GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בשארה בשאראת: במערכת הבריאות, כל מה שחשוב נדחק אחרי הדחוף.
<בשארה בשאראת: הקופות, משרד הבריאות, בתי חולים מטפלים בדברים דחופים בדרך כלל.
<בשארה בשאראת: הסוכרת זה נושא חשוב ולא נחשב כדחוף.
<בשארה בשאראת: בואו נגדיר שזה נושא מאוד דחוף, לא רק חשוב, אלא חשוב ודחוף ונטפל.
<בשארה בשאראת: טיפול בסוכרת זה לא רק תרופות, זה לא רק אינסולין, זה אורח חיים בעיקר.
<בשארה בשאראת: אנחנו צריכים להשקיע בזה ואז נחסוך באינסולין.
<בשארה בשאראת: אני חושב שהתכנית צריכה להיות מורכבת בשותפות של כולם.
<בשארה בשאראת: קודם כל, בקידום בריאות.
<בשארה בשאראת: אני מאוד שמח שעכשיו מסביב לשולחן חוץ משניים שלושה, כולם ביקשו מים וקפה.
<בשארה בשאראת: קוקה-קולה ביקשו שניים או שלושה.
<בשארה בשאראת: לפני שלוש שנים, כשהיינו בוועדת הכלכלה, כולם ביקשו קוקה-גולה.
<בשארה בשאראת: אז דיברנו בשם ההסתדרות הרפואית שאנחנו צריכים להיות דוגמה.
<בשארה בשאראת: אני לא אפרט את התכנית.
<בשארה בשאראת: יש מאמר שבו מפורטת תכנית לאומית לאוכלוסייה הערבית.
<בשארה בשאראת: אני קורא לכולם להתגייס, חברי כנסת, משרד הבריאות וכולם.
מאיר כהן: אני רוצה לספר מה עשיתי כראש העיר כשהסתבר שאצלי בעיר התופעות האלה בלטו.
מאיר כהן: חיפשתי מה הם המקומות שיש בהם קהל שבוי.
מאיר כהן: אני חושב שצריך לבקש מאלי אלאלוף שתהיה ועדת משנה שתעבוד כל השנה בנושא של המגזר הערבי.
אחמד טיבי: אני אדבר איתו.
מאיר כהן: אחרת זה יהיה רק ביום הסוכרת הבאה.
מאיר כהן: יש שני קהלים שבויים.
מאיר כהן: אחד זה משרד החינוך והשני זה קופות החולים.
מאיר כהן: אנשים באים לקופות החולים, ילדים באים למשרד החינוך.
מאיר כהן: בשני המקומות האלה הפעילות היא פעילות וולונטרית ולא קבועה.
מאיר כהן: למשל, בתכנית לאורח חיים בריא במשרד החינוך, זה עדיין וולונטרי.
מאיר כהן: זה לא דבר שמטמיעים בכל בית ספר.
מאיר כהן: שמשרד החינוך יתחייב שביישובים הערבים, במגזר הבדואי ובשאר היישובים, זה לא יהיה וולונטרי.
מאיר כהן: מאמצע שנת הלימודים הקרובה, נכנסת תכנית.
מירב בן ארי: בוא נשמע אותם.
מאיר כהן: לבדוק מי הן הקופות שנמצאות בתוך היישובים הערביים ולחייב אותם שיציגו בתוך הוועדה תוך חודשיים תכנית שמתמודדת עם הסוגיות האלה.
<רונית וייסברג: אני מדריכה ארצית לחינוך וקידום בריאות של עירית לבנה.
<רונית וייסברג: עירית כרגע בוועדה אחרת ואני כאן.
<רונית וייסברג: במקצועי אני גם דיאטנית קלינית.
<רונית וייסברג: במערכת החינוך יש לנו היום יותר מדריכים מהחברה הערבית, במיוחד בדרום וגם בצפון.
<רונית וייסברג: יש לנו תכניות שמתורגמות ומותאמות לאורח חיים בריא.
<רונית וייסברג: אנחנו התחייבנו עד 2020 שכל בתי הספר יהיו מקדמי בריאות, כלומר, ינהגו לפי מה שנקרא אורח חיים בריא.
<רונית וייסברג: זה לא וולונטרי.
<רונית וייסברג: אנחנו היום קושרים את נושא תחום הבריאות כמעט לכל תחום שנלמד בבית הספר, כי אנחנו מאמינים שאין מועד ב' בתחום של בריאות.
<רונית וייסברג: כמו שאמר פרופסור איתמר רז - - -
מאיר כהן: אני חולק על דבריך.
מירב בן ארי: יש כאן אורחים ואני חייבת לתת להם לדבר.
מירב בן ארי: אנחנו מבקשים שתגישי לוועדה מכתב מעודכן על מה הפעילות של מערכת החינוך.
מירב בן ארי: לא באופן כללי אלא בתוך המגזר הערבי בנושא של תזונה נכונה ואורח חיים בריא.
מירב בן ארי: אנחנו נקבל ונעביר לכל חברי הכנסת המעורבים.
מירב בן ארי: האגודה הישראלית לסוכרת, מנכל האגודה, בבקשה.
<מרדכי פרלמוטר: שלום לכולם.
<מרדכי פרלמוטר: אנחנו נמצאים בעיצומו של קרב או סערה בנושא של סימון מזון.
