GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נורית אלעזרי: הוא חמור מאוד.
<נורית אלעזרי: מבחינת הנתונים, מחציתך מהשעות אנחנו מקבלים, שעות התקן, ואנחנו מוצאים עבורם מסגרות שמנוצלות על ידי אנשי מקצוע.
מאיר כהן: רק מחצית.
<נורית אלעזרי: כמעט.
<נורית אלעזרי: כן.
<נורית אלעזרי: קצת יותר ממחצית.
<נורית אלעזרי: מתוך 9,580 שעות אנחנו מנצלים 6,600.
<נורית אלעזרי: שני שליש מאויש.
מאיר כהן: את אומרת שאמצעים יש, תקציבים יש, אבל אין מי שילמד בכיתות.
<נורית אלעזרי: אבל אני כן רוצה להתייחס לשתי התייחסויות.
<נורית אלעזרי: האחת, הנתונים שאמרה כאן האימא.
<נורית אלעזרי: בית ספר רעים הוא אכן בית ספר יסודי.
<נורית אלעזרי: יש לציין את זה משום שלא בכל ישוב אנחנו מחלקים את בית הספר לאוטיסטים ליסודי ועל יסודי.
<נורית אלעזרי: בבאר שבע זה קיים.
<נורית אלעזרי: יש את רעים שהוא יסודי ואת רעים שהוא על יסודי.
<נורית אלעזרי: אכן בבתי ספר לחינוך מיוחד ההמלצה היא עד מאה ילדים.
<נורית אלעזרי: בשל הגידול המאוד משמעותי באוטיסטים בכלל ובשל היותה של באר שבע עיר מחוז, השנה יש מעט יותר.
<נורית אלעזרי: זאת אומרת, יש 120 ילדים.
<נורית אלעזרי: אנחנו כן פתחנו מסגרות גם בדימונה, פתחנו עוד מסגרת של אוטיזם, ויש כוונה לפתוח בית ספר נוסף בקריית גת.
<נורית אלעזרי: יש באשקלון ובאשדוד ובאשל הנשיא.
מאיר כהן: יש מספיק גני תקשורת?
<נורית אלעזרי: לא.
<נורית אלעזרי: אני אומרת שוב שמבחינת פרה-רפואי יש לנו קרוב ל-280 משרות במקצועות הפרה-רפואיים והטיפוליים.
<נורית אלעזרי: כמו שאמרתי, יש לנו 6,668 שעות שהן מאוישות בכוח האדם המיומן.
<נורית אלעזרי: כדי להתגבר על החסר הזה, אנחנו כן מפתחים מאוד את המודל האקולוגי כאשר בדרום אנחנו משכללים אותו ומשדרגים אותו.
<נורית אלעזרי: העיקרון של המודל האקולוגי בעבודה בתוך המסגרות החינוכיות אומר שאנחנו נלמד מתוך האנשים עם המקצועות הפרה-רפואיים ונראה איך אנחנו קובעים בתוך העבודה השוטפת את העבודה הזאת.
מאיר כהן: היות ו-25 שנים מחיי ניהלתי בית ספר, לא הייתי מכניס מורה למתמטיקה, איש מקצוע, ואומר לאחרים שילמדו ממנו קצת ושיראו איך הם מצליחים במודל האקולוגי.
מאיר כהן: אל תיקחי את זה כביקורת.
מאיר כהן: אני אסתפק במה שאמרת.
מאיר כהן: את אמרת דבר מאוד חשוב.
מאיר כהן: יש אמצעים, אין בעלי מקצוע שיעשו את זה ולכן שני שלישים מאוישים ושליש, שזה המון כסף, אתם לא מצליחים לאייש.
מאיר כהן: זה שהראש היהודי עובד וממציא פטנטים, זה בסדר אבל זה לא הפתרון.
<צבי רייסמן: לאלה שקיימים.
<צבי רייסמן: לא לאלה שחסרים.
מאיר כהן: היות ונכנסת לדברים, תציג את עצמך ותספר לי את הסיפור.
מאיר כהן: את סיימת גברתי?
<נורית אלעזרי: אני מדברת על גני חינוך מיוחד בבתי ספר לחינוך מיוחד שאנשי המקצוע הם מורים לחינוך מיוחד שגם בהכשרה שלהם הם לומדים איך לעבוד בתחום של השליפה למשל, של העשרה.
מאיר כהן: נדמה לי שאנחנו מכירים הרבה שנים.
מאיר כהן: הדבר לא דומה למשנהו.
מאיר כהן: קלינאי תקשורת זה מקצוע, מטפלת בתחום כזה או אחר – זה מקצוע.
מאיר כהן: זאת שפה וזה מקצוע.
מאיר כהן: זה דבר שרוכשים בשלוש, ארבע וחמש שנים.
מאיר כהן: בצר לנו כמנהלי בית ספר היינו מציעים כל מיני דברים אבל לא זאת המטרה של הישיבה הזאת.
<נורית אלעזרי: אין ויכוח.
<נורית אלעזרי: אני רוצה לומר עוד שני דברים.
<נורית אלעזרי: דווקא באילת אנחנו מאיישים באופן מלא ולשם מטיסים אנשים.
<נורית אלעזרי: בדימונה אנחנו מאיישים באופן מלא.
<נורית אלעזרי: גם הרשות עוזרת לנו להסיע אנשים.
