GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיקי רוזנטל: אם יש טענות פרטניות, הן יובאו בפני הביטוח הלאומי ואם נוצרה בעיה או שעשינו איזשהו עיוות בחקיקה, אנחנו נקשיב לטענות אבל שהן לא יהיו כוללניות אלא פרטניות.
מיקי רוזנטל: אחרי הסיכום עם ביטוח לאומי אני בטוח שאדוני גם יקשיב לכל טענה שמבוססת על עובדות ולא על טענות תיאורטיות.
מיקי רוזנטל: שנית, אני חושב שחייבים להגיד באותה רוח שהדוח שנמצא לפנינו מראה על שני דברים חשובים מאוד בעיניי.
מיקי רוזנטל: הראשון, שיש עלייה במספר המיוצגים ואני מצטט מתוך הדוח עצמו בעמוד הראשון: "בשנת 2016, שיעור המיוצגים המנהליים של נכות כללית עמד על 10.9 בתקופה הנסקרת של הדוח, כאשר בשנת 2016 הוא עלה ל-11.6".
מיקי רוזנטל: זאת עלייה של 10% במספר האנשים שמיוצגים.
מיקי רוזנטל: זה לא מקרי וזה לא תקופתי והעובדה שהחוק הוריד את שכר הטרחה גרמה לכך שיותר אנשים משתמשים במייצגים, בניגוד לטענות שנשמעו פה בוועדה.
מיקי רוזנטל: אני לא מדבר על סוגים ספציפיים, לא על ניידות, לא על נכות ילדים.
מיקי רוזנטל: אני מדבר על סך התביעות וזה מה שעולה פה מהדוח וחשוב מאוד להגיד את זה, כי אלה עיקר התובעים ולא איזו סקציה מסוימת.
מיקי רוזנטל: באופן כללי, אין חולק על כך שהחוק היה צודק ונכון וגם בית המשפט נתן לו גושפנקה עקרונית.
מיקי רוזנטל: דבר נוסף, והוא עולה מהדוח באופן חד-משמעי, הוא שכדאי לציבור להשתמש קודם כל בביטוח הלאומי.
מיקי רוזנטל: לפנות בלי מייצג בכלל כי הפערים בין הגמלה של המיוצגים ללא-מיוצגים הם עשרות שקלים לטובת אלה שמיוצגים, אבל אם אתה משלם שכר טרחה, אתה משלם כמה מאות שקלים לחודש למייצג.
מיקי רוזנטל: לכן כדאי לאנשים לנסות קודם כל לפנות לביטוח הלאומי בלי מייצגים.
מיקי רוזנטל: זאת המסקנה החשובה ביותר של הדוח.
מיקי רוזנטל: החשובה ביותר.
מיקי רוזנטל: זה משמעותי ביותר ועל זה אין חולק.
מיקי רוזנטל: יש פה ראיות חד-משמעיות שכדאי לפנות ללא מייצג.
<הלה פלג: הרגע אמרת - - -
מיקי רוזנטל: אל תפריעי לי, אל תפריעי לי.
מיקי רוזנטל: זה לא מודעות בעיתון פה.
מיקי רוזנטל: אלה לא ראיונות בעיתונים.
מיקי רוזנטל: אנחנו מדברים עכשיו על עובדות.
מיקי רוזנטל: דבר נוסף, כדי שנקבל תמונה יותר טובה אני שוב פונה לביטוח הלאומי בעניין הוולונטריות והסימול, כדי שיהיו לנו בדוח הבא עובדות חד-משמעיות.
מיקי רוזנטל: אני לא מטיל ספק בדוח הזה, גם אם יש בו טעויות סטטיסטיות כאלה ואחרות.
מיקי רוזנטל: התוצאה היא חד-משמעית: 1.
מיקי רוזנטל: יש יותר מייצגים, יש יותר מימוש זכויות, יש יותר תביעות.
מיקי רוזנטל: הציבור מוזמן לבוא לביטוח הלאומי.
מיקי רוזנטל: מסתבר שבניגוד לדימוי הנוראי שלו, הוא לא כזה נורא.
<עמיחי תמיר: אני רוצה לברך אותך כי אנחנו מסכימים לסיכום שלך.
<עמיחי תמיר: אני מברך את חבר הכנסת רוזנטל על החוק המצוין שלו.
<עמיחי תמיר: אני קצת חלוק על מיקי מכיוון שאני מתמודד עם הביטוח הלאומי מ-2005.
<עמיחי תמיר: אני מדבר הרבה מאוד עם נכים ויש קושי מאוד גדול לממש זכויות מול הביטוח הלאומי.
<עמיחי תמיר: יש היום מנכ"ל חדש לביטוח הלאומי וכשנחוקק את החוק יהיה לי קצת יותר זמן לנצל את הידע האישי שלי כדי לקדם את הזכויות של כולנו, אבל ללא ספק, אי אפשר לעשוק את כל מי שרוצה לייצג נכים ולקבל את הזכויות שמגיעות לו על פי דין ועל פי צדק.
אלי אלאלוף: דורון, בבקשה.
<דורון יהודה: יש שתי ועדות, ועדה שנמצאת בביטוח לאומי וועדת ניידות, שנמצאת במשרד הבריאות.
<דורון יהודה: מה שמיקי הזכיר פה זה את הוועדות שבביטוח לאומי.