<מרדכי פרלמוטר: רק להזכיר לכם, שהאגודה מסמנת מזון מ-1994.
<מרדכי פרלמוטר: מזה 23 שנה אנחנו מסמנים רק מזון בריא ולא מזון לא בריא.
<מרדכי פרלמוטר: לדעתי זאת השיטה הנכונה.
<מרדכי פרלמוטר: לכן, אנחנו כבר נמצאים היום עם 400 מוצרים על המדפים שמסומנים על-ידי מזון בריא.
<מרדכי פרלמוטר: אני יודע שחצי מיליון או 600,000 הסוכרתיים בישראל, כולם קוראים את התו הזה.
<מרדכי פרלמוטר: דבר שני.
<מרדכי פרלמוטר: אני לא יודע אם אתם ערים לזה, פעם ראשונה אחרי 64 שנים, נשיא האגודה הישראלית לסוכרת הוא ערבי, פרופסור נעים שחאדה מבית חולים רמב"ם.
<מרדכי פרלמוטר: הוא הכניס עכשיו תכנית, אג'נדה חדשה, להרחיב בצורה משמעותית את הפעילות במגזר הערבי.
<מרדכי פרלמוטר: אנחנו הקמנו סניף בעכו, הקמנו סניף באום אל פאחם.
<מרדכי פרלמוטר: אנחנו עכשיו מטפלים בהקמת סניף בסחנין ובאחד הכפרים הדרוזים.
<מרדכי פרלמוטר: זאת פריצת דרך.
<מרדכי פרלמוטר: היא משולבת עם תכנית לחינוך שתעבוד עם בתי ספר ערביים.
<מרדכי פרלמוטר: נמצא פה מר נדים אסי, שהוא עוזר לנו בתכנית הזאת.
<מרדכי פרלמוטר: אני רוצה להגיד לכם שנכנסנו להילוך גבוה.
<מרדכי פרלמוטר: הערה אישית קטנה.
<מרדכי פרלמוטר: אני בטוח שחברי הכנסת מאוד אוהבים שמכבדים אותם אבל גם האנשים שהגיעו לפה, שהולך להם יום עבודה ומבקשים שיכבדו אותם.
<מרדכי פרלמוטר: אם חברי הכנסת באים, אומרים את מה שיש להם להגיד – אני יודע שהם מאוד עסוקים – ויוצאים החוצה בלי לשמוע את התגובות מהשטח, זה מאוד לא מכובד, כי לנו זה יום עבודה להגיע.
מירב בן ארי: חשוב לומר שיש הרבה ועדות במקביל ודווקא רוב חברי הכנסת נשארו כאן.
מאיר כהן: דווקא מתוך הטיעון הזה של לרצות לכבד את כולם, חברי הכנסת עובדים שלא תהיה ועדה שיהיו בה רק אורחים ללא חברי כנסת.
מירב בן ארי: מקופת חולים כללית דוקטור עבד אל עדי זועבי.
מירב בן ארי: אתה אחראי על הסוכרת בקופת חולים כללית?
<עבד אל עדי זועבי: במחוז הצפון.
<עבד אל עדי זועבי: נכנסתי כחדש לתפקיד תוך התחברות לפרופסור איתמר רז וכל התכניות שלו.
<עבד אל עדי זועבי: אחרי שראיתי את ממדי המגיפה הזאת והאסון שהולך ומתקרב.
<עבד אל עדי זועבי: המגזר הערבי מתחיל לסבול מסוכרת עשר שנים לפני היהודים.
<עבד אל עדי זועבי: הם מתים עשר שנים לפני היהודים.
<עבד אל עדי זועבי: 66% מכלל הנשים הערביות, אחרי גיל 65 הן שמנות וסוכרתיות.
<עבד אל עדי זועבי: משרד הבריאות דיבר על התכנית הטיפולית.
<עבד אל עדי זועבי: אני חושב שהנקודה המרכזית היא המניעה.
<עבד אל עדי זועבי: הרכבת כבר יצאה, חולה סוכרתי הוא כבר סוכרתי.
<עבד אל עדי זועבי: הרכבת כבר יצאה והשאלה מתי אנחנו פוגשים את הרכבת בתחנה הבאה?
<עבד אל עדי זועבי: יש לנו חלון הזדמנויות של כמעט 7 עד 8 שנים, בתקופה שאנחנו עדיין לא מוגדרים כחולי סוכרת אלא במצב של מה שנקרא Pre Diabetes.
מירב בן ארי: זה מה שהיא דיברה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לדעתי זאת הנקודה המרכזית, איפה שהתכנית הלאומית אם באמת יש תכנית, אנחנו צריכים להתערב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו כרופאי המשפחה שמובילים את הדגל של הרפואה הראשונית, שם יש לנו את המגרש הכי חשוב להתערב, כי אחרי זה קשה מאוד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המגרש שלנו כאנשי רפואה הוא צר מאוד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים עוד שחקנים ועוד מגרשים שזה הרשויות המקומיות, משרד החינוך, משרד הבריאות והתשתיות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאני אומר למטופלת שלי ללכת לעשות פעילות ספורטיבית היא אומרת: לאיפה אני אלך?
עבד אל חכים חאג' יחיא: בחשיכה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מקומות כאלה במגזר הערבי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לדעתי לשם אנחנו צריכים לכוון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו רוצים פירות איכותיים, אנחנו צריכים לטפל בפרחים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הפרחים שלנו הם הילדים בגני הילדים.