מאיר כהן: אחד הפתרונות שאני עובד מול הקופות וגם מול משרד החינוך, ובוודאי מול משרד הבריאות, כשלי היו חסרים מורים למתמטיקה, שילמתי פי שניים והגיעו מורים.
מאיר כהן: כשהיו חסרים מורים לפיזיקה, בוודאי שהלכנו לאוניברסיטה ודאגנו שבוגרים שלנו ילמדו, אבל כדי לפתור מיד את המצוקה, השאלה היא שאלה של כסף.
מאיר כהן: אנחנו יודעים גם את זה להציג.
קארין אלהרר: שאלה למפקחת.
קארין אלהרר: תודה רבה על הדברים.
קארין אלהרר: אני רוצה לשאול האם גם אצלכם במחוז מתנהלת סיטואציה כפי שקורה גם באזור המרכז, כאשר יש מסגרות ייעודיות לילדים על הספקטרום האוטיסטי, לקות תקשורתית, שאין בהם קלינאי תקשורת בכלל.
<נורית אלעזרי: בחלק מהגנים אין לנו קלינאיות תקשורת ויש לנו מדריכות שמגיעות להדריך את הגננת ואת הצוות.
<נורית אלעזרי: בתי ספר, יש בכולם.
<נורית אלעזרי: אין לנו במשרות, אפילו לא במשרות חלקיות כמו בית ספר אורים למשל וגם כאן אנחנו קלטנו מישהי מהצפון.
<נורית אלעזרי: חבר הכנסת דיבר על כאלה שלומדים בירדן והצמדנו קלינאית מנוסה אבל אחרי תקופה היא עזבה.
דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מאחל לך ולוועדה הזאת הרבה הצלחה.
דב חנין: אני מסתכל על הנתונים של חברים והנתונים האלה הם קשים ואפילו הייתי אומר מזעזעים.
דב חנין: אנחנו צריכים להבין שיש לנו שני מישורים של התמודדות.
דב חנין: יש בעיות שהן בעיות מבניות.
דב חנין: למרבית הצער עדיין במובנים מסוימים, כמה שזה כואב וקשה להגיד את זה, הנגב הוא עדיין סוג של חצר אחורית.
דב חנין: יש שאלות גם של הקצאת משאבים, יש שאלות גם של סביבה תומכת, יש סוגיות רוחב שלהתמודד אתן זאת התמודדות מאוד מאוד קשה ורצינית ואני מקווה שהוועדה בראשותך תוכל לעשות את זה.
דב חנין: כשאנחנו למשל – בהמשך לדבריה של נציגת משרד החינוך – מדברים על עובדים, בטווח הבינוני או בטווח הרחוק אנחנו נרצה שהעובדים אצלכם במערכות החינוך יהיו אנשים איכותיים שגרים במקום ועובדים במקום, אבל בטווח המיידי יכול להיות שאין לנו ברירה אלא לעשות את מה שאתם עושים באילת, לגרום לאנשים להגיע מהר ונוח ממקומות אחרים, בינתיים, עד שיעברו לגור בדרום.
דב חנין: זה אומר לא רק לספק להם תחבורה בחינם בתחבורה ציבורית אלא גם לשלם להם על זמן הנסיעה כי מבחינתם זה זמן עבודה.
דב חנין: אגב, יש הצעת חוק שלי בנושא הזה שנמצאת בפני ועדת שרים לענייני חקיקה שלא מתכנסת.
דב חנין: אני מקווה שלפחות בנושא הזה משרד החינוך, מבחינתו, ישתמש במנגנון הזה של תשלום עבור זמן הנסיעה כחלק מתמרוץ אנשים טובים ואיכותיים לבוא וללמד במקום כמובן יחד עם תמריצים נוספים.
דב חנין: הסוגיה הראשונה היא סוגיות העומק או הבעיות היותר מבניות, אבל מה שבמיוחד אותי מעצבן, אני חייב לומר, או אפילו מרתיח, אלה דברים שיש להם פתרון על השולחן, פתרון נמצא, כולם יודעים שהוא קיים אבל לא עושים שום דבר בעניין ואני מפנה את דבריי לנציגי משרד הבריאות שיושבים כאן והטענות הן לא אליכם.
דב חנין: אני בטוח שאתם אנשים ונשים שעושים את המקסימום כדי לפתור בעיות.
דב חנין: אבל עדיין המערכת באיזשהו אופן עמוק לא רואה את החיבור בין פתרונות שנמצאים לבין בעיות שנמצאות במחלקה אחרת.
דב חנין: בין הפתרונות לבין הבעיות, כאילו אנשים לא מדברים.
דב חנין: אני רוצה לתת דוגמה של נושא שאני מטפל בו והוא הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש ובאופן ספציפי בבעיית המתמחים בפסיכולוגיה קלינית.
דב חנין: אנשים לומדים היום פסיכולוגיה קלינית, מסיימים תואר שני, עושים מסלול מאוד מאוד קשה שגם כנראה לא קל להתקבל אליו ואחרי שהם מסיימים את הפסיכולוגיה הקלינית, הם צריכים להמתין שנים למקום התמחות.
דב חנין: יבוא משרד הבריאות בפתרון יצירתי ויגיד, בסדר, אתם רוצים להתמחות בדרום או בצפון – אין תור.
דב חנין: אתה תבוא אדוני הנכבד שרוצה להתמחות בתל אביב, תעשה את ההתמחות שלך בדימונה או בירוחם ותתקבל מחר בבוקר.
