GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה בן שבת: יש פה עוד סעיף של דיווח למשרד הבריאות על העניינים הנוגעים לפעילות, לרבות המעקב אחר הנושא של הלא-מזוהים.
<נעה בן שבת: אנחנו לא רוצים שזה יהפוך להיות נתיב מרכזי להעברת מידע או לזיהוי מטופלים, או שהשירות הזה יתרחב.
<נעה בן שבת: אז חלק מהעניין הזה זה דיווח על הנושא הזה ודיווח בכלל על פעילות מד"א, זה סעיף 2.
שולי מועלם-רפאלי: צריך להגיד קודם כל תודה רבה, שאת מנהלת את זה שוב.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו הרבה זמן על הצעת החוק הזאת, עשינו תהליכים מאוד מאוד גדולים – מד"א מול הקופות, מד"א מול הוועדה, מולי והייעוץ המשפטי.
שולי מועלם-רפאלי: דבר אחד שמאוד חשוב לי להגיד זה שאני ראיתי את התהליך של ההתקדמות בהסכמים שבין מד"א לקופות.
שולי מועלם-רפאלי: הוא תהליך ברוך וראוי, אבל מבחינתנו ברור לחלוטין שהצעת החוק הזאת היא חשובה מאוד כדי לצמצם כמה שיותר את מה שבסוף מושת על המטופלים, להוציא כמה שיותר מטופלים ממעגל האפשרות שזה יתנהל דרכם או "עליהם"; שבאמת תהיה התקשרות אישית שבין מד"א לקופות.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתנו זאת הדרך הנכונה, בתפיסות של יוקר מחיה, בתפיסות של ניהול נכון, בתפיסות של הזכויות של המטופלים גם בתהליך הזה מול הקופה שלהם, איך ממצים את הדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אלה נושאים ששוב ושוב יעלו לשולחן הזה, זה 1,000 נושאים, וגם פה זה גם נוגע בסוף לשאלת מיצוי הזכויות, וברגע שזה לא עובר דרך המטופל אלא נעשה בדרך האוטומטית, מה שלפעמים אנחנו נוטים לקרוא לו הטייס האוטומטי, זה מקל בצורה משמעותית על מרב המטופלים.
מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לברך את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי על הדיון.
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שצריך לברך על החוק הזה.
מיכאל מלכיאלי: בכוונה באתי לספר את הסיפור.
מיכאל מלכיאלי: אני זוכר שפעם הזמנו אמבולנס לילד שלי.
מיכאל מלכיאלי: כמובן שהגיע אמבולנס, צריך לשלם עבור זה.
מיכאל מלכיאלי: כמו כל אדם טוב, שיודע שהוא זכאי לקבל החזרים והוא פונה לקופת החולים.
מיכאל מלכיאלי: להתחיל להתנהל מול קופת החולים, זאת קטסטרופה, ואני בכלל רגיש מול הסיפור של ניירת.
מיכאל מלכיאלי: שולחים אותך להביא וזה אובד לך.
מיכאל מלכיאלי: בסוף הגעתי למצב "לך שלם ותגמור את הסיפור".
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שכמוני יש אלפים.
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שלהעמיד את מד"א כגוף גדול מול קופות החולים זה הדבר הכי טוב שיש.
מיכאל מלכיאלי: זה יציל את כולם, וצריך לברך את מד"א שהוא מוכן להיכנס למקום הזה, כי גם מבחינתם זאת בטח פרוצדורה מאוד גדולה וגם מול קופות החולים.
מיכאל מלכיאלי: אני מקווה שהחוק הזה יעבור כמה שיותר מהר.
מיכאל מלכיאלי: שוב תודה לגברת מועלם על הדבר הזה.
מירב בן ארי: נכון, תודה לשולי על החוק החשוב הזה.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר לך דווקא בעניין של הניירת והקופות, שהמצב השתפר וכבר לא מה שהיה.
מירב בן ארי: שתי הריוניות לשעבר יושבות כאן.
מיכאל מלכיאלי: לי לקח 10 חודשים לגמור את הניירת.
מירב בן ארי: ואני אומרת לך שבכל מה שקשור לפחות להתנהלות – אני לא אגיד מה הקופה שלי – המצב הרבה יותר טוב גם באינטרנט וגם במיילים, זה לא מה שהיה פעם.
מיכאל מלכיאלי: לא לכולם יש אינטרנט, לא לכולם יש מיילים.
שולי מועלם-רפאלי: זה נכון, המטרה היא להגן על המטופלים, אבל אנחנו בהחלט רואים את התהליך החיובי.
מירב בן ארי: אתמול היה לנו דיון שלם עם חבר כנסת חרדי על הפלאפונים, בוא לא ניכנס לזה, היום יש אינטרנט כבר כמעט לכולם.
מיכאל מלכיאלי: היום יש במליאת הכנסת חוק להציל את בעלי הפלאפון הכשר, שלא יצטרכו אס.
מיכאל מלכיאלי: אסים להעלאת מסלולים, זה חוק שלי שעולה היום.
מירב בן ארי: יאללה, אני בעדך.
<טל נשרי: אני חושבת שהנוסח שהגענו אליו הוא בסך הכול נוסח טוב, אחרי כל התהליכים שעברו כאן, ואני באמת מברכת ומודה לחברת הכנסת מועלם-רפאלי וגם לנעה, שעבדה הרבה על הנושא הזה.