<דורון יהודה: אני אומר שיש בעיה בניידות לנכים שהולכים למשרד הבריאות ולא מקבלים את האחוזים שמגיעים להם וחייבים לקחת ייצוג.
<דורון יהודה: זאת הבעיה ועליה אני אביא לכם גם נתונים.
<דורון יהודה: אראה לכם כמה נכים נתקלים בבעיה בניידות.
<נעה בן שבת: אולי צריך לקבל נתונים גם ממשרד הבריאות בעניין הזה כי הם באמת הוזמנו ולא הגיעו.
אלי אלאלוף: פנינו ונפנה למשרד הבריאות.
<גלעד מרקמן: אני רוצה להציע הצעה.
<גלעד מרקמן: אני חושב שהיא עלתה אבל הייתי רוצה לשים אותה על השולחן.
<גלעד מרקמן: הנתונים, כפי שהם ניתנו פה היום, כפי שקבע החוק לא נותנים לנו מספיק נתונים.
<גלעד מרקמן: אמר את זה גם יושב-ראש הוועדה, כדי להתמודד עם הטענות ועם הבעיות.
אלי אלאלוף: יושב-ראש הוועדה לא אמר את זה.
<גלעד מרקמן: שחסרים נתונים.
אלי אלאלוף: אני יודע להתייחס בדרך כלל למה שאני קורא.
<גלעד מרקמן: אני אומר שחסרים לנו נתונים היום כדי להתייחס לטענות שלנו, לאותם מקרים שאנחנו העלינו ושחברות המימוש העלו.
<גלעד מרקמן: המוסד לביטוח לאומי הגיש את הנתונים כמו שקובע החוק.
<גלעד מרקמן: זה נכון.
<גלעד מרקמן: אני לא בא אליו בטענות, זה מה שדרשו ממנו.
<גלעד מרקמן: לכן אני מבקש להציע, וזה לא לפי החוק אבל זה בסמכות הוועדה, שבאמת את אותן טענות שאנחנו ואחרים העלו – כן אמר אדוני, יושב-ראש הוועדה, שיביאו נתונים מביטוח לאומי.
<גלעד מרקמן: אדוני יעזור לנו כי יודע אדוני שלפעמים יש מאבקים ולא תמיד קל להשיג את הנתונים.
<גלעד מרקמן: ייקבע דיון, אנחנו נגיש בצורה מסודרת את אותם מקרים ונשמח גם להיפגש.
<גלעד מרקמן: ישיבו לוועדה ויתקיים דיון באמת באותם מקרים שהם בעייתיים.
<גלעד מרקמן: אדוני ייחד דיון לנושא הזה ולא לפי החוק כי החוק, לצערי, לא מחייב להביא את הנתונים שאני חושב שהם רלוונטיים לבעייתיות.
<גלעד מרקמן: זאת ההצעה שלי כדי לקדם את העניין.
<גלעד מרקמן: להתווכח כולנו יודעים.
אלי אלאלוף: כן, גברת, מילה אחרונה.
<הלה פלג: אני רציתי להציג את שבעת המקרים הנוספים, אדוני.
<גלעד מרקמן: אני מציע לקיים דיון מיוחד בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אם זה לא עבר אלינו, אני מציע שתעבירי אלינו.
<נעה בן שבת: הוועדה תראה אם צריך לקיים דיון המשך לנושא הזה.
<שי סומך: כל עוד אנחנו לא נראה מה יעלה בגורלה של החקיקה לגבי קצבת הנכות, שעומדת על הפרק, קשה לקבל החלטות.
<שי סומך: החקיקה הזאת עשויה להשפיע על סכומי שכר הטרחה גם במקרי הקצה.
<הלה פלג: אדוני, זה פשוט לא נכון.
<הלה פלג: המקרים האלה לא מושפעים מגובה הקצבה.
<הלה פלג: תסתכל, אתה לא רואה אותם כאן.
<הלה פלג: שמונת סוגי המקרים הם לא המקרים שמושפעים מגובה הקצבה.
אלי אלאלוף: לסיכום, ברור שנמשיך ונעשה מעקב כפי שהחוק מחייב וכפי שהעניין מחייב.
אלי אלאלוף: זאת המסקנה המרכזית בעיניי.
אלי אלאלוף: בחוק הזה יש דברים מאוד חיוביים, חברים.
אלי אלאלוף: אם יש יותר תביעות שהגישו ואם יש יותר תביעות שמגיעות ללא ליווי, זאת זכות של הביטוח הלאומי שהוא הצליח לשפר את זה ועוד ימשיך לשפר.
אלי אלאלוף: אני מאחל למנכ"ל החדש להצליח בדברים האלה.
אלי אלאלוף: אני חוזר ומזכיר שגם אם הסמכות בידיים של שרת המשפטים, אתם יכולים לדעת או לנחש שאם זה יבוא גם מטעם הוועדה, ההתייחסות של שרת המשפטים תהיה אחרת.
אלי אלאלוף: לכן, תשתפו אותנו.
אלי אלאלוף: דבר נוסף, תשתפו את הביטוח הלאומי.
אלי אלאלוף: אם ביטוח לאומי ירגיש שהדוח שלו חייב לקבל השלמות שהחוק כרגע לא מגדיר, אני אהיה בעד תיקון החוק.