מאיר כהן: אני מבין שגם שם משרד הבריאות אמר שזה לא שלנו אלא של המל"ג.
דב חנין: זה לא של המל"ג.
דב חנין: המל"ג סיים להכשיר את הסטודנטים האלה, הם סיימו תואר שני בפסיכולוגיה קלינית, ממתינים שנים להתמחות, רוצים להתחיל להתמחות, הם לא יכולים להתחיל לעבוד ובינתיים עובדים בעבודות אחרות.
דב חנין: תגידו להם שירוחם או קריית שמונה, זה מחר בבוקר.
דב חנין: כך אתם פותרים גם את הבעיה שלהם וגם את הבעיה של המערכת.
דב חנין: רק מה, זה בשתי מחלקות במשרד הבריאות ומחלקה אחת לא מדברת עם המחלקה השנייה.
דב חנין: אני אומר אדוני היושב ראש שלפני שאנחנו פותרים את בעיות העומק, אם נוכל את הדברים האלה לפרוץ, זה יהיה שינוי מאוד משמעותי ומיידי.
מאיר כהן: תודה על דבריך.
<צבי רייסמן: אני הורה לילד אוטיסט.
<צבי רייסמן: אני מבאר שבע.
<צבי רייסמן: דרך אגב, אני מכיר את נורית ואת בלה בן גרשון אצלה הייתי במשרד עוד לפני שנתיים.
<צבי רייסמן: אנחנו נציגים.
<צבי רייסמן: לפני שנתיים הקמנו עמותה בשם חברים בנגב.
<צבי רייסמן: אנחנו עומדים מאחורי המסמך הזה.
<צבי רייסמן: הנתונים הם נתונים של משרד הבריאות.
<צבי רייסמן: כל הנתונים מפורסמים.
<צבי רייסמן: אני אחלק את הבעיה לשני חלקים.
<צבי רייסמן: החלק הראשון, כל מה שאמר חבר הכנסת דב חנין שבדיוק נגע בבירוקרטיה הגדולה בה אנחנו חיים כאשר יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל, במיוחד בכל מה שקשור להכשרה ולמל"ג.
<צבי רייסמן: זה שבאת בתחילת השיחה ואמרת לגבי מכללת אחווה, זה יפה מאוד.
<צבי רייסמן: לא רק שלא מספיק.
<צבי רייסמן: זה לא בדרום.
מאיר כהן: אני כבר מנוסה.
מאיר כהן: אני זקן.
מאיר כהן: אני מבין שיש קבוצות שאומרות או הכול או לא כלום.
מאיר כהן: אנחנו ממשיכים לעבוד כך שגם בבאר שבע זה יהיה.
מאיר כהן: אבל היות ואחרי תקופה ארוכה מאוד שאמרו להם לא, באו ואמרו כן, זה עדיין יביא.
מאיר כהן: זה לא הכול או לא כלום.
<צבי רייסמן: אני מסכים אתך.
<צבי רייסמן: אני לשיטתך.
<צבי רייסמן: אני בית הלל ולא בית שמאי.
<צבי רייסמן: כולנו כאן בית הלל.
<צבי רייסמן: אין כאן אף אחד אחר כי אם הייתי מבית שמאי, לא היה עניין שאבוא לכאן.
<צבי רייסמן: העניין הזה, הוא נחמד וזה בסדר גמור, זה יפה מאוד למערכת, אבל הבעיה שלי עם הדברים האלה – ויושבות כאן נשים רציניות ואני מכיר אותן אישית – היא שבגלל שהמצב שנוצר, הן מביאות פתרונות, המקסימום שהן יכולות, והפתרונות שהן מביאות לפעמים פוגעים בנו יותר.
<צבי רייסמן: כאשר נורית מכשירה אנשים, ואני מכיר את נורית, מכשירה גננות, כי אין לה אחרים, אז מה אתם רוצים ממנה?
<צבי רייסמן: היא עושה את המקסימום אבל זה כאילו מרגיע את הטונוס אבל זה לא פתרון.
<צבי רייסמן: זה אפילו לא פלסטר.
<צבי רייסמן: לפני שנתיים נפגשתי עם בלה במשרדה והיא אמרה לי שהיא מבינה.
<צבי רייסמן: באתי עם חוברת, ישבנו, גם עדי ישבה במשרד.
<צבי רייסמן: היא אמרה שהיא מבינה אותי ושאקח תקציב לשמונים ילדים ושאטפל בהם אני.
<צבי רייסמן: נתנה לי אישור.
<קריאה: קיבלנו אישור עקרוני.
<צבי רייסמן: קיבלנו אישור עקרוני.
<צבי רייסמן: זאת אומרת, כשאתה בא ומדבר עם אנשים, יש רצון.
<צבי רייסמן: יש 14 גני תקשורת ויש רק ארבעה גני תקשורת שיש בהם, נגיד קומסי קומסה ואני אהיה אתך לארג', ואחרי שנתיים של עבודה קשה, למה אנחנו לא מסוגלים להמשיך עם הטב"בים האלה ל-14 גני תקשורת?
<צבי רייסמן: כי אין לך אנשי מקצוע.
<צבי רייסמן: יש משהו אחר?
<צבי רייסמן: סיבה אחרת?
<צבי רייסמן: אין שום סיבה אחרת.
<צבי רייסמן: בסופו של יום, הפתרונות נמצאים כאן על השולחן.