<טל נשרי: אני חושבת שבאמת נוצרו כאן איזונים טובים, שמצד אחד לא מכבידים מדי על בתי החולים.
<טל נשרי: הקופות בכלל במסגרת ההסכמים, כל הסיפור של ההתחשבנות מול מד"א יצא מהצעת החוק, וזה גם טוב.
<טל נשרי: אני חושבת שבסוף זה באמת כמו שנאמר כאן, כל התהליך הזה הוא תהליך מבורך שמקל על המטופלים.
<טל נשרי: הוא חשוב מאוד למשרד הבריאות.
<טל נשרי: הרעיון המרכזי שלו, עודדנו ותמכנו בו מההתחלה ואנחנו שמחים שזה הגיע למקום הזה.
<אורן בלושטיין: אני מודה לגברתי על הובלת המהלך הזה, אני מודה לחברות הכנסת.
<אורן בלושטיין: אני חושב שזה צעד אדיר למימוש זכויות של המפונים ולהוציא אותם ממעגל התשלומים.
<אורן בלושטיין: אנחנו מברכים על הנוסח, וגם תודה לנועה שגרמה לכולם לשבת בסוף באותו שולחן ולהגיע לנוסח הקיים.
<מאיה קיטרו: מאוחדת שותפה מלאה להורדת הנטל מהמבוטח.
<מאיה קיטרו: ההסכם שנחתם עם מד"א הביא למצב שבו שני גופים ציבוריים מוציאים את המטופל מהמעגל ומתחשבנים ביניהם, ועל כך אנחנו באמת מודים על היוזמה של חברת הכנסת מועלם.
שולי מועלם-רפאלי: שתי חברות כנסת, גם לוי-אבקסיס.
<מאיה קיטרו: ההסכם למעשה מעגן החלת מנגנון חיוב ישיר לא רק על זכאות במסגרת הסל, אלא גם במסגרת השב"ן.
<מאיה קיטרו: מאוחדת נותנת 50% על כל פינוי, שלמעשה יש לו זכאות מתוקף הסל.
<מאיה קיטרו: ההסכם מייתר את הצורך של המבוטח להגיע, להוציא מכיסו ולשלם, ולמעשה אנחנו מגיעים להסכם שפוטנציאל הגבייה שלו מאוד מאוד גבוה.
<מאיה קיטרו: מד"א הציגו נתונים, ששם ראינו על פי חובות העבר 85% גבייה.
<מאיה קיטרו: אנחנו חושבים שאנחנו נגיע לפוטנציאל גבייה מאוד מאוד גבוה.
<מאיה קיטרו: אני לא בטוחה לגבי אחוז האלמונים, שאכן מדובר על 4%, כפי שמד"א הציגו.
<מאיה קיטרו: אנחנו חושבים שעל פי מערכת האשפוז מדובר באחוז הרבה יותר נמוך, ולכן אנחנו צריכים להיזהר מאוד עם הצעת החוק ובאמת להקפיד ולראות שאנחנו מדברים על מבוטחים שהם באמת חסרי הכרה, חסרי יכולת דיבור, שבאמת המצב הרפואי שלהם מונע מהם את היכולת למסור את הפרטים.
<מאיה קיטרו: אני מזכירה, שמספיק רק מספר תעודת זהות, אין צורך בפרטים נוספים, כדי לוודא מול הקופה למי המבוטח שייך, ולכן אנחנו צריכים נורא נורא להיזהר בהגדרה.
<מאיה קיטרו: בהגדרה אנחנו חוששים שלא יברחו לערוץ הזה, ובכך יגרמו לפגיעה בסודיות הרפואית - - -
<נועה מן: אני מצטרפת לדעתה של נציגת מאוחדת, אנחנו חוששים מהגדרה של אלמונים כאן, כי אנחנו חוששים שההגדרה תורחב, ובמיוחד כשמד"א יכולים להגיש את הרשימה תוך 30 יום.
<נועה מן: כשנהג אמבולנס מגיע לבית חולים עם מבוטח – או שהוא מחוסר הכרה, או שהוא מבולבל ולא מסוגל לתת לו פרטים לגבי תעודת זהות או קופת חולים – נהג האמבולנס יודע את זה באותו רגע, כלומר: מד"א יכולים לפנות אלינו ביום הפינוי או יום למחרת.
<נועה מן: החשש שלנו כשמד"א ביקשו 30 יום, זה שמד"א למעשה בהסכם היום עם כל הקופות, וכשהם שולחים לנו קבצים ואנחנו מחזירים להם תשובות, אנחנו מחזירים להם תשובות לגבי לא זכאים.
<נועה מן: לא זכאים זה לאו דווקא אלמונים שהגיעו לבית החולים במצב שהם לא היו מסוגלים לתת את הפרטים שלהם, אלא יכול להיות שנהג האמבולנס טעה כשהוא רשם את מספר הזהות, יכול להיות שהיתה אחר כך טעות במחלקת הגבייה של מד"א, הרבה טעויות יכולות לקרות בדרך.
<נועה מן: החשש שלנו זה שיעמיסו את בתי החולים שלנו במספר גדול מאוד של מקרים, שבתי החולים שלנו יצטרכו להעמיד כוח אדם שיצטרך לתת מענה לאותם מקרים.