מירב בן ארי: ליאורה מקופת חולים מאוחדת, מנהלת המחלקה לאיכות קלינית.
<ליאורה ולינסקי: תודה רבה.
<ליאורה ולינסקי: אני רוצה לחזק את הבקשה לקבל נתונים לקופות של לאום.
<ליאורה ולינסקי: הנתונים נמצאים בביטוח לאומי.
<ליאורה ולינסקי: יש מאגר.
<ליאורה ולינסקי: זה כאילו מבקשים לצמצם פערים עם הידיים קשורות מאחורי הגב.
<ליאורה ולינסקי: יש לנו נתונים על רמה סוציו-אקונומית.
<ליאורה ולינסקי: אנחנו מתמקדים לפי הנתונים האלה ועובדים מול הנתונים האלה.
<ליאורה ולינסקי: הסוגיה האחרונה.
<ליאורה ולינסקי: אני מסתובבת הרבה בשטח.
<ליאורה ולינסקי: חלק לא מבוטל מהאוכלוסייה הערבית שהם חולי סוכרת מקבלים מידע לא נכון ומעוות והם נמנעים מלאזן את הסוכרת כדי לקבל ביטוח לאומי ברמת נכות יותר גבוהה.
<ליאורה ולינסקי: זה לא נכון.
<ליאורה ולינסקי: יש אנשים שיש להם אינטרס, משפטנים וכדומה שאומרים להם: נייצג אתכם, אנחנו נשיג לכם מביטוח לאומי.
<ליאורה ולינסקי: זאת סוגיה שחייבים להתייחס אליה.
מירב בן ארי: ראשית, תודה רבה לכל מי שהגיע לדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: תודה רבה למשרדי הממשלה, לארגונים החברתיים, העמותות.
מירב בן ארי: חיזקת אותי, אני מחזקת אותך וגם את האגודה.
מירב בן ארי: אני חושבת שהעבודה שלכם היא עבודה משמעותית.
מירב בן ארי: כמובן גם קופות החולים שנמצאות בקשר יום יומי.
מירב בן ארי: ביקשתי שני דברים.
מירב בן ארי: משרד החינוך, הייתי רוצה לשמוע יותר.
מירב בן ארי: בבקשה להגיש לוועדה מסמך לגבי הפעילות שלכם ספציפית בחברה הערבית.
מירב בן ארי: מגדה, בגלל שאת חדשה, התכנית חדשה, אנחנו ננהל פה דיון מעקב בעוד כחודשיים.
מירב בן ארי: יש תכנית חדשה לטיפול בסוכרת במגזר הערבי ואנחנו רוצים לדעת.
מירב בן ארי: מה שיפה, זה שכל פעם שיש דיון בוועדה, אתה שומע שיש תכנית חדשה.
מירב בן ארי: בואו נעשה מעקב.
מירב בן ארי: אמרתי לפרופסור רז שאמר שהוא יושב כאן כל שנה.
מירב בן ארי: דווקא אותה לא שמעתי בשנה שעברה והייתי כאן איתך בשנה שעברה.
מירב בן ארי: זאת תכנית שנרצה לנהל אחריה מעקב ואיך היא מתנהלת בתוך משרד הבריאות.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות גם לחברי הכנסת שהגיעו.
מירב בן ארי: אני חושבת שהדיון הזה הוא חשוב.
מירב בן ארי: הוצבו כאן נתונים קשים מאוד ואני בהחלט מצפה לראות נתונים אחרים בשנה הבאה.
מירב בן ארי: אני יודעת שאתה לא אופטימי אבל אני יותר אופטימית ממך.
<איתמר רז: אני אופטימי.
אלי אלאלוף: היום ה-15 בינואר 2018, כ"ח בטבת התשע"ח, השעה 12:39 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור שנבע מטעות טכנית שלנו.
אלי אלאלוף: תרשו לי לחרוג ולהודות לשחקנית סופי צדקה שבזכותה אנחנו כאן היום.
<סופי צדקה: תודה לכם.
אלי אלאלוף: על הרגישות שלך.
אלי אלאלוף: אני מודה שלא הספקתי לראות אבל שמעתי וזה הגיע אלינו בצורה מאוד קשה.
אלי אלאלוף: כל הכבוד לך שמצאת אחרי הסבל הנורא הזה את הכוח הנדרש כדי להביא לתודעת הציבור את המצוקה שעברת.
אלי אלאלוף: אני משתתף בצערך על פטירת אבא.
<סופי צדקה: תודה.
אלי אלאלוף: אנחנו כאן בעקבות הכתבה שלך.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת איציק שמו לי ביקש הצעה דחופה לסדר יום והוא מאשים כאן את הקופות ואומר שהן לא נותנות את השירות הנכון לזקוקים לשיקום עבור בצע כסף.
אלי אלאלוף: גם חבר הכנסת יעקב פרי מבקש דיון דחוף וגם חבר הכנסת החדש, שכן שלי מהדרום, יוסף עטאונה, ביקש דיון דחוף.
איציק שמולי: אני רוצה להודות לך על קביעת הדיון.