<צבי רייסמן: להביא את אותם מטפלים מהמרכז.
<צבי רייסמן: הפתיחה של אוניברסיטת בן גוריון שצריכה לצאת מתוך החור שהיא נמצאת בו ולהעביר את האף שלה מעבר לכביש ולראות מה קורה בשכונה ג' ומה קורה בשכונה ד'.
<צבי רייסמן: זה מה שצריך להיות.
קארין אלהרר: אדוני, קודם כל תודה על קיומה של ועדת המשנה הזאת.
קארין אלהרר: למי שלא יודע, אתה נאה דורש נאה מקיים.
קארין אלהרר: אני זוכרת שאתה כיהנת כשר הרווחה ובאתי אליך עם פנייה שאין מספיק מעונות יום שיקומיים לאזור הדרום, מיד הורית על פתיחת ארבעה.
קארין אלהרר: אתה לא רק מדבר ומקים ועדה אלא גם עושה ואני בטוחה שתעשה גם בוועדה הזאת.
קארין אלהרר: אני אמנם לא חברה בוועדת המשנה, אבל אם תסכים אני אגיע לכל הדיונים שתקיים כאן כי זה נושא סופר חשוב.
מאיר כהן: זה מוקלט ומצולם.
קארין אלהרר: אדוני, הנושא הזה של מטפלים פרה-רפואיים וחסרונם, ידוע כבר מספר רב של שנים.
קארין אלהרר: מבקר המדינה הוציא ממש לאחרונה דוח מאוד מקיף בנושא הזה.
קארין אלהרר: עוד בכובעי הישן כיושבת ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה קיימתי דיון בנושא.
קארין אלהרר: המטפלים הפרה-רפואיים חסרים כמעט בכל המערכות - משרד הבריאות, קופות החולים, משרד החינוך.
קארין אלהרר: זו עדיין בעיה קשה מאוד.
קארין אלהרר: אחד הדברים שעלו בדיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה היה באמת הנושא של המל"ג.
קארין אלהרר: ישבו נציגי מל"ג – דרך אגב, הם הגיעו לוועדת כנסת וזה כנראה באמת הישג לא מבוטל שלא ידעתי אז להעריך אותו – ואמרו שזה מורכב וכולי.
קארין אלהרר: גם בתשובות שקיבלתי ממשרד הבריאות לאחר הדיון כשביקשתי המשך תגובה, נאמר לי, ואני מצטטת: "המשרד עובד בשיתוף פעם המל"ג על פתיחת חוגים לריפוי בעיסוק ולהפרעות בתקשורת בדרום הארץ.
קארין אלהרר: תהליכי אישור ובדיקת היתכנות מול המוסדות האקדמיים לרבות תהליך אישור תכנית לימודים, היא באחריות המל"ג וזה לוקח זמן".
קארין אלהרר: אלה הדברים של משרד הבריאות.
קארין אלהרר: אני אומר לאדוני שזה לא רק פתיחת תכניות לימודים.
קארין אלהרר: אין ספק שיש צורך אקוטי בפתיחת תכניות לימודים בנושא הזה אבל יש פיל לבן גדול בחדר וצריך לומר את הדברים בבירור, זה גם השכר.
קארין אלהרר: גם מטפלים פרה-רפואיים שעברו את כל התהליך, שהוא לא קצר, ומבינים את הדבר הזה, הם הולכים לשוק הפרטי.
קארין אלהרר: זה קרה לטובת ההורים אבל זה קצת פגע בשוק כי מה קרה?
קארין אלהרר: קופות החולים שהבינו שיש להם מחסור במטפלים פרה-רפואיים אמרו ביחד עם משרד הבריאות, הוציאו חוזר מנכ"ל לגבי ההחזרים.
קארין אלהרר: בעצם אם אני כקופת חולים לא מסוגלת לתת לך מטפל פרה-רפואי, לכי למטפל פרטי, יש השתתפות עצמית אבל אני אממן את היתר.
קארין אלהרר: מצד אחד זה מאוד טוב כי זה מקצר תורים, מצד שני זה מגדיל את הנתח של המטפלים הפרה-רפואיים הפרטיים ובעצם זה הופך להיות שוק תחרותי הרבה יותר משתלם למטפל פרה-רפואי שאומר לעצמו שמה יצא לו אם הוא יעבוד במשרד הבריאות או במרד החינוך.
קארין אלהרר: גם נפתח, ואנחנו צריכים לפתוח, שלא ישתמע אחרת, עוד מסלולים, הם יבואו, יעשו את ההתמחות במשרד הבריאות, בקופות החולים, במשרד החינוך, ומהר מאוד ימצאו את עצמם בשוק הפרטי וכולנו נינזק מכך.
קארין אלהרר: הדברים שנשמעו כאן על ידי המפקחת של משרד החינוך, רך אגב, העובדה שיש ארבעה באזור הדרום מפתיעה אותי לטובה.
קארין אלהרר: אני לא מאמינה שאני אומרת את זה.
קארין אלהרר: אבל גם בתל אביב יש גן תקשורת שאין בו קלינאי תקשורת.
קארין אלהרר: אתה מבין את הסוגיה?
קארין אלהרר: גן שכל ייעודו לטפל בבעיית תקשורת, אין מטפלת בנושא הזה.
קארין אלהרר: דרך אגב, זה מופיע גם על המכונים להתפתחות הילד כאשר אנחנו רואים תהליכים של סגירתם.