מירב בן ארי: את יכולה להגיד בערך כמה מקרים כאלה יש לך בשנה?
<נועה מן: כן, אני יכולה להגיד שאנחנו עכשיו בודקים תקופה מסוימת מול מד"א של 20 חודש.
<נועה מן: ב-20 חודש יש להם 2,800 לא זכאים, זה הרבה.
מירב בן ארי: חלק מהם יכולים להיות טעויות וחלק מהם זה אלמונים.
<נועה מן: אנחנו לא יודעים למה, 2,800 תעודות זהות שמד"א הגישה לנו והם לא זכאים, ומדובר רק על קופה אחת.
מירב בן ארי: זאת לא קופה אחת, זאת הקופה הכי גדולה במדינה.
<נועה מן: בסדר, עדיין, אז תכפילי את זה בשניים.
מירב בן ארי: אבל יש הבדל בין קופת חולים כללית ללאומית.
מירב בן ארי: כשאת אומרת מקרים כאלה, אנחנו מדברים על הקופה הכי גדולה במדינה, שיש לה יותר ממיליון מבוטחים, אז פרופורציות.
<נועה מן: אבל תסכימי אתי שזה גם לא 2,800 אלמונים, זה לא סביר.
<נעה בן שבת: כשאת אומרת לא זכאים, את אומרת גם אנשים שלא אושפזו למשל?
<נועה מן: הכול.
שולי מועלם-רפאלי: אז יש כל מיני לא-זכאים.
מירב בן ארי: זה לא נוגע באלמונים.
שולי מועלם-רפאלי: להגיד לא-זכאים, אבל לא להפריד את מי שלא התאשפז ולכן הוא לא זכאי, ממי שהוא אלמוני, זאת בחירה - - -
מירב בן ארי: ראשית, אם את נותנת נתונים, חשוב לדייק.
מירב בן ארי: אחד, דיברנו על הגודל של הקופה.
מירב בן ארי: כשאני מביאה נתון כזה של אלמונים, הייתי מביאה אותו באחוזים.
מירב בן ארי: גם כשהייתי באה ובודקת, הייתי עושה מיפוי בתוך המספר הזה, כי את נותנת כאן מספר גדול משמעותית, אבל אומרת חברת הכנסת מועלם: רגע, תעשי מיפוי.
מירב בן ארי: את אומרת שכולם לא זכאים, אבל החוק הזה הוא יותר מדי חשוב בשביל להשאיר את זה רק ברמה של הלא-זכאים, אלא הוא צריך להיות הרבה יותר ספציפי לאותם אלמונים שהיועצת המשפטית מדברת עליהם.
מירב בן ארי: את לא יכולה לשים את כל הביצים בסל אחד, אם אדם יהיה לא זכאי בשל העובדה שהוא לא אושפז, בשל העובדה שכתבו בלחץ תעודת זהות - - -
<נועה מן: לא-זכאים זה לא כאלה שלא אושפזו.
מירב בן ארי: זה מה שאמרת לפני דקה, אז בואי תדייקי.
<נועה מן: לא לא, לא-זכאים מבחינתנו זה כאלה שאנחנו לא מזהים בכלל את תעודת הזהות שלהם כחברי הכללית.
מירב בן ארי: כן, אבל השאלה למה את לא מזהה.
<נועה מן: כי מד"א העבירו לנו תעודת זהות שהיא שגויה.
מירב בן ארי: כן, אבל זה קורה.
<נועה מן: בוודאי שזה קורה, אבל עכשיו את כל תעודות הזהות האלה יביאו לבתי החולים, ולא מדובר באלמונים כולם, כלומר: בתי החולים יצטרכו להעמיד מערך של אנשי מנהל, שיצטרכו לספוג את כל הפניות האלה של מד"א, ובתי החולים כולם נמצאים במחסור של כוח אדם.
<נועה מן: בשביל הפקידים האלה צריך כסף.
מירב בן ארי: גברתי, את אומרת כאן הערה חשובה, שאני רק באתי וניסיתי לתהות על קנקנה.
מירב בן ארי: את נתת כאן נתון של מספר גבוה.
מירב בן ארי: אני לא מזלזלת בו, הייתי ממפה אותו בצורה אחרת, ואת מוזמנת להביא את הנתון הזה לקראת קריאה שנייה ושלישית.
מירב בן ארי: זה חשוב בעיניי, את תביאי אותו ואנחנו נבדוק אותו.
<נועה מן: אנחנו בהחלט נשמח לשבת ולהראות נתונים.
מירב בן ארי: תביאי את זה לוועדה, כמה זמן החוק הזה?
שולי מועלם-רפאלי: שנה וחצי.
<נועה מן: יש פה משפט אחרון שאומר "ואולם פרט המידע לגבי קופת החולים לא יימסר אם המטופל הודיע על התנגדותו למסירת פרט מידע זה בשל רצונו לשאת בעצמו בתשלום האגרה".
<נועה מן: האוכלוסייה למעשה נחלקת לאלה שמאושפזים, ואז בכל מקרה הם לא צריכים לשלם את האגרה, ואז אני לא כל כך רואה סיבה למה מטופל - - -
מירב בן ארי: את זה גם אני אמרתי בהתחלה.
<נועה מן: וכאלה שהגיעו למיון באמבולנס, אבל שוחררו מהמיון, ואז הם צריכים לשלם או את מלוא האגרה או 50%, תלוי בנסיבות.