אלי אלאלוף: אני מזכיר שיכול להיות שנתקן דברים מסוימים בזכות זה שתגמרו את העבודה שלכם בנושא התקנות הקשורות לחוק הזה.
אלי אלאלוף: הייתי שמח – אני לא רוצה לרדת עם גרזן כי בנושא תקנות בכלל יש פיגור רב במערכת – אבל תשלימו את זה בשלושה חודשים ואולי בתקנות נמצא פתרונות לחלק מהבעיות שעלו פה.
אלי אלאלוף: אני רק רוצה להזכיר לכם, חברים – עורכי הדין והמשרדים השונים – שאתם חלק ממערכת שצריכה להיטיב עם הנכים.
אלי אלאלוף: אנחנו נלחמים כרגע על קצבאות של מאות שקלים ואתם לוקחים שכר טרחה של יותר ממאות שקלים, וקבוע.
אלי אלאלוף: זה אומר שאתם מקטינים – לא מתוך אשמה ולא בגלל שאתם רעים – את רמת ההכנסה של הנכים.
<הלה פלג: אנחנו מגדילים, אדוני.
<הלה פלג: אנחנו מסייעים להם לקבל יותר.
אלי אלאלוף: חברים, יש לי בקשה אליכם, הקצבה היא כדי להיטיב עם הנכה.
אלי אלאלוף: לא איתך.
אלי אלאלוף: לא איתי.
אלי אלאלוף: זאת המטרה שלנו מראש.
אלי אלאלוף: אנחנו עושים בושות אפילו כמדינה כלפי הנכים.
אלי אלאלוף: העמדה שלנו היא שכמה שיותר יגיע לנכה.
אלי אלאלוף: זה ברור וגם מי שלא נכה חולם שזה יקרה.
אלי אלאלוף: כשנעשתה העבודה האדירה הזאת היא לקחה בחשבון שפעם תרוויחו יותר ופעם תרוויחו פחות, אבל תרוויחו.
אלי אלאלוף: ואם ההוצאות שלכם מחייבות אתכם להרוויח יותר ויותר, אז תלכו להתעסק רק במסחרי.
אלי אלאלוף: מי שרוצה להתעסק בחברתי, במצב הסוציאלי של החברה, שיידע ששם לא מרוויחים הרבה.
אלי אלאלוף: אני מודה על שיתוף הפעולה.
אלי אלאלוף: תבואו בטענות, אני לא נבהל, כי עם חלקן אנחנו גם מסכימים.
אלי אלאלוף: בחלק מהדברים אתם רואים דברים שאנחנו לא רואים, אבל תתחשבו בזה שבסוף הפוקוס והטובה הם לטובת הנכה של החברה הישראלית, שהיא גם שלכם.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם בזה ואני מודה לכם, הישיבה נעולה.
אילן גילאון: אני פותח את מליאת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אילן גילאון: הצבעה
אילן גילאון: תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות פרטנית לתלמיד ולהורה), התשע"ה-2015 – נתקבלו.
הר טוב: אני חייבת לציין שמאז הצטרפתי לעמותת נגישות ישראל שזה היה ב-2010, קרי, שבע שנים, אני זוכרת דיונים על התקנות האלה.
<קריאה: מ-2007 אנחנו עם הדבר הזה.
הר טוב: אני כן יכולה להגיד שבשנתיים, שנה וחצי האחרונות, יש דיונים אינטנסיביים מטורפים כאן של כל הארגונים המהממים, אם זה "בזכות" וחבל שרויטל מקואליציית ההורים לא כאן כי היא חלק בלתי נפרד מהשינוי הזה.
אילן גילאון: אני עומד לדבר אתה כי היא כתבה לי SMS.
הר טוב: אני חושבת שהיא שוגה אבל אני גם לוקחת על עצמי לשכנע אותה.
אילן גילאון: זאת לא פעם ראשונה שהיא שוגה, אבל.
הר טוב: אני רוצה להודות לנציגות, לערן ולאמיתי, באופן אישי.
הר טוב: גם לך אילן שי, למרות שהעברת אותי הרבה מדורי גיהינום, אני רוצה להודות.
הר טוב: תודה רבה לאייל.
הר טוב: נכון שאתם עובדי ציבור ואתם אמורים לשרת את הציבור, אבל זה לא מובן מאליו.
הר טוב: גם אייל, הזמינות שלו.
הר טוב: כולנו כאן הצקנו לכלכם.
הר טוב: בעיני זה רגע היסטורי.
אילן גילאון: אני מאוד אוהב את מה שאת אומרת אבל אני מבקש שהלא מובן מאליו יהפוך למובן מאליו.
אילן גילאון: אנשים כאן משרתים ציבור, מקבלים משכורת, זה תפקידם, משכורת בכלל לא גרועה כפי שאתם יכולים לראות.
אילן גילאון: זה צריך להיות המובן מאליו.
אילן גילאון: מה שמעבר לנורמה הזאת, זה הלא מובן מאליו.
אילן גילאון: אני יודע שנורא קל להצטיין כאן כי אין ציפיות גדולות, אבל כדאי שאנחנו נשנה את זה.
אילן גילאון: כדאי שאנחנו בכלל נשנה את המארג של העבודה שלנו כאן
אילן גילאון: כי אפשר כאן בכל כך קלות לעשות חיים הרבה יותר טובים עם הרבה פחות מאבקים והרבה פחות מריבות אם אנחנו באמת נעשה את התפקידים שלנו.