קארין אלהרר: מכונים ביחידות להתפתחות הילד מתוך איזושהי הבנה שקופות החולים ייתנו את המענה כאשר אנחנו מבינים שקופות החולים לא נותנות את המענה.
קארין אלהרר: הגיע הזמן להפסיק עם שולחנות עגולים.
קארין אלהרר: יש איזו נטייה לפתור בעיה במדינת ישראל בהקמת ועדה שגם היא תקים ועדה וכך נתגולל.
קארין אלהרר: המטרה היא לקבל החלטות ולהבין שזו בעיה שצריך לתת לה מענה מיידי.
קארין אלהרר: אי אפשר לחכות, לא עוד חצי שנה ולא עוד שנה אלא צריך לעשות מעשה ועכשיו זה הזמן.
מאיר כהן: אני רק אוסיף.
מאיר כהן: הוועדה הזאת תתנהל כך שאחרי כל ישיבה אנחנו הולכים לשבת עם אנשי המל"ג ואנשי משרד הבריאות ואנשי הקופות.
מאיר כהן: כל החומרים של הישיבה נציג להם ונבקש מהם תשובות.
מאיר כהן: אני משער שהם יצטרכו לתת לנו תשובות.
מאיר כהן: חברים, אלה שרוצים לדבר, אנא שילחו לכאן פתק.
מאיר כהן: פנינה אלתר, מפקחת ארצית באגף לחינוך מיוחד.
<פנינה אלתר: אני מפקחת באגף לחינוך מיוחד וממונה בין השאר על מקצועות הבריאות.
<פנינה אלתר: אני רוצה להתייחס לשני דברים שנאמרו כאן, גם לגבי מוסדות ההכשרה וגם לגבי סוגיות נוספות.
מאיר כהן: ותוסיפי פתרון.
<פנינה אלתר: רק התייחסות אופרטיבית.
<פנינה אלתר: לגבי מוסדות להכשרה, אני לא בטוחה שאם יפתח מסלול זה או אחר בבאר שבע, זה יהיה הפתרון.
<פנינה אלתר: אנחנו יודעים שהרף להתקבל למסלולים האלה הוא מאוד מאוד גבוה.
<פנינה אלתר: יבואו אנשים ממרכז הארץ ובסוף הלימודים הם יחזרו בחזרה למרכז הארץ.
<פנינה אלתר: אני חושבת שאם אנחנו לא נשים על השולחן את התיעדוף לתושבי הדרום וגם אולי אפילו סוג של התחייבות לעבוד באזור הדרום, ואני אגיד לכם בכנות, זה לא חייב להיות כך שתהיה אוניברסיטה בבאר שבע.
<פנינה אלתר: לנו היה קשר עם אוניברסיטת אריאל שביחד עם גורמים נוספים מוכנה לתת מלגות לסטודנטים שיתחייבו לעבוד באזור הדרום.
<פנינה אלתר: זאת אומרת, זה לא חייב להיות הקשר הגיאוגרפי כי הקשר הגיאוגרפי הוא לא מספיק חזק, של המוסד להשכלה גבוהה והמקום.
<פנינה אלתר: אני חושבת שצריך להתייחס גם לאיזשהו תעדוף בקבלת האנשים ולתת מלגות, כך שזה יהיה קצת יותר פרקטי כי אחרת אנחנו לא נרוויח זה.
<פנינה אלתר: חשוב לי לציין שאנחנו נמצאים עכשיו בתקופה ארוכה של סדרת פגישות מאוד אינטנסיבית סביב כל הנושאים שחבר הכנסת חנין דיבר עליהם.
<פנינה אלתר: הנושא של נסיעות וביטול זמן, תמריצים והמון דברים.
<פנינה אלתר: אני לא יכולה להבטיח כלום כי מדובר כאן בגורמים רבים גם בתוך המשרד וזה לא תחת כוח אדם בהוראה.
<פנינה אלתר: נתייחס למטפלים באופן קצת אחר.
<פנינה אלתר: עוד הרבה נושאים נוספים.
<פנינה אלתר: חבר הכנסת מנה כאן שלושה אבל יש עוד הרבה אפשרויות לחשוב איך אנחנו יכולים אולי להיטיב ולמשוך את האנשים.
<פנינה אלתר: זה לא פשוט.
מאיר כהן: אני רוצה להתייחס.
מאיר כהן: אין שום ספק שהחלק הראשון של הדברים שלך, צריך באמת לתת ארגז כלים וסל הטבות למטפלים שיבואו.
מאיר כהן: אבל אני חולק על דעתך.
מאיר כהן: אוניברסיטה בבאר שבע שהיא לב לבו של המטרופולין ולא משנה אם מישהו יחלוק על דברי, או יושב אתנו כאן עמרי שהוא הנשיא של מכללת ספיר, אין לי שום ספק שאם יש 12 חבר'ה מדימונה שלומדים קלינאות תקשורת והם לומדים במרכז הארץ, סביר להניח שהם יישארו שם.
מאיר כהן: אני הרמתי טלפונים לתלמידים שלי שלומדים ואמרתי להם, תגידו, אם זה היה בבאר שבע או בדרום, הם אמרו שהם היו לומדים והיו בשמחה נשארים.
מאיר כהן: כמובן שהם יעשו את החישוב הכלכלי אבל כאשר קראתי את דוח הוועדה שבדקה את ההצעה שלך, ראיתי את הטיעון הזה שחוזר ונשנה של אנשים שאומרים, לא, אפשר שילמדו באריאל ויחזרו לדימונה.