איציק שמולי: אני מצטרף לברכות שלך אדוני היושב ראש לסופי על הסרט המטלטל והמחריד שעשית, על העובדה שלא הסתגרת ולא הסתפקת בכאב הפרטי שלך אלא לקחת אותו למקום אחר כדי לנסות ולעשות תיקון שישפיע על אנשים רבים.
איציק שמולי: אני מאוד מאוד מקווה שגם נצליח מהדיון הזה לצאת עם דברים ברמה האופרטיבית או לפחות עם כיוון פעולה ברור לגבי מה צריך לעשות.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, אני אכן בחרתי כותרת די חריפה ובוטה לדיון הזה אבל זו כותרת שלטעמי כל מי שראה את הסרט וכל מי שקיבל פניות, ולא פנייה את או שתיים בעקבות הסרט, לא יכול שלא להזדהות עם המלים החריפות.
איציק שמולי: בסרט הזה מתוארת למעשה שרשרת המזון.
איציק שמולי: אנחנו בשנים האחרונות – וטוב שהכנסת עושה את זה – מרבים לדבר בדרך כלל על הקצה של השרשרת, על העניין של הסיעוד, אבל אם מסתכלים על מה קורה קודם לכן, כאשר בן אדם חוטף חס וחלילה אירוע מוחי או כאשר הוא עובר איזושהי תאונה ונדרש לו שיקום רפואי, לפי הנטען בסרט, ומה שראינו אדוני היושב ראש זה לא רק מקרה פרטי אלא ראינו שיטתיות.
איציק שמולי: ראינו איך קופות החולים עושות את זה אחת אחרי השנייה ובעצם מונעות מהמטופלים שדרוש להם שיקום רפואי את הזכות הבסיסית שגם קבועה בחוק לקבל שיקום במקום מסודר ושיקום מוסדי.
איציק שמולי: ראינו גם אנשי מקצוע מתוך עולם הרפואה, חלקם יושבים כאן, שאזרו אומץ ואמרו בקול ברור מאוד את האמת שלהם, של מה שקורה בשטח והאופציה שניתנת למבוטחים היא בדרך כלל שיקום ביתי.
איציק שמולי: כאילו אומרים לך, בוא, קח איזה שניים, שלושה, ארבעה טיפולי פיזיותרפיה בבית, יבוא אליך אחת לשבועיים איזה רופא מקופת חולים וזה יהיה השיקום שלך.
איציק שמולי: הדרך הזאת מובילה אנשים למצבים סיעודיים, הדרך הזאת מובילה אנשים לחיים של כאב וייסורים ובדרך כלל כנראה גם למוות מהיר יותר.
איציק שמולי: את האמת ואין בלתה.
איציק שמולי: אני חושב אדוני היושב ראש, אנחנו כמובן צריכים לתת את הדעת למצב הזה, צריכים לתת כאן פתרון למצב הזה כי אם בסופו של דבר הפתרון שנדרש לאנשים במצבים כאלה הוא שיקום מוסדי שיוכל לתת מענה הוליסטי לכל הבעיה, לא יודע אם להחזיר אותם למוטב, זה בוודאי שלא אבל אולי להאריך את תוחלת החיים שלהם, אולי לתת להם עוד כמה שנים של חיים בכבוד אבל הדבר הזה ניטל מהם.
איציק שמולי: המשמעות של ההחלטה הזאת הכלכלית שעולה הרבה מאוד כסף, היא חוסכת הרבה מאוד כסף למערכת, אבל היא עולה בחיים של אנשים.
איציק שמולי: את הדבר הזה אנחנו צריכים לגדוע.
איציק שמולי: יש לנו חוק ביטוח בריאות ממלכתי והכנסת חוקקה את החוק הזה לא כדי שאף אחד בתוך המערכת, בוודאי לא קופות החולים שבדרך קבע עושות עבודה יוצאת מן הכלל בתחומים שונים, אבל בתחום הזה פשוט הופכות את החוק ללעג ומחוררות את החוק ומרוקנות את התוכן שלו בהקשר של השיקום הרפואי מכל משמעות.
איציק שמולי: לכן אדוני היושב ראש, הקריאה שלי גם כלפי הוועדה אבל גם כלפי עצמי שאותה מוטיבציה בדיוק שהובילה אותנו להוביל תיקונים רבים מאוד בתחום של הסיעוד, כך אנחנו עכשיו צריכים ללכת, בדיוק באותו האופן, בתחום של השיקום הרפואי.
איציק שמולי: אנחנו יכולים להציל כך חיי אדם רבים ואנחנו יכולים גם בסופו של דב להעניק לאנשים במתנה עוד כמה שנים של חיים בכבוד, חיים עם המשפחות שלהם, מה שהיום בגלל סיבות כלכליות ניטל מהם.
אלי אלאלוף: סליחה שאני אומר לכולם אבל אני מבקש לקצר כי לוח הזמנים שלנו צפוף.
אלי אלאלוף: אני שמח שהצטרפה אלינו חברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת סאלח סעד.
אלי אלאלוף: יעקב, בבקשה.
יעקב פרי: אני קודם כל מבקש להודות לך אדוני היושב ראש על קיום הדיון.
יעקב פרי: אני חושב שזה מסוג הדיונים ההכרחיים, הכואבים ובהחלט מגיע לך, סופי, יותר ממילת שבח והערכה על כך שהצלחת בסרט התיעודי להציב זרקור על בעיה שכולנו, במוקדם או במאוחר, ניחשף אליה או נגיע אליה אם אישית או אם משפחתית.