אילן גילאון: לכן, מה שלא מובן מאליו, הוא יהיה המובן מאליו.
אילן גילאון: כל האקסטרות, אנחנו נודה עליהן.
הר טוב: אמן ואמן.
<קריאה: אני אומר עוד משפט.
<קריאה: אני חושב שהשיח שנוצר כאן בין הארגונים לבין, אני אגיד משרדי הממשלה ומשרד החינוך והפתיחות של משרד החינוך והארגונים, אני באמת מקווה שזה יישאר ורק יתעצם.
<קריאה: תודה רבה לכולם.
<קריאה: תודה רבה למשרד החינוך.
<קריאה: עוד דבר אחד קטן.
<קריאה: אמרנו שהיום יום חג אבל היום הוא ערב חג כי מחר יום הולדת של אייל.
<קריאה: אני חושב שמגיעות לו ברכות.
<ראובן ברון: אני רוצה להגיד תודה למשרד החינוך.
<ראובן ברון: באמת עברנו מההתחלה, מההצעה הראשונה ועד היום, עברנו שינוי.
<ראובן ברון: אני באמת חושב שהמפתח הוא יחסי אמון כי היו כאן חששות, היו כאן כעסים, היה כאן אי אמון אבל בסופו של דבר אתם אחראים על הילדים שלנו.
<ראובן ברון: אתם אלה שצריכים את החומר ואת ההנגשה והכול.
<ראובן ברון: השלטון המקומי, אנחנו מודים גם לכם.
<ראובן ברון: אנחנו רוצים ללכת אתכם יד ביד.
<ראובן ברון: זו רק ההתחלה.
<ראובן ברון: כל הכבוד לכולכם.
<ראובן ברון: תודה רבה.
מירב בן ארי: > היום יום שלישי, 16.1.2018, כ"ט בטבת התשע"ח, אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף.
מירב בן ארי: הנושא היום הוא במסגרת יום מיוחד לשיתוף החברה האזרחית והמגזר העסקי במניעת אלימות.
מירב בן ארי: על סדר היום הכשרות מקצועיות וזיהוי נפגעי ונפגעות אלימות.
מירב בן ארי: הנושא הזה הגיע לכאן על פי בקשתה של חברתי, חברת הכנסת עליזה לביא, היא מובילה את הנושא הזה.
מירב בן ארי: אני גם עקבתי אחרי הפעילות המבורכת שלה וגם כמובן שאני שותפה שלה ליוזמות כאלו ואחרות.
מירב בן ארי: הזמן קצר, לכן אבקש מהדוברים לדבר בקצרה ובאופן ממוקד ולא לחזור על דברי חברים.
מירב בן ארי: אני חושבת שהרעיון הוא רעיון נהדר, הוא רעיון מבורך, תיכף עליזה תסביר, הרעיון שבעצם הכשרות מקצועיות מעשיות יהוו, קראתי גם על העניין של הקוסמטיקאיות.
מירב בן ארי: גם היינו יחד בכנס, כל הנושא הזה שבעצם נשים פוגשות נשים בתפקידן ויכולות להוות מעין גוף, אפשר לומר טיפולי או הכוונתי לאותן נשים שנמצאות במצוקה.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה רעיון טוב, זה רעיון חשוב.
מירב בן ארי: אנחנו נשמע כאן מתפקידים שונים ומעמותות שכבר עושות את זה, הרעיון מבורך וחשוב, אני שמחה לתת לך את הבמה הזאת להוביל את זה.
מירב בן ארי: בבקשה חברת הכנסת עליזה לביא.
עליזה לביא: תודה רבה לחברתי היקרה, חברת הכנסת מירב בן ארי, שבזכותה הדיון הזה מתקיים.
עליזה לביא: היה לנו פה לו"ז מאוד צפוף והיה לנו חשוב, גם בזמן קצר, לקיים את הדיון הזה דווקא פה בוועדת העבודה והרווחה.
עליזה לביא: אני מקווה מאוד שהתחלנו פה סדרה של דיונים מתוך מקום והבנה משותפת לשתינו ולרבים ורבות פה בחדר הזה, שיחד אפשר לתקן.
עליזה לביא: כשעובדים עם שותפים בתוך הקהילה ואיתם ממגרים את תופעת האלימות, אז אנחנו יכולים ויכולות להתקדם.
עליזה לביא: ארגון הקוסמטיקאיות ואני, פצחנו במחול שלמדנו במשותף על יוזמה – מודל שקיים בארצות הברית, על פיו עובדים בתחום הקוסמטיקה והספרות.
עליזה לביא: עוברים שם הכשרות מקצועיות.
עליזה לביא: הנושא הזה, גברתי, מוסדר על פי חוק.
עליזה לביא: גם הנושא של התפקידים עצמם, כלומר, בישראל, את יודעת שקוסמטיקה, ספרות – לא נדרש רישיון, אלא זו צורה שהיא לא מפוקחת.
עליזה לביא: חלק מההכשרות עוברות במשרד בטיפוח משרד הרווחה, ולכן התעקשנו שבאמת הדיון יתקיים כאן, גברתי.
עליזה לביא: כדי לרתום – כבר בעבודה המשותפת שלנו פנו אליי מארגון הספרים, ועכשיו מהמיילדות, ועוד ועוד.