מאיר כהן: הסיכוי שילמדו בבאר שבע ויחזרו לדימונה, הוא הרבה יותר גדול מאשר ילמדו בתל אביב ויחזרו לדימונה.
<פנינה אלתר: אמרתי שילמדו בבאר שבע ויתחייבו גם שם.
<פנינה אלתר: זה עניין של תעדוף.
<פנינה אלתר: זאת הכוונה שלי.
<קריאה: שתהיה תכנית מלגות.
מאיר כהן: הדברים האלה שלך נרשמו וזה אחד הפתרונות, לתמרץ אנשים במלגות.
<עמרי ידלין: נשיא מכללת ספיר.
<עמרי ידלין: אני רוצה להתייחס למה שאמרת.
<עמרי ידלין: במכללת ספיר למעלה משני שליש מהסטודנטים הם תושבי הדרום.
<עמרי ידלין: אני רוצה להסביר למה לדעתי מה שאמרת על אפשרות חלופית, ללמוד במרכז ולעודד לבוא דרומה, זה פתרון אפשרי, אני לא מתנגד לו כמובן, אבל אני מציע את האפשרות היותר טובה והיא ללמוד בדרום ואני אסביר למה.
<עמרי ידלין: לדעתי אם זה בבן גוריון או בספיר, מבחינתי זה חלופי.
<עמרי ידלין: אני אשמח שזה יהיה בספיר כמובן.
<עמרי ידלין: כמו שאמרתי, במכללת ספיר שני שליש מהסטודנטים הם תושבי הדרום ולכן הסיכוי שהם יישארו לעבוד בדרום הוא הרבה יותר גבוה.
<עמרי ידלין: גם סטודנטים שבאים אלינו מהמרכז, באים אלינו, מתאהבים באזור, והם תהיה להם תעסוקה באזור, אלה שיש להם תעסוקה באזור, נשארים באזור.
<קריאה: תעסוקה מובטחת.
<עמרי ידלין: מכיוון שבנושא הזה תעסוקה מובטחת, אני חושב שזה בדיוק מה שיקרה.
<עמרי ידלין: אנשים יבואו ללמוד אצלנו, או דרומיים שילמדו אצלנו או מהמרכז והצפון שילמדו אצלנו והם יישארו בדרום.
<עמרי ידלין: דרך אגב, יש לנו גם סטודנטים שבאים מצפון הארץ, כולל מקריית שמונה והיום הם גרים בשדרות.
<עמרי ידלין: אם כן, זו הסיבה הראשונה.
<עמרי ידלין: כלומר, אני חושב שהסיכוי שאנשים שילמדו אצלנו ריפוי בעיסוק, ואנחנו הגשנו למל"ג תכנית לריפוי בעיסוק, ועם בן גוריון יש לנו הסכמה שהם גם יעזרו לנו בזה במידת הצורך, ואני מאמין שבשיתוף פעולה עם בן גוריון נוכל לעשות תכנית מאוד טובה בעניין הזה.
<עמרי ידלין: מעבר לעניין הזה שזה נותן מענה יותר טוב לנושא של ריפוי בעיסוק, אני חושב שזה ראוי שהדרום יעזור לדרום.
<עמרי ידלין: זאת אומרת, כאשר מוקמת מכללה או אוניברסיטה בדרום, זה מחזק את הדרום.
<עמרי ידלין: אם אנחנו נגרום לזה שהדרום יסתמך על לימודים בצפון ובמרכז, זה מחליש את הדרום.
<עמרי ידלין: מה שמחזק את הדרום זה שמביאים – אם נסתכל לרגע על מכללת ספיר, ואותו דבר אפשר לומר על בן גוריון – מה שאוניברסיטת בן גוריון עשתה לבאר שבע, מכללת ספיר עושה לאזור עוטף עזה וזה מה שנקרא מפריח את האזור ומעצים אותו.
מאיר כהן: איזה אשכול ברפואה יש לכם?
מאיר כהן: מה יש לכם מתוך אשכול כזה?
<עמרי ידלין: אין לנו שום דבר ברפואה.
<עמרי ידלין: יש לנו עבודה סוציאלית.
<עמרי ידלין: פיזיותרפיה יש בבן גוריון.
<עמרי ידלין: בנושא הזה של ריפוי בעיסוק, אנחנו הגשנו את התכנית למל"ג בשיתוף פעולה עם עלי נגב שגם הם זקוקים למרפאים בעיסוק כך שזה נראה לי ממש מתבקש.
מאיר כהן: הדס ארנון שרעבי.
<הדס ארנון שרעבי: אני עורכת דין באגף לקידום זכויות באלו"ט.
<הדס ארנון שרעבי: עניין קטן למפקחת של משרד החינוך.
<הדס ארנון שרעבי: אם שמעתי נכון, את אמרת שהיום המומלץ הוא עד מאה תלמידים בבית ספר.
<הדס ארנון שרעבי: ברשותך אני אתקן ואומר שהפרוגרמה של משרד החינוך קובעת בין שישים לשמונים לחומרה תלמידים בתוך בית ספר ייעודי ולא מאה.
<הדס ארנון שרעבי: מאה זה כבר מצב מאוד מאוד לא תקין.
<קריאה: היא אמרה 120.
<הדס ארנון שרעבי: 120, אלה שני בתי ספר.
