה, זה כבר נס ראשון.
<חזי משיטה: אנחנו בנציבות שירות המדינה אבל הפרסום הוא פרסום של משרד הביטחון.
<חזי משיטה: הנציבות שותפה וגם מנהלת את המכרזים האלה ברוב המקרים.
אלי אלאלוף: בהצלחה ושיגיעו מהר.
אלי אלאלוף: תדווחו לנו כשהם יהיו.
<יעל סלנט: אתמול היה רק הפתיח של פרק הניידות.
<יעל סלנט: קראנו את הסימן של ההגדרות.
<יעל סלנט: יש דבר אחד שמשרד הביטחון צריך לחזור אלינו אתו, בנוגע לעשייה במערכת התנועה שמשפיעה על יכולת הניידות של הנכה.
<יעל סלנט: אנחנו מבינים שהעמדה כרגע היא העמדה שהובעה אתמול בוועדה.
<יעל סלנט: ככל שיהיו עדכונים, תציגו לנו אותם בהמשך.
<יעל סלנט: נעבור לסעיף 9כב, רכב רפואי.
<יעל סלנט: 9כב.
<יעל סלנט: רכב רפואי לעניין סימן זה, הזכאות לרכב רפואי תהיה כמפורט להלן, לפי הגבוה, ובלבד שהנכות המזכה ברכב רפואי היא קבועה.
<יעל סלנט: רכב יציג בנפח מנוע שלא יעלה על 1,600 סמ"ק לנכה שמתקיים בו אחד מאלה: דרגת נכותו היא חמישים אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: סכום חשבוני של דרגת נכותו בשל פגימות במערכת התנועה הוא חמישים אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: סכום חשבוני של דרגת נכותו הוא 55 אחוזים לפחות, ובלבד שלפחות עשרה אחוזים מתוכו הם בשל פגימה אחת במערכת התנועה.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגימות בגפיים תחתונות היא בין שלושים ל-49 אחוזים.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגימות בעמוד השדרה היא שלושים אחוזים לפחות, ובלבד שנקבעה לו דרגת נכות נוספת בשל פגימה אחת בגפיים התחתונות של עשרה אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: כאן יש תוספת בנוגע לנכים שיד שמאל היא היד החזקה שלהם: שלושים אחוזים לפחות בשל פגימה בגפה העליונה השמאלית או עשרים אחוזים לפחות בשל פגימה בגפה עליונה ימנית.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגימות בגפיים תחתונות בלבד היא חמישים עד 99 אחוזים.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגיעת ראש עם נזק מוחי או שיתוק בחצי גוף אנכי היא שמונים אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגימות בעמוד השדרה היא מאה אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל קטיעת גפה עליונה היא חמישים אחוזים לפחות, ונוסף על כך דרגת נכותו בשל ליקוי ראייה בעין אחת היא שלושים אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: רכב יציג בנפח מנוע שלא יעלה על 3,200 סמ"ק, ואם לא יימצא רכב יציג בנפח מנוע 3,200 סמ"ק – לא יפחת מ-2,000 סמ"ק – לנכה בעל דרגת נכות מיוחדת בשל עיוורון שיש לו כלב נחייה.
<יעל סלנט: כאן הסבירו לנו שזה בעצם רכבים מיוחדים, מה שמכונה בסלנג רכבי סטיישן, שבגלל זה יש הצדקה ליצירת קבוצה נפרדת ומיוחדת כי הרכבים האלה הם בדרך כלל רכבים שנפח המנוע שלהם הוא כזה.
<יעל סלנט: רכב יציג בנפח מנוע שלא יעלה על 3,800 סמ"ק, ואם לא יימצא רכב יציג בנפח מנוע 3,000 סמ"ק – לא יפחת מ-2,000 סמ"ק, לנכה שמתקיים בו אחד מאלה: נכה שדרגת נכותו בשל אחת מאלה היא שמונים אחוזים לפחות: קטיעת גפה תחתונה דרך פרק הירך.
<יעל סלנט: פגימה אחת בגפה תחתונה שמקבילה לקטיעת גפה תחתונה דרך פרק הירך.