מירב בן ארי: תלוי בסידור שלהם עם הקופה.
<נועה מן: בוא נניח שמד"א פונים לבית חולים, המטופל כבר לא נמצא בבית חולים, כי הוא שוחרר מהמיון.
<נועה מן: מה אנחנו אמורים כבית חולים לעשות?
<נועה מן: גם אם אנחנו כבר יודעים לאיזה קופה הוא שייך, האם אנחנו צריכים כרגע להשיג את המטופל באיזושהי דרך ולדבר אתו ולבקש ממנו לדעת אם הוא רוצה לתת את הפרטים או לא רוצה לתת את הפרטים?
<נועה מן: איך אנחנו מתעדים את זה?
<נועה מן: צריך פה מערכת מחשובית, אולי להקליט את השיחה עם הלקוח, אני לא יודעת, אבל זאת טכנולוגיה שכיום לא קיימת וזאת טכנולוגיה שדורשת מאתנו הרבה עבודה ומשאבים, גם משאבים טכנולוגיים וגם כסף.
<הלל דש: גם הייתי בדיון הקודם.
<הלל דש: אכן חלה התקדמות, כפי שחברת הכנסת מועלם ציינה.
<הלל דש: בדיון הקודם בחודש מרץ אמרנו שנגיע להסכמים עם מד"א, לכן ערכו של החוק במקומו עומד, אבל ההסכמים ישיגו את מטרתם ואכן - - -
שולי מועלם-רפאלי: מעולם לא אמרנו דבר כזה.
שולי מועלם-רפאלי: מעולם לא אמרנו שההסכמים ישיגו את מטרת החוק.
שולי מועלם-רפאלי: אם אתה רוצה, תדבר בשם עצמך.
<הלל דש: לא נתווכח על זה, אפשר להסתכל בפרוטוקול, אבל בכל מקרה כולם ציינו פה, ואני לא חולק על המהלך שנעשה, גם בחשיבות של החוק, עצם זה שהוא עלה זירז את ההסכמים, זה כבר הישג מבורך שיש בזה ואני כמובן מצטרף לכל זה.
<הלל דש: אני רוצה להוסיף לדברים שנאמרו קודם על ידי נעה, שאפשר לדייק יותר את החוק הזה, להקל ולצמצם את כל החיכוכים שאנחנו צופים שיהיו בו.
<הלל דש: אל"ף, לדייק אותו למקרים של אובדן הכרה או מקרים מאוד מוגדרים, כפי שחברתי מהמאוחדת ציינה.
מירב בן ארי: בדיוק אני ונעה הסכמנו, שזה ממש לא דומה לוועדה הקודמת.
<הלל דש: נכון.
מירב בן ארי: שולי, זה בסדר, אל דאגה.
שולי מועלם-רפאלי: יש פה איזה תהליך, שהוא לא ברור לי, חברים שלי בכללית.
שולי מועלם-רפאלי: כשהבאתי את הצעת החוק, לא היה מאושר מקופת חולים כללית, כי לא היה לכם הסכם, ואני שואלת את עצמי: מה קרה בינתיים?
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שקופת חולים כללית, מה שהיה לה דחוף זה הסכם עם מד"א, והחולים לא באמת מעניינים אותה?
<הלל דש: לא לא, ממש לא.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, ככה זה נשמע.
שולי מועלם-רפאלי: לא היה דוחף גדול מכם להצעת החוק הזאת, חבריי בכללית.
שולי מועלם-רפאלי: כשמשרד הבריאות חושב שהיא חשובה, כשהוועדה חושבת שהיא חשובה, ניחא חברות הכנסת שהגישו אותה, הן לא רלוונטיות, כי הן חשבו שהיא חשובה מההתחלה – פתאום עכשיו אתם נזכרים בדברים שהצעת החוק הזאת בעייתית?
שולי מועלם-רפאלי: נו באמת, אחרי תהליכים מדהימים, שנעשו לטובת המטופלים.
מירב בן ארי: את רוצה שנסיים היום?
שולי מועלם-רפאלי: כן, אני רוצה שנצביע היום.
<הלל דש: אני רוצה עוד להשלים.
<הלל דש: אנחנו כן חושבים שיש מקום להצעה הזאת.
<הלל דש: אנחנו לא חושבים שהיא הזויה או לא נכונה, ממש לא, אני אומר את זה במלוא האחריות.
<הלל דש: להצעה יש מקום וצריך לדייק אותה כדי לשפר.
<הלל דש: מה אנחנו מציעים?
<הלל דש: כשמגיע אמבולנס עם מישהו לחדר מיון, כשהוא מחוסר הכרה או מעורפל הכרה, או לא הצליחו לקבל את הפרטים שלו, מה יותר פשוט מזה שהנהג ישאיר טופס בחדר מיון?
<הלל דש: אם הוא לא הצליח, אחרי שחזרה הכרתו והצליחו לדלות את הפרטים, למה צריך לחזור אחרי 30 יום?
<הלל דש: למה לא להסדיר את זה במקום?
<הלל דש: אם במקום הצליחו להסדיר את זה ולהשיב לו תשובה, יקבלו במקום.
<הלל דש: אם לא, יחזירו לו כשתשוב הכרתו.
<הלל דש: מאוד פשוט, לא צריך להסתבך.