<נורית אלעזרי: המספר האופטימלי הוא שישים-שבעים אבל אנחנו יכולים לקלוט עד מאה ילדים בבית ספר.
<הדס ארנון שרעבי: אני מסכימה עם דבריה של חברת הכנסת קארין אלהרר ואני אומרת תודה לוועדה.
<הדס ארנון שרעבי: הנושא החשוב הזה נדון כבר בהרבה ועדות והרבה פעמים ואפילו אלו"ט עשתה שולחנות עגולים עם משרד הבריאות אבל לצערנו עד היום לא קרה הרבה.
<הדס ארנון שרעבי: באספקט של הילדים אי אפשר להפריז בחשיבות של טיפול אינטנסיבי לילדים ויש כאן אימא שיכולה לספר, אם יורשה לי לומר, על ילד שהיה גולם לדבריה והפך לפרח, לילד מתפקד.
<הדס ארנון שרעבי: אני אשמח שהיא תספר לכם בכמה משפטים על ההצלחה ועל החשיבות של הטיפול הזה.
<הדס ארנון שרעבי: דוח המבקר סוקר פתרונות נפלאים ואופרטיביים כמו בניית תכנית כוח אדם ארוכת טווח למקצועות הפרה-רפואיים, קביעת תכנים, פתיחת חוגים, הרחבת ההיצע להכשרות הקליניות.
מאיר כהן: הבעיה הגדולה היא שאף אחד מאלה שהדוח כוון אליהם לא לקח את הדוח והפך אותו לתכנית עבודה שלו.
<הדס ארנון שרעבי: בדיוק.
<הדס ארנון שרעבי: מעולה.
<הדס ארנון שרעבי: תודה רבה.
<הדס ארנון שרעבי: בדיוק זה מה שרציתי לומר.
<הדס ארנון שרעבי: אני מסכימה עם כל מילה.
מאיר כהן: זה התפקיד של הוועדה.
מאיר כהן: לקחת את הדוח הזה וכל יום ללכת ולומר זאת תכנית העבודה שלנו.
<הדס ארנון שרעבי: זה בדיוק היה המשפט המסכם.
<הדס ארנון שרעבי: אני מאוד מאוד מקווה שבסוף דיוני הוועדה החשובה הזאת, שאנחנו שוב מודים עליה, נצא עם תוצאות אופרטיביות בשביל הילדים עבורם זה בין לחיות חיים בתוך החברה לבין לחיות חיים מבודדים.
<הדס ארנון שרעבי: היא תוכל לספר לנו בשני משפטים?
מאיר כהן: אחר כך אני אתן לה.
מאיר כהן: עורכת הדין נעמה דהן.
מאיר כהן: בשתי דקות ספרי לנו על השולחן העגול שלכם ומה התקדם.
<נעמה דהן: אני מקרן מיראז' שפועלת לפיתוח הנגב, תושבת נגב, מורעלת נגב וממש לא מרגישה חצר אחורית של מדינת ישראל למעט בתחום הבריאות.
<נעמה דהן: פשוט ביזיון אחד שלם.
<נעמה דהן: חמש שנים שאנחנו עושים ביחד עם החבר'ה הנהדרים בבן גוריון את מה שנקרא ועדה לשוויון הבריאות במצפה רמון ואחד הנושאים שטיפלנו בהם הפעם היה ילדים וכל נושא הפרה-רפואי.
<נעמה דהן: פשוט נתונים מכאיבים וכואבים שאסור לנו שיהיו.
<נעמה דהן: כאשר מדברים על דיני נפשות, זה דיני נפשות.
<נעמה דהן: קודם כל תודה למאיר על כל מה שהוא עשה גם כראש עיר.
<נעמה דהן: כראש עיר הקמנו ביחד את המרכז הרפואי במיון שהתנגדו לו כל קופות החולים ובית החולים הכי גדול שהיום הוא מהווה מודל.
מאיר כהן: והתנגדה האוניברסיטה.
<נעמה דהן: נכון.
<נעמה דהן: היום זה מהווה מודל.
<נעמה דהן: למה אני שמחה ולמה אני שמחה להגיע לכאן, כי יושב כאן מאיר.
<נעמה דהן: אי אפשר לתת יותר פלסטרים קטנים של פה עשרים, פה גננת, אלא חייבים ללכת בגדול.
<נעמה דהן: אלה פתרונות גדולים מאוד כי המערכת כפי שהיא כיום, היא לא מתפקדת.
<נעמה דהן: אני רק אציין דוגמה קטנה ובזה אני אסיים.
<נעמה דהן: בהמשך למה שאמרה חברת הכנסת קארין אלהרר.
<נעמה דהן: זה לא רק שלא מתמרצים אלא זה גם תמרוץ שלילי, ואני אתן לכם דוגמה.
<נעמה דהן: ברשות לפיתוח הנגב בדקו כמה קלינאי תקשורת פרטיים יש.
<נעמה דהן: 160 במספר.
<נעמה דהן: למה הם לא עובדים עם קופות החולים?
<נעמה דהן: קופות החולים מוכנים לשלם להם 120 שקלים אבל אם הם עובדים באופן פרטי, הם מקבלים 170 שקלים.
<נעמה דהן: מכיוון שיש עיכוב של ארבעה חודשים והם מחויבים לקבל בחזרה כארבעים אחוזים, מה שקורה זה שזה פוגע בהורים כי הם משלמים יותר וההשתתפות העצמית היא גבוהה יותר.