יעקב פרי: על כך באמת תודה והערכה.
יעקב פרי: אחת העדויות בסרט – ואני מצטט – אומרות שיש הרבה אנשים שלא מגיעים לשיקום בבית חולים שיקומי כי מורחים אותם.
יעקב פרי: מנהל בית החולים השיקומי רעות, שאני מבין שהוא מכבד אותנו בנוכחותו, אומר שם, ואני מצטט: קופות החולים מחזיקות בתקציב וגם בביקוש ועל פיהן יישק דבר.
יעקב פרי: אין מחלוקת גבירותי ורבותיי, אם יש טיפול נכון, טוב ובזמן, זה כמובן לא מבטיח מאה אחוזים אבל הסיכוי להידרדרות של המצב הרפואי הולך ונמוך.
יעקב פרי: אולי עוד מילה אחת.
יעקב פרי: שמענו גם שהשר ליצמן אומר בכתבה אם אינני טועה שהרפורמה בסיעוד לא עוסקת בכלל בשיקום ולטענתו אין ספק שגם השיקום דורש רפורמה.
יעקב פרי: אני רוצה לשאול שאלה.
יעקב פרי: האם גם נציג או נציגת המשרד לשוויון חברתי הגיעו לכאן?
יעקב פרי: חבל שלא.
יעקב פרי: לפחות הטענה היא שהמשרד הזה אמור לעסוק בנושא של הזדקנות האוכלוסייה והתופעות שיש לאותן הזדקנויות וחבל שאין כאן נציג של המשרד.
אלי אלאלוף: הם הוזמנו.
יעקב פרי: אני בטוח בכך.
יעקב פרי: אדוני היושב ראש, שיקום הוא הליך קריטי לכל מי שחולה ולכל מי שנפגע חס וחלילה.
יעקב פרי: הדבר מקבל חשיבות מכיוון שלצערנו מי שנפגע בעיקר אלה הם אזרחים ואזרחיות ותיקים שלא תמיד יש להם משפחה תומכת.
יעקב פרי: בהרבה מאוד מקרים המצב הוא שהאיש בודד, ערירי ונתון לחסדי המוסדות.
יעקב פרי: אני מכיר גם את הגישה שגורסת ששיקום בבית יכול או צריך להיות טוב יותר.
יעקב פרי: כלומר, יש איזושהי טענה או ראייה שעדיף להיות בבית מאשר בבית חולים שיקומי.
יעקב פרי: אני לא יכול לקבוע את עמדתי, אני משקף כאן דעות שאני שומע בציבור.
יעקב פרי: המציאות היא שהשיקום הביתי לא ייעלם ואני לא חושב שהכוונה של הדיון הזה היא להעלים את השיקום הביתי, אבל הבעיה היא השליטה ללא מצרים של קופות חולים ששולטות באמת במעבר לבתי חולים שיקומיים והן למעשה, עם כל הכבוד, ואני יודע שגם עושים עבודה טובה, מצויות בניגוד עניינים.
יעקב פרי: כל נושא שנמצא בניגוד עניינים, הופך להיות נושא בעייתי או קשה או מסובך או לא צודק.
יעקב פרי: אני כמובן אשמח לשמוע כאן את הנציגים ואפשר גם לשמוע איך אפשר באמת חלק מהדברים אולי לפתור או לקדם אבל צריך ללכת לפי דעתי, ובזה אני מסיים את דבריי, לכיוון של הקמת, אני קראתי לזה, ועדות בלתי תלויות שינחו את קופות החולים כיצד לנהוג ולא להשאיר את זה רק בידי קופות החולים מכיוון שמדובר בדיני נפשות.
אלי אלאלוף: יוסף, בבקשה.
יוסף עטאונה: תודה רבה אדוני היושב ראש על קיום הדיון.
יוסף עטאונה: אני חושב שהדיון הוא מאוד מאוד חשוב.
יוסף עטאונה: לפני שאני אתייחס לדיון עצמו, לפי דעתי אנחנו צריכים לתת את הדעת כי אני בא לדיון הזה מדיון בוועדה לזכויות הילד, שם דנו על היחידות להתפתחות הילד, הקשיים התקציביים ועל תפקוד קופות החולים והתעריפים שמעמידים בסכנה מאוד מאוד משמעותית את היחידות להתפתחות הילד.
יוסף עטאונה: אתמול הייתי בנגב בפגישה עם המועצה האזורית נווה מדבר בנגב שהיא מאגדת שישה-שבעה ישובים וכבר שבע-שמונה שנים מוכרת ורמת הטיפול של קופות החולים בישובים האלה היא מתחת לכל ביקורת.
יוסף עטאונה: שם לקופת חולים כללית יש את המונופול.
יוסף עטאונה: מי שמסתובב ורואה את רמת שירותי הבריאות שניתנים בישובים של המועצה האזורית נווה מדבר, זאת ממש שערורייה שגם אנחנו כוועדה לפי דעתי צריכים לתת את הדעת על כך כי יש חוק בריאות ממלכתי ועל המדינה לקבל אחריות על הבריאות ולא לתת את זה לשחקני משנה בקופות החולים שבצע הכסף והרווחים שלהם, אלה הם שמכתיבים את ההתנהלות לצערי הרב, במיוחד בפריפריה שם לא סופרים את האנשים.