מירב בן ארי: אדוני, ממה אתה חושש?
<הלל דש: מפריצה אדירה של פעילות של בירור נתונים, רחבה באלפי מקרים, אם זה אלפיים ומשהו בכללית, תכפילי בשניים – זה הרמה של המדינה, עומס רב על בתי החולים.
<הלל דש: יצטרכו לצלצל למטופלים ששולחו מהמיון או מהאשפוז הביתה – אחרי 30 יום הם כבר לא שם – יצטרכו לשלוח שליח להחתים אותם, המון דברים, זה מה שכתוב היום בהצעת החוק, כל זה כתוב בהצעת החוק.
מירב בן ארי: הבנו את הנקודה, שניכם הבהרתם אותה טוב.
<טל נשרי: אני חושבת שיש פה איזושהי טעות בהבנת הסעיף מצד הקופות.
<טל נשרי: הסעיף לא מבקש מבית החולים לחזור אל המטופל ולבדוק, האם הוא מתנגד למסירת המידע.
<טל נשרי: זה לא מה שכתוב בנוסח, הנוסח אומר שפרט המידע לגבי קופת החולים לא יימסר, אם המטופל הודיע על התנגדותו.
<טל נשרי: הוא צריך באופן אקטיבי לפנות לבית החולים ולהגיד: אני לא מוכן שימסרו את המידע אודותיי.
<טל נשרי: לכן, אם אין לך מטופל, אין שום בעיה.
<טל נשרי: כל המטרה היתה – וזה גם מופיע מפורשות בסעיף.
<הלל דש: זה נאמר רק על בסיס שייכות לקופת חולים, לא - - -
<טל נשרי: אני חושבת שהתכלית של הסעיף מאוד מאוד ברורה וכתובה: ימסור בית החולים את המידע שנמסר ברשותו ככל שיש.
<טל נשרי: ככל שיש, לא ביקשו מבתי החולים לפנות באופן אקטיבי למטופלים.
<טל נשרי: מדובר על מידע, שההנחה היא שהוא שנמצא בידי בית החולים, ולכן אנחנו רוצים למסור אותו - - -
מירב בן ארי: אנחנו עוברים ליועצת המשפטית ואנחנו נתחיל בהקראה.
<אפרת סלבין: "הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון – מידע בדבר מטופל שזהותו אינה ידועה), התשע"ח–2018
<נעה בן שבת: לגבי מספר הימים שעליהם מדובר, הוא נשאר 30 ימים?
<נעה בן שבת: למה מבחינת
<נעה בן שבת: כם נחוצים 30 ימים לפנות ולבקש?
<קריאה: באותו יום.
<אורן בלושטיין: באותו יום בטוח שאי אפשר.
<אורן בלושטיין: באופן עקרוני, יש שני מצבים – והסברנו את זה לוועדה – מצב אחד שלמעשה החולה נתן מידע שגוי של קופת החולים, ואז פנינו לכללית, כללית אומרת: זה לא מבוטח שלי, ואז צריך לדעת לאיזה קופת חולים לפנות כדי לממש את זה.
<נעה בן שבת: אבל זה לא המצב הרפואי שלא אפשר לך.
<אורן בלושטיין: ברגע שהמצב הרפואי לא אפשר לו, למעשה, אנחנו פנינו לבית החולים.
<אורן בלושטיין: בית החולים באופן עקרוני נתן את המידע הזה.
<אורן בלושטיין: אם אתה רוצה להקטין את זה ל-14, אין בעיה, אתם ביקשתם 30 להזכירכם, לא אנחנו.
שולי מועלם-רפאלי: בדיונים מול משרד הבריאות עלה 30 יום.
מירב בן ארי: למד"א אין התנגדות ל-14 יום, למשרד אין, אז אנחנו מתקנים את זה ל-14 יום.
<אורן בלושטיין: אין בעיה.
מירב בן ארי: לפני שאנחנו עוברים להצבעה, אני רוצה להגיד משהו לקופת חולים, כללית בעיקר.
מירב בן ארי: אם יש לכם הערות, בבקשה למפות את העניין של המספר ולשלוח אלינו לוועדה לקריאה שנייה ושלישית וזה יגיע לכאן.
מירב בן ארי: בבקשה תעשו את זה, אני לא אמרח את זה ממרץ לינואר.
מירב בן ארי: לא, זה יהיה בחודש הקרוב, תדאגו להביא את זה, בסדר?
מירב בן ארי: אז אנחנו נצביע על הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון - מידע בדבר מטופל שזהותו אינה ידועה), התשע"ח-2018, מי בעד?
מירב בן ארי: בעד – 3
מירב בן ארי: נמנעים – אין הצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון - מידע בדבר מטופל שזהותו אינה ידועה), התשע"ח-2018, נתקבלה כהכנה לקריאה ראשונה.
מירב בן ארי: ההצעה עברה פה אחד.
מירב בן ארי: חברת הכנסת שולי מועלם.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת שמלבד הדיווח שאמור להימסר למשרד הבריאות, שגם ניצור איזשהו דיון מעקב בוועדה בעקבות ההסכמים ובעקבות השינויים שבאמת משמעותיים, שעשינו בעקבות חתימת ההסכמים והדיוק של הצעת החוק; גם ליצור איזשהו מנגנון מעקב שאנחנו נבין מה קורה, מלבד הנתונים שביקשה מרב מכללית ובטח גם שאר הקופות יביאו, לגבי אותו מספר שהוצג פה.