עליזה לביא: נשמע כאן כמובן מהמשרד לשירותי דת, שהשר אזולאי נרתם מהרגע הראשון שפניתי אליו, בכל מה שקשור בהדרכה של בלניות, שנפגשות עם נשים.
עליזה לביא: לבוא לראות.
עליזה לביא: זה לא חלילה, גברתי, שאנחנו מעבירות את האחריות, אבל כן להקנות את הדרכים לזהות, וכן, כמובן, להפנות לארגונים של ידע, דת וסיוע.
עליזה לביא: שותפים ארגון בעלי המלאכה, ועוד באמת שותפים רבים.
עליזה לביא: אני עוצרת כאן, כי יש לנו ב-14:00 את הכנס באודיטוריום, ובשעה 16:00 שתי סדנאות של פרקטיקה, אחת על ידי גוגל, ואחת על ידי רוח נשית וארגון הקוסמטיקאיות, של איך זה קורה, איך אפשר לזהות, איך אפשר לסייע, איך אפשר לכוון, כדי למנוע את הטרגדיה הבאה.
עליזה לביא: אז שוב תודה.
מירב בן ארי: אוקי, אז נתחיל.
מירב בן ארי: חנין, את רוצה להתייחס עכשיו או אחרי זה?
חנין זועבי: לא, אני רוצה לשמוע.
מירב בן ארי: אז נתחיל עם אורנה מארגון הקוסמטיקאיות.
מירב בן ארי: אני מבקשת ממי שמדברת, שם ותפקיד לפרוטוקול.
<אורנה ובר: שלום, שמי אורנה, אני יושבת ראש ארגון הקוסמטיקאיות בישראל.
<אורנה ובר: אני רוצה לומר לכם שזה ממש מרגש אותי להיות כאן, זה מדהים אותי לחשוב, מידיעה קטנה שראינו בעיתון, אנחנו בעצם רואים משהו שרוקם עור וגידים למשהו שיכול באמת לבוא לידי ביטוי באפשרות למגר את האלימות.
<אורנה ובר: אני אתן מספרים פרקטיים: 20,000 נשים – 20,000 עסקים בישראל הם בבעלות נשים, ויש בארץ 10,000 קוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: זאת אומרת, שכמעט 1,600,080 נשים בחודש, בממוצע, מגיעות לקוסמטיקאיות.
<אורנה ובר: אני מעדכנת על המספרים הללו משום שהאפשרות של הקוסמטיקאיות לתרום במיגור של תופעת האלימות, היא פשוט יכולה – יש לה את היכולת בצורה מדהימה לעשות זאת, מאחר וחודש בחודשו, הרבה מאוד נשים מגיעות במשך שנים לקוסמטיקאיות שלהן, שם הן נחשפות גם פיזית, גם נפשית.
<אורנה ובר: האפשרות של המרחב הבטוח הזה מאפשר לאותה אחת – לא רק לנשים, גם לנערות, גם לנערים.
<אורנה ובר: היום גם קצת גברים, הם פחות מדברים – אבל נשים, לחשוף את המצוקות שלהן.
<אורנה ובר: לנו הקוסמטיקאיות, בעצם מתאפשר לתת את האפשרות לערוץ, להיות צינור שמקשר אותן למקורות המקובלים כדי לעזור להן.
מירב בן ארי: מה בעצם אתן עושות?
<אורנה ובר: כרגע, מה שאנחנו עשינו, אנחנו בעצם יצרנו איזושהי הכשרה ושילבנו שיתוף פעולה יחד עם עמותת רוח נשית.
<אורנה ובר: הסיבה לאפשרות של ההכשרה הזאת, זה לא שאנחנו לא נתקלנו ולא נתקלות באפשרות הזאת בקליניקה שלנו, רק הרבה מאוד פעמים כשנתקלנו, לא תמיד ידענו מה לעשות עם האפשרות הזאת.
<אורנה ובר: הפרקטיקה של זה, זה בעצם לקבל כלים ש - - -
מירב בן ארי: לקוסמטיקאיות, כדי שהן יוכלו - - -
<אורנה ובר: שיוכלו להיות צינור מקשר.
<אורנה ובר: אני קוראת לזה היום: שליחה קהילתית, בעצם.
<אורנה ובר: זאת בגלל הקשר, בגלל המעורבות, בגלל המרחב הבטוח, בגלל השקט הזה שכשהיא מגיעה היא יכולה לבטא את עצמה.
<אורנה ובר: לא רק זאת, יש הרבה מאוד פעמים שהיא גם לא מדברת ואנחנו רואות.
<אורנה ובר: יש פעמים שמתוך האינטואיציה שלנו אנחנו יודעות מה לעשות עם זה, ויש הרבה מאוד פעמים שאנחנו מסתכלות ולא יודעות מה לעשות.
<אורנה ובר: לכן, אני חושבת שהנושא הזה של הכשרה זה משהו שהוא בהחלט מתבקש ונדרש.
<אורנה ובר: היוזמה הראשונה שהתחלנו בעצם, ובאמת בזכותה של חברת הכנסת עליזה לביא, יחד עם רוח נשית, התחלנו את הפיילוט הראשוני.
מירב בן ארי: כן, תכף נשמע גם את רוח נשית.
<אורנה ובר: עוד משהו שאני רואה כאפשרות שזה לא יסתכם רק אצלנו הקוסמטיקאיות, אלא אני רואה את זה כאפשרות שזה למעשה יתחיל עוד בבתי הספר.