<נעמה דהן: אף אחד לא ממש משנה לו אבל צריכה לקום קול צעקה עם פתרונות גדולים ומשמעותיים של שינוי.
<נעמה דהן: כל הדברים המכאיבים האלה בכל תחום שנראה, יש פער מטורף.
<נעמה דהן: לא יכול להיות מצב שכל פעם ניתן פלסטר.
<נעמה דהן: לכן אני שמחה ואני גם אשמח, וכאן צריך לגייס כוח עם כל ראשי הרשויות שכבר הבינו שהבריאות היא לא משהו שיכול להתחבא.
<נעמה דהן: כמו שהם לוקחים אחריות על החינוך, הם חייבים לקחת אחריות על הבריאות כי אנשים מתים להם יותר בערים ובמועצות.
מאיר כהן: את הפגישה הבאה נקיים מחוץ לכנסת ואתם תובילו פגישה עם חברי הכנסת של הוועדה , עם מי שירצה להיות, יחד עם ראשי הערים.
<נעמה דהן: בדיוק.
<נעמה דהן: הם חייבים להיות.
<נעמה דהן: הם כוח פוליטי.
מאיר כהן: פורום ראשי הרשויות.
<נעמה דהן: צריך להיות שינוי פוליטי משמעותי.
<צבי רייסמן: הם יגידו שבעים-שלושים.
<נעמה דהן: לא, הם לא יגידו.
<נעמה דהן: אנחנו לא יכולים לקבל שהקופה מתחבאת מאחורי המשרד והמשרד מתחבא מאחורי הקופות.
מאיר כהן: צביקה, לא נשיג שום דבר אם נריב עם כולם.
מאיר כהן: ראשי הרשויות, יש להם המון כוח.
מאיר כהן: ראשי הרשויות היום, כמו שראש רשות יודע שהוא אחראי לחינוך ואין שום ראש רשות שייבחר אם החינוך אצלו הוא לא טוב, ואתה יודע את זה, כך היום ראש רשות מתחיל לאט לאט לחלחל אצלו שהבריאות גם היא באחריות שלו.
מאיר כהן: אין מה לעשות.
מאיר כהן: לכן אנחנו רוצים אותם סביב השולחן, גם אם חלקם יגידו לא, אבל אני מאמין שיש להם המון כוח.
מאיר כהן: זאת גם שאלה פוליטית, לצערי.
מאיר כהן: סוזנה מרדכי, מנהלת תחום פיזיותרפיה, מחוז דרום, קופת חולים מאוחדת, בבקשה.
<סוזנה מרדכי: אני מנהלת את תחום הפיזיותרפיה ואחראית על תחום השיקום, המקצועות הפרה-רפואיים, מקצועות הבריאות, בקופת חולים מאוחדת.
מאיר כהן: את יכולה להגיד לנו תעריפים?
<סוזנה מרדכי: אני יכולה להגיד את התעריפים אבל יש לי כבוד לנוכחים.
<סוזנה מרדכי: התעריפים כל כך נמוכים.
<סוזנה מרדכי: אלה התעריפים שמשולמים בכל הקופות ובכל המוסדות.
<סוזנה מרדכי: זו אחת הסיבות, וחברת הכנסת קארין אלהרר ציינה את זה, שגם כאשר מוסיפים כיתות לימוד, וצריך להוסיף כיתות לימוד, צריך להבין שמשהו צריך לקרות עם אותם תעריפים.
מאיר כהן: אתם, מאוחדת, רוצים לתת טיפול מיטבי למבוטחים שלכם.
מאיר כהן: אתם צריכים לשבת ולומר שהתעריף הזה לא מביא לכם את אנשי המקצוע, אתם רוצים לשנותך ולהעלות את התעריף.
מאיר כהן: אתם יודעים להגיד את זה?
מאיר כהן: או לפזול שמאלה וימינה ולומר שהם משלמים נמוך, אז גם אנחנו נשלם נמוך.
<סוזנה מרדכי: אנחנו אומרים דבר מאוד פשוט.
<סוזנה מרדכי: המדינה ידעה לפתור את הנושא של הרופאים על ידי מענקים לרופאים בפריפריה והמדינה צריכה לעשות מהלך דומה גם עם מקצועות הבריאות, ללכת בהחלט לאותו מהלך ובאותו כיוון.
<סוזנה מרדכי: אין לי ספק שכאשר יתקצבו אחרת, יהיו אנשים שירצו להישאר בדרום, בני הדרום, בני המרכז שירצו לעבור לדרום.
<סוזנה מרדכי: הארץ היא קטנה בסך הכול והכל מתנקז במרכז משום שהרפואה הפרטית במרכז היא כל כך חזקה.
מאיר כהן: סליחה אני מפריע לך אבל האם בתקצוב הקפיטציה – ותענו לי גם אנשי משרד הבריאות – משרד הבריאות הוא זה שקובע את התעריף שאת תשלמי לקלינאי תקשורת?
מאיר כהן: אני יודע מה התשובה.
מאיר כהן: לכן יש קצת היתממות בתגובות של הקופות, לבוא ולומר שאם ישנו את התקציב.
מאיר כהן: התקציב הוא אצלכם.
מאיר כהן: נעמה דהן הלכה אבל אני תמיד מספר את הסיפור הזה.
מאיר כהן: עמרי, גם לך סיפרתי.