יוסף עטאונה: לעצם הדיון.
יוסף עטאונה: גם כאן קופות החולים, הרווח, הכסף והתחשיב שלהם, זה מה שמעניין וזה מה שמונע מקשישים לקבל את השיקום ואת הטיפול שיכול להעניק להם את העצמאות ואי התלות באחרים.
יוסף עטאונה: לכן אנחנו רואים תמונה מאוד עגומה על התנהלות קופת חולים בכל התחומים עליה אנחנו צריכים לתת את הדעת.
יוסף עטאונה: גם משרד הבריאות צריך לקחת אחריות גם על התינוקות, גם על הפריפריה, גם על קשישים כי כולם נפגעים מהתנהלות קופות החולים השונות בל מה שקשור בטיפול.
אלי אלאלוף: סופי, בבקשה, את רוצה לומר משהו?
<סופי צדקה: אני שחקנית ואני מיוצרי הסרט "בשם האב" ששודר בערוץ 10 בחודש שעבר.
<סופי צדקה: לא באתי להאשים אף אחד.
<סופי צדקה: באתי לספר את המקום האישי שלי.
<סופי צדקה: אני רוצה לספר לכם משהו על הזקנה.
<סופי צדקה: אני ראיתי את אבא שלי מזדקן.
<סופי צדקה: הזקנה לוקחת לך הכול.
<סופי צדקה: היא לוקחת לך את העבודה, היא לוקחת לך גם את החברים מהסביבה, ואתה פשוט נשאר בסופו של דבר רק עם הכבוד שלך.
<סופי צדקה: אני חושבת שמדינה מתוקנת צריכה לדאוג לכבוד של הזקנים שלה וזה בשיקום, זה איך נראים בתי אבות, והתמונה עגומה ומצערת.
<סופי צדקה: אנחנו, מדינת ישראל, צריכים להיות אור לגויים, אנחנו צריכים להראות לכולם איך אנחנו מכבדים את האנשים שבנו את המדינה, שבזכותם אנחנו כאן.
<סופי צדקה: עברתי עם אבא שלי מסכת ייסורים מטלטלת.
<סופי צדקה: אבא שלי לחם את כל מלחמות ישראל אבל בסוף, בזקנה, הוא היה לבד ואני ואחי בשיניים ובכל הכסף שחסכנו טיפלנו באבא שלי.
<סופי צדקה: היה מאוד קשה.
<סופי צדקה: סגרו בפנינו דלתות, קופת חולים.
<סופי צדקה: סליחה, אני מתרגשת.
<סופי צדקה: אין עסקה טובה לזקנה.
<סופי צדקה: פשוט אין עסקה טובה שאפשר לעשות.
<סופי צדקה: זה תלוי בנו.
<סופי צדקה: מדובר בשכבה חלשה.
<סופי צדקה: פשוט מצער לראות איך זה קורה.
<סופי צדקה: אימא שלי בבית אבות עם אלצהיימר וגם שם חסרים עובדים והעובדים שישנם לא תמיד מגיעים בגלל אהבת המקצוע.
<סופי צדקה: התשלומים שמשלמים לעובדים שם, הם נוראיים ומגוחכים.
<סופי צדקה: השיקום נותן למבוגר את הכוח להילחם, לראות שיש בשביל מה כי אפילו הבן אדם הזקן ביותר חושב על יום נוסף.
<סופי צדקה: אני חושבת שזה חוק מאוד מאוד חשוב שאנחנו חייבים להעביר.
<סופי צדקה: בסופו של דבר יום אחד גם אנחנו נהיה שם, כל אחד ואחד מאתנו.
<סופי צדקה: זה לא פוסח על אף אחד.
<סופי צדקה: היום זה היה אבא שלי, מחר זה כל אחד מיושבי השולחן.
אלי אלאלוף: תודה על דברים מאוד מרגשים.
אלי אלאלוף: תרשו לי חברי הכנסת לתת את זכות הדיבור למנהל רעות דוקטור אלבוקרק לשאת את דבריו.
<דב אלבוקרק: אני אציין שאני כאן
<דב אלבוקרק: גם בכובע נוסף של נציג איגוד מנהלי בתי החולים.
אלי אלאלוף: בתי החולים הכלליים?
<דב אלבוקרק: יש את איגוד מנהלי כלל בתי החולים בהסתדרות הרפואית.
<דב אלבוקרק: אני חייב לומר שדובר כאן על שיקום ביתי ודובר על שיקום בבתי החולים.
<דב אלבוקרק: אני חושב שבהחלט אפשר לעשות גם שיקום ביתי איכותי ויותר מזה, חייבים לעשות גם שיקום ביתי איכותי.
<דב אלבוקרק: לא נוכל לתת את כל הטיפול רק בבית חולים.
אלי אלאלוף: יש מחסור אדיר במקומות.
<דב אלבוקרק: כפי שנאמר, אני רואה בשיקום כמי שאפשר לקרוא לו רפואה מונעת.
<דב אלבוקרק: אדם שנפגע, אם זה שבץ או תאונה, הוא נמצא בצומת דרכים.
<דב אלבוקרק: כיוון אחד הוא כיוון למטה, לכיוון הסיעודי התלותי, תחלואה ועד למוות.