<אורנה ובר: זאת אומרת, עוד בבתי הספר לקוסמטיקה, שם זה צריך להתחיל.
<אורנה ובר: גם כאלו שאיך שהן מסיימות את בית הספר ומתחילות להיות במרחב ה - - -
מירב בן ארי: תהיה להן איזושהי הכשרה.
<אורנה ובר: בדיוק.
מירב בן ארי: מי זו חווה זיגבוים?
מירב בן ארי: היא פה?
מירב בן ארי: יש פה מישהו ממשרד העבודה?
<לובה נגדאי: כן, אני.
מירב בן ארי: את מכירה את היוזמה הזאת?
מירב בן ארי: לפני שאני אפנה לכל הארגונים, כי אז - - -
<לובה נגדאי: אה, כן.
מירב בן ארי: את חשובה לי מאוד.
מירב בן ארי: זו הסיבה שגם ביקשנו וועדה.
מירב בן ארי: יש לך חיבור לנושא?
<לובה נגדאי: אני אציג את עצמי?
<לובה נגדאי: אוקי.
<לובה נגדאי: שמי לובה נגדאי, אני מפקחת ארצית לענף טיפוח החן, כל מה שכולל: גם קוסמטיקה, עיצוב שיער, כל מה שקשור ליופי.
<לובה נגדאי: שוחחתי לא פעם עם אורנה בנושא, והעמדה של המשרד שלי, בעצם, זה שיש מקום, ומקום חשוב, לשלב את זה בתוך תכנית הלימודים, כדי שבעצם זה יועבר לפני שהם יוצאים לעולם העבודה.
מירב בן ארי: ואתם עושים עם זה משהו אבל?
<לובה נגדאי: אנחנו עוד לא התחלנו, אנחנו נעשה.
עליזה לביא: המנכ"ל מגיע היום לכנס ב-14:00.
עליזה לביא: אני נפגשתי עם המנכ"ל, הוא מברך על היוזמה.
עליזה לביא: הוא מחכה לראות את התוצאות של הפיילוט שהתחלנו, ובתקווה, וגם בעזרה, שנאמץ את זה לפחות בבתי הספר.
מירב בן ארי: אוקי, בסדר גמור.
<לובה נגדאי: אנחנו נשלב את זה באחד הקורסים בטיפוח החן, ונראה איך זה משתלב.
מירב בן ארי: בסדר גמור, אוקי.
מירב בן ארי: תמר, רוח נשית, את רוצה להתייחס?
<תמר שוורץ: תודה שהזמנתם אותי, ובכלל, תודה לשתיכן על קיום היום החשוב הזה.
<תמר שוורץ: זו כבר וועדה שלישית ועוד יום ארוך.
<תמר שוורץ: אני אגיד מילה על רוח נשית, ואחרי זה באמת על שיתוף הפעולה - - -
מירב בן ארי: תמר, תגידי שם ותפקיד לפרוטוקול.
<תמר שוורץ: שמי תמר שוורץ, ויש לי זכות לעמוד בראש ארגון רוח נשית.
<תמר שוורץ: זאת עמותה שמסייעת לנשים ביום שאחרי שהן יוצאות ממעגל האלימות.
<תמר שוורץ: הן בעצם מנסות להגיע לשיקום כלכלי-תעסוקתי, על ידי הצמדה של – יש לנו מאות מנטוריות ומאמנות, שמסייעות לנשים כל שבוע בקשר ארוך, כי זה בעצם מה שעוזר לנשים נפגעות אלימות.
<תמר שוורץ: לא מספיקות הסדנאות הקבוצתיות, חייבים את הקשר האישי במשך שנתיים, יש לנו ליווי ארוך טווח.
<תמר שוורץ: יש לנו גם מחלקה לקידום מדיניות, שאנחנו מנסות להציע הצעות חוק, לשנות נהלים, על מנת באמת - - -
מירב בן ארי: כן, אבל אין לנו זמן לדבר על רוח נשית עכשיו.
מירב בן ארי: זאת הוועדה הכי קצרה שלך.
<תמר שוורץ: אוקי.
<תמר שוורץ: באמת פנתה אליי אורנה עם רעיון.
<תמר שוורץ: זה מסוג הרעיונות האלה שאתם שומעים עליהם – אני בטוחה שלכל אחד כאן קרה בחיים שמישהו פנה אליו עם איזה רעיון, ואז הוא אמר לו: וואו, איך לא חשבו על זה קודם?
<תמר שוורץ: אז ככה כשאורנה פנתה, באמת אמרתי וואו, איך לא חשבנו על זה קודם?
<תמר שוורץ: קוסמטיקאיות הן פונות לקהל הנשים הנורמטיבי, זה בדיוק הרעיון של טיפות חלב, שיצרו את טיפות החלב, המחשבה הייתה מניעתית.
<תמר שוורץ: כולם באים לטיפול חלב, ואז אפשר דרך זה לא רק לטפל בילדים של כולם, אלא לאתר ילדים בסיכון.
<תמר שוורץ: הרבה נשים, ראינו בנתונים של אורנה, 36% מהנשים מגיעות לקוסמטיקאיות, לא רק אלה שנפגעות אלימות.
<תמר שוורץ: נוצר שם איזשהו מרחב בטוח.