מירב בן ארי: זה גם רלוונטי אליך.
<נעה בן שבת: אתם רוצים לבדוק איך אפשרי לעשות את זה, אם נגיד בדיוני ועדה או בדיווחים בכתב לוועדה או באיזו צורה?
מירב בן ארי: אני חושבת שצריכים להיות דיווחים בכתב לוועדה על החוק הזה.
<נעה בן שבת: לקריאה השנייה והשלישית אולי נראה איך לכתוב את הוראת הדיווח וגם לבדוק אותה.
שולי מועלם-רפאלי: וגם על ההסכמים.
שולי מועלם-רפאלי: נועה, השאלה אם בדיווח הזה אנחנו יכולים לבקש גם דיווח על ההסכמים, מה המשמעות מבחינת מטופלים להסכם שנוצר בין מד"א לקופות, כדיווח כללי?
שולי מועלם-רפאלי: והצעת החוק הזו היא חלק מהדיווחים.
<נעה בן שבת: אולי אפשר לקראת הקריאה השנייה והשלישית לבדוק איזה גורם יוכל לבצע כזה מחקר?
<נעה בן שבת: האם משרד הבריאות יהיה מוכן לברר איזה גורמים יוכלו לנהל את המחקר הזה?
<נעה בן שבת: כרגע לקראת הקריאה הראשונה זה כמובן לא נכנס לנוסח לקריאה ראשונה.
<נעה בן שבת: יכול להיות שצריך להעלות את זה לרמת מחקר מבחינת זכויות - - -
<מירי כהן: זה מעקב יותר אקדמי.
שולי מועלם-רפאלי: ושאלה סתם לפתוח בה, כל הקופות כבר חתמו על ההסכם?
מירב בן ארי: אלי מנכ"ל מד"א בבקשה.
<אלי בין: גברתי היושבת ראש, קודם כל תודה רבה על הדיון.
<אלי בין: אני מבקש להודות מקרב לב לחברת הכנסת שולי מועלם, שהובילה את התהליך הזה במשך למעלה משנה.
<אלי בין: אנחנו מעריכים מאוד את הפעולה הזאת.
<אלי בין: ללא הפעולה הזאת, ספק אם קופות החולים גם היו מגיעות אתנו להסכם, ואני אומר את זה בלשון המעטה, וגם בעדינות כדי לא לפגוע.
<אלי בין: ההסכמים נושמים וחיים.
<אלי בין: כפי שאמרה חברת הכנסת מועלם, צריך לעקוב אחריהם, אחר היישום שלהם בעיקר ועל דרך הפעולה של הקופות מול מד"א, כדי שההסכמים הללו לא יישברו.
<אלי בין: אני חושב ואני סבור שצריך לעגן את ההסכמים האלה בחוק ובתקנות, כך שהן לא יהיו תלויות במנכ"לים כאלה ואחרים, לא במנכ"ל מד"א ולא במנכ"ל הקופות, והדברים האלה לא יהיו על חשבון גב המטופל.
<אלי בין: אני סבור שראוי לעשות את זה.
<אלי בין: צריך למצוא את הדרך לעשות את זה ולהוציא את האזרח ממעגל התשלומים, אין שיטה אחרת.
<אלי בין: אנחנו חייבים לעשות את זה.
<אלי בין: אני חושב שהכנסת ואנחנו חייבים את זה לאזרחים.
מירב בן ארי: אז נסכם שקופות החולים יכתבו לוועדה – אני רק מבקשת תוך שבוע, שבועיים לכל המאוחר לקבל את ההשגות שלכם, כשהצעת החוק תעלה לקריאה ראשונה במליאה ותחזור לכאן להכנה לקריאה שנייה ושלישית.
מירב בן ארי: אני מודה לכולם, ותודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם על החוק החשוב הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו היום 17 בינואר 2018, א' בשבט תשע"ח.
אלי אלאלוף: השעה 09:40.
אלי אלאלוף: אנחנו בהצעת המתווה להעלאת קצבאות הנכים.
אלי אלאלוף: אני שמח שאנחנו דנים על זה בהשתתפות שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ, שמה זה פעיל, מה זה מעורב, מה זה חי את הנושא, לא תמיד בהערכה שמגיעה לו.
אלי אלאלוף: אני מצטער מראש על מי שמצא לנכון לפגוע גם בפרטיות שלו.
אלי אלאלוף: חברים, אנחנו אנשי ציבור, אבל תאמינו לי שגם הפרטיות היא זכות בסיסית של כל אחד מאיתנו.
אלי אלאלוף: אני יודע מה קרה ליד הבית שלו ואני מצטער על כך, חיים.
אלי אלאלוף: אני אפילו מתנצל בפני אשתך שסבלה, ואני לצערי שותף איתך.
אלי אלאלוף: אתמול בערב בשתיים עשרה בלילה מצאנו לנכון גם קבוצה אחרת לעשות את זה מול הבית שלי, כשאשתי לבד בבית, כי אני הייתי פה בירושלים ואני יכול לנחש את החוויות הלא נעימות שנשותינו עוברות ברגעים כאלה.
אלי אלאלוף: אז אנחנו נחלק את הישיבה לשני חלקים.