<יעל סלנט: קטיעת גפה תחתונה בשליש העליון של הירך עם קיבוע של פרק הירך בגפה התחתונה הקטועה.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגימות גפיים תחתונות היא מאה אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: דרגת נכותו בשל פגימות גפיים עליונות היא מאה אחוזים לפחות.
<יעל סלנט: דרגת נכות מיוחדת בשל עיוורון שאין לו כלב נחייה.
<יעל סלנט: לכן הוא לא צריך את הרכב המיוחד עליו דיברנו קודם.
<יעל סלנט: נשמח אם משרד הביטחון כן יוכל לפתוח ולהקדים כמה מלים על החלוקה של הקבוצות, למה הן נקבעו כך, למה הסמ"קים הם כאלה, היכן שיש הסברים מיוחדים בנוגע לעיוורים לדוגמה עם כלבי נחייה, להסביר מה הצורך ואיזה מענה ניתן להם.
אלי אלאלוף: סיימת את הפרק?
<יעל סלנט: סיימנו את כל הסעיף.
<יעל סלנט: קראנו את כל סעיף 9כב שהוא נושא שלם.
<חזי משיטה: אני חושב שהחלוקה הזאת מייצגת.
<חזי משיטה: אנחנו עומדים בה.
<חזי משיטה: לא מוזכרים כאן החריגים ככל שנדרש, אם יש חריגים במעבר בין הקבוצות.
<חזי משיטה: אנחנו חושבים שהרכבים שנוסעים בהם היום בקבוצות השונות שהקראת ובקטגוריות השונות נותנת מענה טוב לנכי צה"ל בהתאם לנכויות ובמדרג שהקראת כאן.
<רפי כהן צמח: כמה הערות.
<רפי כהן צמח: יושב ראש מחוז חיפה והצפון, ארגון נכי צה"ל.
<רפי כהן צמח: בנושא הסמ"קים.
<רפי כהן צמח: אתמול עלה הנושא הזה.
<רפי כהן צמח: יש כאן שינוי על פי ההוראה.
אלי אלאלוף: המקורית?
<רפי כהן צמח: ברור.
<רפי כהן צמח: הנושא של הסמ"קים, 1,800, אם לא יימצא 1,800 – לא יפחת מ-1,600, 2,000 - לא יפחת מ-1,800 וכך הלאה.
<רפי כהן צמח: אני אמרתי אתמול למה לא יהיה הפוך במדרג?
<רפי כהן צמח: אם לא יימצא 1,600, אז ייתנו 1,800.
<רפי כהן צמח: למה הולכים אחורה?
<רפי כהן צמח: אז הם אמרו שאין בעיה לתקן את זה וישנו את זה.
<רפי כהן צמח: אני רואה שזה עולה שוב.
<יעל סלנט: זה ללכת אחורה?
<אלי סבן: אגף השיקום.
<אלי סבן: אני אסביר.
<אלי סבן: גם היום הרכבים שכתובים 1,600, לדוגמה טויוטה קורולה, זה לא 1,600 אלא זה 1,598.
<קריאה: משרד התחבורה מגדיר את זה כ-1,600.
<קריאה: 1,598 היה בגלל סוג של תקינה.
אלי אלאלוף: חברים, הערה אחת מותרת.
אלי אלאלוף: כמה הערות – צריך פרוטוקול.
<אלי סבן: ה-1,600 המוגדר, המדויק, הוא לא קיים כי ברישיון הרכב מופיע סמ"ק נמוך יותר.
אלי אלאלוף: רפי שואל שאלה מאוד פשוטה.
אלי אלאלוף: ההיגיון אומר שאם אתה למטה, אתה יכול לעלות למעלה.
אלי אלאלוף: למה ללכת מלמעלה ולרדת למטה?
אלי אלאלוף: לדעתי זה עניין של ניסוח.
<חזי משיטה: אני מצטער, אני לא מכיר את זה שדיברנו והסכמנו.
<רפי כהן צמח: זה היה אתמול.
<רפי כהן צמח: לא דיברנו והסכמנו.