<תמר שוורץ: הקוסמטיקאית, - זה גם לא מפגש חד פעמי, זה מפגש רב פעמי.
<תמר שוורץ: באמת, אם נצייד את הקוסמטיקאיות בכלים לאתר במיוחד אלימות שלא רואים, לא הסימנים הכחולים, אלא אלימות כלכלית, אלימות רגשית, אלימות מינית, הדברים האלו שהם נחבאים מן העין.
<תמר שוורץ: זה מרחב מאוד טוב לאתר ולהפנות הלאה.
<תמר שוורץ: בנינו הכשרה, עשינו אותה – זה היה פיילוט מאוד מוצלח, לפני חודשיים.
<תמר שוורץ: אנחנו הולכות לעשות את זה גם בחודש הבא ובתקווה בכל הקורסים שאיגוד הקוסמטיקאיות מוביל, ומאוד חשוב שזה ייכנס כחלק מהרגולציה.
<תמר שוורץ: אני רוצה בדקה שרוני בן צבי מרוח נשית, שבנתה את ההכשרה, תספר לנו.
עליזה לביא: יש לנו ב-16:00 סדנה.
מירב בן ארי: כן, ב-16:00 יש סדנה, תני לי רגע לסיים כמה דוברים ואם יהיה לנו זמן נחזור לזה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע ממשרד הדתות.
<קריאה: מוריה פורת, סמנכ"לית משרד הדתות, עם פרויקט דומה עם הבלניות.
<מוריה הדר פורת גראזי: נכון, אז תודה רבה.
<מוריה הדר פורת גראזי: אני באמת מברכת על הפורום הזה ועל היוזמה הזאת, בעיניי זה דבר סופר-חשוב.
<מוריה הדר פורת גראזי: אני קצת אגיד את הניסיון שלנו של כמה שנים עם בלניות.
<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו זיהינו שיש בארץ כ-900 בלניות שעובדות במועצות הדתיות, והן בעצם נפגשות יום-יום עם נשים, באמת במקום מאוד אינטימי, ויכולות לראות דברים.
<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו צריכים לתת להן הכשרה מאוד מקיפה, כדי שהן יידעו להתמודד עם המון דברים, ביניהם גם אלימות במשפחה.
<מוריה הדר פורת גראזי: מה שאנחנו התחלנו לבצע החל משנת 2014, זה הכשרות שהן מאוד – בדומה למה שאמרו חברותיי בצד השני, הכשרות שהן מאוד מעמיקות.
<מוריה הדר פורת גראזי: מדובר על 40 שעות הכשרה, כאשר מתוך 40 השעות בערך 10 שעות אנחנו מתעסקים באלימות במשפחה, בזיהוי של תופעות כאלו, איך לדעת להתמודד.
<מוריה הדר פורת גראזי: הבלנית היא בסך הכל לא אשת מקצוע, אבל היא צריכה להכיר אנשי מקצוע, היא צריכה לדעת איך להפנות לאנשי מקצוע, היא צריכה לדעת איך להתייחס ברגישות ועדינות לנשים שהן נפגעות אלימות בתוך עולם שהוא מורכב מאוד, עולם של טומאה וטהרה בתוך המקווה.
<מוריה הדר פורת גראזי: יש לזה הרבה מאוד השלכות, גם פסיכולוגיות של הטובלת, וגם כמובן בלנית שהיא לא אשת מקצוע ופתאום נתקלת, ונחשפת לדברים שהם יכולים להבהיל אותה, אז איך היא מתמודדת כנותנת שירות?
<מוריה הדר פורת גראזי: הלימוד של אלימות במשפחה הוא משמעותי עבור הבלניות.
<מוריה הדר פורת גראזי: נוצרת שם למידת – מקסימה, המון שיח ביניהן על איך מתמודדים עם סוגיות כאלו.
<מוריה הדר פורת גראזי: עד היום הכשרנו 400 בלניות מתוך 900, ואנחנו עכשיו בוחנים האם להכניס את זה כתנאי סף לפני כניסה של בלנית לתוך התפקיד.
מירב בן ארי: איפה היא עוברת את ההכשרה?
<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו מעבירים אותה, המשרד לשירותי דת מתחבר באופן מכרזי עם גוף שעושה – אנחנו בדיוק עכשיו יוצאים לקראת מכרז נוסף.
<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו עושים את זה לפי אזורים, למה?
<מוריה הדר פורת גראזי: כי חשוב לנו שהן ידברו עם נשים במיקום גאוגרפי דומה להן, שאם יש איזשהו מפגש עם מישהי שהיא נפגעה באלימות והן רוצות להתייעץ, הן יוכלו להתייעץ עם מישהי סמוכה אליהן.
<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו מפגישים עם אנשי מקצוע באמת באזור הגאוגרפי שלהן.
מירב בן ארי: משרד העבודה צריך לקחת את המודל של הבלניות ולא לבזבז זמן.
מירב בן ארי: בסוף זה בדיוק אותו דבר, זו הבלנית שפוגשת – אם עכשיו תחכו לפיילוט – מה פיילוט?
מירב בן ארי: הנשים מגיעות, משתמשות ב – התפלאתי שרק 36%, חשבתי ש-70% מהנשים, אבל לא נורא.