אלי אלאלוף: עד השעה 10 אנחנו נאפשר לשר ואם מנכ"ל האוצר יגיע, הוא גם כן יבטא את העמדות, כל אחד והעמדות שלו; ומהשעה 10 אנחנו מבקשים למזג את ההצעות הפרטיות שעלו עד עכשיו ומזה אנחנו ננסה בתוך המיזוג הזה, בתוך הכלי הזה, אנחנו נוכל להכניס את התזכיר הממשלתי, שיאפשר לנו ללכת אם אפשר עד לקריאה ראשונה עוד היום, כדי שנוכל להעלות ביום שישי בכנסת לקריאה שנייה ושלישית, כדי להכניס את התהליך הזה, שהוא כבר מספיק מייגע וארוך, כדי לתקן עיוות שהנכים סובלים ממנו שנים רבות.
אלי אלאלוף: זה רגע מוכתב, אבל אני מעז להגיד שאם נסיים אותו נכון, זה יהיה רגע היסטורי שישנה בצורה מהותית את קצבאות הנכים להרבה זמן וזה יקבע גם מתווה שיאפשר התמדה מתמדת ולא הזנחה, כפי שהיה עד עכשיו בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות גם כן לחבר שלנו, יושב ראש ההסתדרות, אבי ניסנקורן, על כל המאמצים שהוא עשה לכל אורך הזמן ובאמת זה אקט וולונטרי.
אלי אלאלוף: סטטוטורית הוא לא מחויב, אבל הוא בחר וזו דרכו היפה לפעילות החברתית שהוא קבע שההסתדרות תהיה מעורבת בה ואני באמת מודה גם לך, אבי.
אלי אלאלוף: וכמובן לכל חברי, חברי הכנסת, שנמצאים פה, שהנושא לא יורד מהם וזו הזדמנות גם להודות למנכ"ל הביטוח הלאומי, שאני חושב שזו הישיבה הראשונה שלך, הפורמאלית.
אלי אלאלוף: השנייה?
אלי אלאלוף: אז אנחנו שמחים שאתה איתנו, אדון שפגילר ואנחנו נתחיל.
אלי אלאלוף: ברשותך אדוני השר.
<קריאה: יש פה נציגי אוצר?
<קריאה: את היחידה?
אלי אלאלוף: הם בוועדה אחרת, הם בדרך לפה.
חיים כץ: המטרה היום בישיבה הזאת להעביר בקריאה ראשונה במליאה את הצעת החוק שעגנת את ההסכמות של מתווה ארבע הפעימות, בעלות כוללת של 4,2 מיליארד שקלים ושינוי הצמדת הקצבאות מההצמדה למדד להצמדה לשכר הממוצע במשק.
אילן גילאון: - - ארבע?
חיים כץ: בוא, אני רוצה להגיד משהו, שנייה.
חיים כץ: אילן, אני רוצה להגיד משהו.
חיים כץ: יכול להיות שבסוף המשפט שלי תהיה התשובה.
חיים כץ: אז הם תחכו לסוף המשפט ולא תקבלו את התשובה, אז תשאלו ואני אענה.
חיים כץ: אני רוצה להגיד שחברי כנסת התחילו, וכולי תקווה שהצעד הזה הוא המסע הראשון להביא את מה שאנחנו באמת רוצים פה – קצבת נכות זהה לשכר מינימום.
חיים כץ: זאת הדרך.
חיים כץ: אי אפשר לעשות אותה בצעד אחד, צריך ללכת במתווה מסודר והלוואי שאנחנו נצליח.
חיים כץ: היו מספר חברי כנסת, כי מה שאנחנו עושים פה היום זה משהו לא נורמאלי.
חיים כץ: כי באה ממשלת ישראל והולכת לשים מעל 4 מיליארד ואין לה הצעת חוק שלה.
חיים כץ: יש פה מחלוקת, שם מחלוקת, ומתלבשת על הצעות חוק של 5 או 6 חברי כנסת, הצעת חוק של אילן גילאון שהציעה שכר מינימום ומיקי רוזנטל שיושב פה ונאווה בוקר יואב קיש וקארין אלהרר ושכחתי מישהו?
<קריאה: דב חנין.
חיים כץ: ודב חנין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ושאר חברי הכנסת שותפים לכל ההצעות.
חיים כץ: וכל שאר חברי הכנסת.
<קריאה: של דב חנין לא עברה קריאה טרומית.
חיים כץ: אז של דב חנין לא עברה טרומית.
חיים כץ: אז לא חשוב.
חיים כץ: של כל אלה שניסו ורצו לעזור.
חיים כץ: הבסיס היה מתווה שלצערי גורמי מקצוע לא הוזמנו לשם.
חיים כץ: לא היו שותפים.
חיים כץ: באו, קיבלו החלטות בלי גורמים מקצועיים, בלי לדעת מספרים, בלי לדעת נתונים, אבל בסדר.
חיים כץ: כשלקחנו את המתווה הזה ורצינו להתיישר עם המתווה, ראינו שאין שם את האזרחים הוותיקים.
חיים כץ: ישבתי עם המוסד לביטוח לאומי ואמרתי אני רוצה לאגן את המתווה בחקיקה, שתכסה גם את האזרחים הוותיקים, כי היה בג"ץ בשנת 2002 וזה חייב לחול על האזרחים הוותיקים.