<דב אלבוקרק: הכיוון השני הוא לעצמאות, לחזרה לחברה, חזרה למשפחה, להיות יצרני, לחזור לתעסוקה.
<דב אלבוקרק: היום אנשים עובדים גם בגיל שבעים וגם בגיל 75 ובוודאי אנשים צעירים יותר בגילי ארבעים וחמישים.
<דב אלבוקרק: היום יש פער בשירותים, פער במיטות, פער ברופאים.
<דב אלבוקרק: הוסמך רופא שיקום אחד ב-2017 בכל מדינת ישראל.
<דב אלבוקרק: אחד והוא אמור לתת מענה לכלל הצרכים.
<דב אלבוקרק: יש פער אדיר גם בגריאטרים ובעצם האנומליה שקיימת, דובר כאן על קופות החולים והן נמצאות במצוקה איומה, כלכלית, והן צריכות עכשיו לתעדף.
<דב אלבוקרק: הן מתעדפות פחות את השיקום לעומת דברים אחרים.
<דב אלבוקרק: יש להן צרכים אדירים.
<דב אלבוקרק: בסופו של דבר התעדוף הזה חונק את המערכת.
<דב אלבוקרק: אני טוען שיש כאן מצב של ביצה ותרנגולת.
<דב אלבוקרק: הקופה לא מתעדפת את שירותי השיקום ולא מפנה אנשים לשירותי השיקום.
<דב אלבוקרק: היא נותנת תעריפים מאוד נמוכים ומנסה לחסוך בכיוון הזה.
<דב אלבוקרק: ברגע שהיא לא מתעדפת ולא שולחת, השירותים לא מתפתחים.
<דב אלבוקרק: כאשר השירותים לא מתפתחים, אין מספיק תשתיות ואין מספיק רופאים ואנשים לא הולכים לכיוון הזה כי לא כדאי.
יעקב פרי: בגלל שזה לא כדאי כלכלית?
<דב אלבוקרק: לא כדאי כלכלית.
<דב אלבוקרק: התמריץ הכלכלי הוא שלילי.
<דב אלבוקרק: היום שירותים נסגרים, היום רופאים לא הולכים בכיוון הזה.
<דב אלבוקרק: אם יש שירות שנפתח, התעריפים מאוד נמוכים.
<דב אלבוקרק: למשל שיקום ביתי יכול להיות מצוין אבל תעריף יום אשפוז הוא תעריף רצפה ולא מאפשר שירות איכותי.
<דב אלבוקרק: לכן אי אפשר לפתח שירות ברמה גבוהה.
<דב אלבוקרק: היום שירותי שיקום צריכים, מעבר לכוח אדם, זה שירות שהוא דורש הרבה מאוד ידי אדם.
<דב אלבוקרק: מדובר בצוות רב מקצועי.
<דב אלבוקרק: בנוסף צריך גם טכנולוגיה ואת כל זה צריך לממן.
<דב אלבוקרק: המערכת פשוט חולה.
<דב אלבוקרק: זה מתחיל מסטנדרטים.
<דב אלבוקרק: צריך לקבוע - יש רגולטור שהוא משרד הבריאות - סטנדרטים מהו שיקום.
<דב אלבוקרק: צריך לקבוע עבור קופת החולים מי צריך לצאת ולקבל שירותי שיקום, מהו שיקום בבית חולים, מהו שיקום בבית.
<דב אלבוקרק: יש בתי חולים שנותנים שירותי שיקום שהם לא עומדים בסטנדרטים שאני מדבר עליהם, שהם לא עומדים בסטנדרטים גבוהים של בית החולים רעות מבחינת כוח אדם, מבחינת טכנולוגיה, והם נחשבים מבחינת משרד הבריאות אותו הדבר.
<דב אלבוקרק: בית חולים רעות מתחרה מול בתי חולים, לא אזכיר, כמו בתי חולים אחרים ואומרים, הנה, אצלם אנחנו יכולים לקנות יום אשפוז בסכום כלשהו, תורידו גם אתם.
יעקב פרי: בין בתי החולים יש הבדלים בתעריפים שבתי החולים גובים.
<דב אלבוקרק: לכאורה יש תחרות שוק חופשי.
<דב אלבוקרק: לכאורה.
<דב אלבוקרק: קופת חולים יכולה לקנות מרעות ויכולה לקנות גם מבתי חולים אחרים.
<דב אלבוקרק: אנחנו נמצאים באיזשהו מצב של תחרות לא הגיונית שחונקת את שירותי השיקום ולא מאפשרת לנו להתפתח.
<דב אלבוקרק: אנחנו רוצים להגדיל, להוסיף מיטות, אבל מתקשים בגלל התעריפים.
<דב אלבוקרק: אבסורד.
אלי אלאלוף: היות במקרה בשנים קודמות פעלתי בבית החולים שלך, אני מכיר את זה.
אלי אלאלוף: רמת השירות שלכם היא מדהימה יחסית למקומות אחרים.
אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד לנו מה ההפרש בין ההשקעה, בין התשלומים של הקופות כביכול תעריף מדינה לעומת ההוצאה שלכם שהיא מושלמת על ידי תרומות ודברים כאלה?
אלי אלאלוף: מה האחוזים?
<דב אלבוקרק: אני יכול לומר ממש בהכללה שכלל השירותים, כל השירותים שאנחנו נותנים בבית חולים, שירותים שנמצאים בפער לאומי.