מירב בן ארי: העניין הוא, בגלל שגם ליווינו את העניין של הקוסמטיקאיות – אנחנו לא נוכל להגיע לכל, אבל אותן אלו שעוברות דרך משרד העבודה, אפשר כבר לקחת את מה שקורה שם, שעובד ומוצלח, ובמקום לעשות עוד פיילוט – הנה, כבר יש פיילוט, עובד ומוצלח.
מירב בן ארי: קחו את זה, אנחנו נוציא גם מכתב מהוועדה למשרד העבודה, יש כבר משהו שעובד, תראו איך זה עובד.
מירב בן ארי: יש פה גם חברה שמוציאה מכרז חדש.
מירב בן ארי: בסוף, אנחנו רוצים – מה היא אומרת עכשיו?
מירב בן ארי: אני רוצה להכשיר אותן עוד מבית הספר לבלניות, נכון?
מירב בן ארי: זאת אומרת, כשאת מכשירה, עושים חיבורים כאן, ואני לא מצליחה להבין בכלל למה לחכות לפיילוט.
עליזה לביא: אני שוב רק רוצה להגיד תודה לשר אזולאי, כי באמת ברגע שפניתי אליו עם היוזמה הזאת הוא אימץ אותה, ואת הפרי של התוצאה אנחנו רואים כאן.
עליזה לביא: גם הפנייה למנכ"ל משרד הרווחה, והוא יהיה פה היום ב-14:00, אני מעריכה - - -
מירב בן ארי: לקצר טווח.
מירב בן ארי: אנחנו גם נוציא לו פנייה רשמית של הוועדה, בשבילך.
<מוריה הדר פורת גראזי: אם יורשה לי, אני רק אוסיף עוד דבר אחד: בסוף אנחנו מבינים כחלק מההשתתפות שלנו בוועדה, שיש עוד גורמים נוספים במרחב האזורי של אותה בלנית, שהיא יכולה לתקשר איתה בהיבטים האלו ולהתייעץ.
<מוריה הדר פורת גראזי: יכול להיות שחיבור בין קוסמטיקאיות, בין תפקידים אחרים נוספים, יכול להיות רלוונטי גם לקורס שלנו, ואנחנו נחשוב על זה.
מירב בן ארי: דקלה פדידה מהמועצה הדתית, את רוצה להתייחס?
<דקלה פדידה: אוקי.
<דקלה פדידה: אין לי מה להוסיף כל כך, מוריה דיברה.
<דקלה פדידה: אני ממונה על ההדרכה במועצות הדתיות.
<דקלה פדידה: אני יכולה כן לשתף על האפקטיביות של ההכשרה הזאת.
<דקלה פדידה: כשאנחנו מדברים, לדוגמה, על פגיעות מיניות בתוך – סיפרה לנו אחת הבלניות במקווה בירושלים, שהייתה להם טובלת שכנראה חוותה פגיעה מינית, והיה לה מאוד קשה לטבול, להגיע כל פעם למקווה ולעמוד שם בצורה מאוד חשופה.
<דקלה פדידה: תמיד הממשק הזה עם הבלנית היה מאוד קשה לה.
<דקלה פדידה: אחרי היחידה שעסקה בנושא הזה של איך לפנות לנשים שעוברות כזאת חוויה, החוויה הייתה שונה לגמרי.
<דקלה פדידה: הבלנית לומדת איך להעביר את הבחירה אליה.
<דקלה פדידה: בעצם היא שאלה אותה: איך את רוצה שהטבילה שלך תיראה.
<דקלה פדידה: היא באמת מספרת שהחוויה מאז הייתה שונה לגמרי.
מירב בן ארי: נשמע את אורית סוליציאנו מהמרכז לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, בבקשה.
<אורית סוליציאנו: שלום.
<אורית סוליציאנו: אלף, באמת ברכות על הדיון החשוב הזה.
<אורית סוליציאנו: אני רוצה להתחבר בעניין של הכשרות מקצועיות לאנשי מקצוע שבליבת הטיפול בפגיעה מינית.
<אורית סוליציאנו: אנחנו כארגון הגג של כל מרכזי הסיוע, יחד עם כל מרכזי הסיוע, עושים הרבה מאוד הכשרות לרופאים, אחיות, מטפלים.
<אורית סוליציאנו: רוב ההכשרות הללו ממומנות – כבר חמש שנים יש לנו פרויקט, על ידי פילנתרופיה.
<אורית סוליציאנו: ככל שעוברות השנים, אנחנו רואות שני דברים: דבר אחד, רצון עז ללמוד, ודבר שני, זה קצת מצחיק שעמותה צריכה למממן למדינה את ההכשרות המקצועיות שלה.
<אורית סוליציאנו: אני יכולה לתת לכן – בלי להגיד כמובן מאיפה, שאנחנו לא פעם שומעים – אפילו עדיין חוסר אמון מאנשי צוות מקצועיים.
<אורית סוליציאנו: אני אגיד כאן לנוכחים את הנתונים שלא כולם יודעים.
<אורית סוליציאנו: בין 36%-70% ממי שמטופל במערכת בריאות הנפש בארץ, זה גם בנתונים של העולם, עולה רקע של פגיעה מינית.
<אורית סוליציאנו: כלומר, זה בין שליש לשני שליש.
<אורית סוליציאנו: זה אומר שזה ידע שצריך להיות בסיסי, וזה אנשים שזו העבודה הטיפולית שלהם.