חיים כץ: היה דיון וכנראה שהיועצת המשפטית גם פה וגם היועצים המשפטיים במשרד ראש הממשלה, אמרו שאי אפשר להעביר את החקיקה הזאת בלי עדכון האזרחים הוותיקים, אבל אמרו לא חייבים לתת עדכון מלא, אפשר ללכת ולתת עדכון חלקי.
חיים כץ: עדכון חלקי שנכנס לעלויות, בא האוצר ואמר כן, אבל זה לא מתיישר עם ה-1 – כמה היה בסיבוב הראשון?
אלי אלאלוף: 1.2.
<קריאה: 1.5.
חיים כץ: 1.35.
<קריאה: 1.45.
חיים כץ: על מסיבת העיתונאים הראשונה שעשיתם בהסתדרות - - -
<קריאה: 1.35.
אילן גילאון: לא, ההבדל היה בין זה שקבענו את הקצבה - - -
אלי אלאלוף: חבל לבזבז את הזמן הזה.
אילן גילאון: והיה צריך למצוא את התקציב ולא הפוך.
אלי אלאלוף: אילן, בוא תעזוב את זה.
אילן גילאון: - - - ושכחנו להכניס כסף לתוך החבילה.
חיים כץ: מאון לאון נערכו משאים ומתנים עם שר האוצר ועם ראש הממשלה ונערכו דיונים וגם שר האוצר וגם ראש הממשלה הסכימו להעלות את המתווה ולתת יותר או לקצר מועדים וללכת לכאורה סלש פעימה שנייה ביולי 2018, לאחד שני מקצים, ללכת על מתווה של 2,141,000,000, כשהורידו שם את הדיס ריגארד מ-4,000 שהיה בהסכמה ל-3,500.
חיים כץ: יעל, להפתעתי אני רואה שבמתווה הממשלתי שיניתם את זה עוד פעם.
חיים כץ: לקחתם 50,000 שקלים.
חיים כץ: אני לא מבין למה, אבל בסדר.
חיים כץ: 50,000 – מ-3,400 במתווה הממשלתי ירדתם ל-3,350 שקלים והשני ל-3,500.
חיים כץ: ירדתם ל-3,450, אבל אתם רגילים.
חיים כץ: אתם רגילים לסכם ככה ולעשות אחר כך אחרת, הכל בסדר.
חיים כץ: באמת הכל בסדר, כי עבר הרבה זמן.
חיים כץ: כבר שלושה שבועות עברו מהרגע שישבנו וסיכמנו עד שכתבתם, אז שכחתם.
חיים כץ: ישבנו אחרי ששר האוצר הסכים להעלות את הכסף וראש הממשלה הסכים לתת כסף.
חיים כץ: התכנסנו – משרד האוצר, מנכ"ל הביטוח הלאומי, אנוכי, בביתו של שי באב"ד, ישבנו והגענו להסכמות.
חיים כץ: ישבנו והגענו להסכמות ולהפוך הסכמה להסכם כנראה שזאת תורה.
חיים כץ: ומישהו משום מה אמר לנכים שהכסף הועבר אלי.
חיים כץ: לא יודע איזה כסף.
אילן גילאון: ה-4.2.
חיים כץ: הועבר אלי?
חיים כץ: אמרו.
אילן גילאון: כחלון אמר את זה און-קאמרה.
חיים כץ: אז תקשיב - - -
אלי אלאלוף: יש לי הצעה לידידי אילן.
אלי אלאלוף: אם אתה רוצה לחמם את האוויר, תתחיל.
אילן גילאון: לא, אני לא רוצה לחמם את האווירה.
אלי אלאלוף: לא, אז תירגע.
אילן גילאון: אני רוצה לדון - - -
אלי אלאלוף: אז תירגע בבקשה.
אלי אלאלוף: יש מספיק פרשנויות בדברים שלהם.
אילן גילאון: תודה רבה, אני לא פרשן אדוני.
אילן גילאון: לא, אתה לא פרשן.
אילן גילאון: אני לא פרשן.
אלי אלאלוף: אתה לא פרשן.
אילן גילאון: שנה וחודש ההצעה הזאת נמצאת על שולחן הוועדה שלך וזה לא מתקדם, אז אל תגיד לי פרשנות.
אילן גילאון: לא באתי לתת פרשנות, אדוני.
אלי אלאלוף: כל זה בזכותך.
אלי אלאלוף: כל זה בזכותך הגדול.
אילן גילאון: בזכות זה שיש לנו עסק רמאים, גנבים וליסטים.
אילן גילאון: זה מה שאני מוכן להגיד לכם.
אלי אלאלוף: אני מזהיר אותך, אם תמשיך בסגנון הזה אני אוציא אותך.
אילן גילאון: תוציא אותי החוצה, למה לא?
אלי אלאלוף: אני אוציא אותך, כן.
חיים כץ: למי אתה מתכוון?
אילן גילאון: למי אני מתכוון?
אילן גילאון: לממשלת ישראל ולכל מי שעוסק בה.
אילן גילאון: או שאתם אפסים שהאוצר לא - - -
חיים כץ: גם אלי?
אילן גילאון: לא אליך.
אלי אלאלוף: לא, אתה חלק מהממשלה, אדוני השר.
אלי אלאלוף: אם לא ידוע לך, אתה חלק מהממשלה.
חיים כץ: אני חלק מהממשלה, זה נכון.