<רפי כהן צמח: הנושא הזה עלה אתמול על קצה המזלג, בפתיחת הדיון בפרק של הרכב.
אלי אלאלוף: בואו נתייחס לזה.
<רפי כהן צמח: אמר ערן יוסף, ואני מצטט אותו, הוא אמר חד משמעית שאם זאת הבעיה, אנחנו נשאיר את המצב על פי ההוראה.
<יעל סלנט: אתם מסכימים להגיד שלא יעלה על הגבוה, בלי להוריד את הרף הנמוך.
<יעל סלנט: אם אין רכב, אז אין רכב.
<ערן יוסף: הרף הנמוך בא להגן.
<חזי משיטה: המצב הנוכחי הוא המצב שבדרך כלל ברוב רובם של המקרים אין בעיה ואנחנו מספקים אותו ועומדים בו.
<חזי משיטה: אני רוצה להרחיב.
<חזי משיטה: הקטגוריות של הרכבים מתקיימות.
<חזי משיטה: ה-1,600 מתקיים וה-1,800 מתקיים וה-2,000 מתקיים וכן הלאה.
<חזי משיטה: אני אחזור על מה שאמרתי אתמול ואני לא חושב שצריך להרחיב את זה כלפי מעלה כי היום יש רכבים בנפחי מנוע יותר קטנים מאלה שמופיעים כאן, יותר טובים, יותר אמינים, יותר בטיחותיים, יותר מאובזרים ויותר הכול.
<חזי משיטה: אמרתי את זה אתמול ואני לא רוצה לחזור על זה.
<רפי כהן צמח: שהנכה יבחר.
אלי אלאלוף: רפי, אל תפריע בבקשה.
<חזי משיטה: שהנכה יבחר.
<חזי משיטה: הוא ייקח את הרכב בקטגוריית הנפח שיש לו, של 1,800.
<חזי משיטה: אם הוא יבחר - ואני אומר לך שיש כאלה שבוחרים גם כשהם עולים לוועדת חריגים – לרדת לרכב של 1,500 כי הוא רכב יותר טוב, יותר אמין, יותר מתאים לו, ועושים את זה, ואתה יודע שעושים את זה – זכותו לעשות את זה.
<רפי כהן צמח: זכותו.
<חזי משיטה: אם לא, נמצא לו רכב 1,600.
<רפי כהן צמח: זה לא.
אלי אלאלוף: רפי, אתה מפריע לדיון הזה.
אלי אלאלוף: אי אפשר להבין אותך.
<רפי כהן צמח: זה הבייבי שלי.
אלי אלאלוף: אבל בינתיים זה לא הבייבי שלי.
אלי אלאלוף: אתה רוצה שאני אכריע ולכן אני צריך להבין.
אלי אלאלוף: תאפשר לסיים.
<חזי משיטה: אנחנו מגלים לאורך השנים, במיוחד בשנים האחרונות, ככל שהרכב יתר גדול, אנחנו מגלים שיש רכבים טובים יותר בנפחי מנוע קטנים יותר שנותנים מענה יותר טוב לנכים.
<חזי משיטה: אני מדבר אפילו על נכים שאמורים להיכנס לרכב עם כיסא גלגלים או לנהוג בו או להיות מוסעים בו.
<חזי משיטה: אנחנו קונים אותם.
<חזי משיטה: אני אומר לך אדוני היושב ראש שהם טובים יותר, עם מנועים קטנים יותר, עם הספקים גדולים יותר ונותנים מענה מצוין.
<חזי משיטה: אני חושב שאין בעיה ואני חושב שלא תהיה בעיה למצוא בנפחי המנוע, בקטגוריות האלה, את המענה לכל נכה.
<חזי משיטה: אני רק אומר שמי שירצה, ויש כאלה שרוצים, לקבל רכבים טובים יותר שנפחי המנוע שלהם הם גם קטנים יותר – הם עושים את זה, הם יכולים לעשות את זה והם מקבלים רכב יותר טוב ולא פחות טוב.
<ערן יוסף: אני רק רוצה להסביר את הנקודה.