<דב אלבוקרק: אנחנו מפסידים בכולם למעט אולי שירות אחד.
<דב אלבוקרק: את כולם אנחנו צריכים להשלים.
<דב אלבוקרק: אתם יודעים מי מממן ומי משלם את הפער?
<דב אלבוקרק: תיירות רפואית.
<דב אלבוקרק: יש לנו תיירים שמגיעים מהעולם ואודת להם, אודות לשמנו הטוב, אנחנו מצליחים כי אנחנו לא מתפשרים על איכות.
<דב אלבוקרק: אמר אחד ממנכ"לי קופות החולים שפגשתי אותו ואמרתי לו - - -
יעקב פרי: אבל אילולא תיירות רפואית, אתם מוסד מפסיד.
<דב אלבוקרק: אנחנו מוסד חדל פירעון שפושט רגל.
<דב אלבוקרק: אודות לתרומות מרחבי העולם, אנחנו מכתתים רגליים לניו-יורק, ללונדון ולהולנד כדי לקבל תרומות אבל בלעדיהן אנחנו לא יכולים להתקיים.
<דב אלבוקרק: זה לא שאנחנו מתקיימים פחות טוב.
אלי אלאלוף: בן שמן זה חוץ לארץ?
אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד לנו באחוזים כמה ההשלמה שלכם?
<דב אלבוקרק: יום אשפוז בשיקום, אנחנו מקבלים, צריכים לקבל, כחמישים אחוזים מתעריף משרד הבריאות.
<דב אלבוקרק: משרד הבריאות קבע תעריף שהוא חושב שזה תעריף שהוא מתאים.
<דב אלבוקרק: אנחנו מצליחים מול הקופה אחרי משא ומתן לקבל חמישים אחוזים מזה.
<דב אלבוקרק: כמובן תעריף הפסדי.
איציק שמולי: ממה שקבע משרד הבריאות?
<דב אלבוקרק: ממה שקבע משרד הבריאות.
איציק שמולי: תשלום שהוא ממילא נמוך.
<דב אלבוקרק: אתו יכולנו לחיות.
<דב אלבוקרק: יש גם תעריפים שבבסיסם הם הפסדיים.
יעקב פרי: למה חמישים אחוזים?
אלי אלאלוף: מפני שהקופות לא מחויבות לשלם עבור השירות שהן נותנות, לפעול בהתאם למסגרת של משרד הבריאות.
קארין אלהרר: משרד הבריאות הוא לא רגולטור של הדבר הזה?
אלי אלאלוף: הוא רגולטור.
אלי אלאלוף: עובדה שהוא לא מפעיל את היכולות שלו.
<דב אלבוקרק: כבוד היושב ראש, אנחנו לא מקבלים תקצוב ממשלתי בכלל.
<דב אלבוקרק: אפס תמיכה ממשלתית.
אלי אלאלוף: זה לא נקרא תמיכה ממשלתית.
אלי אלאלוף: משרד הבריאות משלם לקופות עבור יום אשפוז איקס.
אלי אלאלוף: הקופות – והתוודעתי לזה בכמה בתי חולים, במיוחד בנצרת – מנהלות משא ומתן בשוק הכי גרוע שאני מכיר.
אלי אלאלוף: היות ואתה זקוק להן כדי להתקיים, אתה יורד לרצפה ופחות מכך ואז הקופות נכנסות וקונות אצלך שירות כלשהו.
אלי אלאלוף: זה לא התעריף של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: הרגולטור נותן איקס, נותן השירות מקבל חצי מהאיקס ולכן השירות שלו הוא בהתאם לאותו חצי ולא לשלם.
<דב אלבוקרק: כשאמרתי תמיכה ממשלתית, התכוונתי שמעבר לדברים הנכונים שאמרת, בית חולים רעות הוא בית חולים בבעלות עמותה ולכן הוא לא מקבל תקצוב לעומת בית חולים ממשלתי.
אלי אלאלוף: אתה יכול לתקן את זה.
אלי אלאלוף: אני הייתי מעורב בכך שזה יתוקן בנצרת, בשלושת בתי החולים בנצרת.
אלי אלאלוף: שלושתם קיבלו פעם ראשונה לפני עשר שנים תקציב ממשלתי.
אלי אלאלוף: עכשיו מתחילים לקבל.
אלי אלאלוף: כשהייתי בקרן רש"י הגעתי לשם מפני שיולדות יהודיות פחדו ללדת בנהריה ובחיפה ולכן הלכו לנצרת וקיבלו שם טיפול מדהים.
<דב אלבוקרק: אם אני יכול לומר משפט לסיכום.
<דב אלבוקרק: לצערי הרב בישראל 2018 שיקום הוא לוקסוס.
אלי אלאלוף: קארין, ידידתי.
קארין אלהרר: אני רוצה להודות גם לך סופי וגם לחבריי, חבר הכנסת איציק שמולי וחבר הכנסת יעקב פרי, ולך אדוני היושב ראש כמובן, על הדיון בוועדה.
קארין אלהרר: אמר חברי שאנחנו מגיעים מדיון בוועדה לזכויות הילד בנושא של התפתחות הילד ואני רואה איזשהו קו מקשר בין הדיון שהיה שם לבין הדיון שהיה כאן.