GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מור הרפז: הציפייה אולי שיצרו איתנו קשר ולפעמים יש חבר או חברה.
<מור הרפז: אנחנו לא יכולים לערוב אבל אני אגיד שאין פה שום דבר שהוא לא חוקי.
<מור הרפז: יש פה דברים שהם, נראה לי, לא ראויים ואני חושבת שהרבה מהצעירים שלנו חזרו ואמרו את הדבר הזה: שיש הבדל של שמיים וארץ ברגע שהצעירים האלה מלווים על ידי גורם מבוגר, על ידינו, וכשהם לא.
<מור הרפז: וכשהם לא הם פשוט מתייחסים אליהם רוב הפעמים בצורה שהיא מזלזלת, בצורה שהיא מחפירה וגם בצורה שהיא לא מנסה לקדם איזה עזרה או מענה עבורם.
<הדס גול: אני חושבת שהדוגמאות שנאמרו פה זה דוגמאות אולי למתקדמים.
<הדס גול: לצפות לקשר כזה מהמשטרה זה יהיה מהמם אבל אני חושבת שהבעיות שלנו מתחילות עוד הרבה הרבה קודם.
<הדס גול: אני יכולה לתת דוגמאות מהשטח על צעירות שבגלל שיודעים שהן נמצאות בשלטר או בגלל שהם יודעים שהן שורדות את הרחוב באמצעות זנות מתעלמים לחלוטין מתלונות שהן מגישות על פגיעות מיניות, להיפך, מאשימים אותן בפגיעות שהן עוברות.
<הדס גול: יש לנו צעירה שאפילו לא היא, אזרח שהיה ברחוב וראה גברים מושכים אותה בצורה מאוד מאוד אלימה אחרי אונס מאוד מאוד קשה שהיא עברה, אזרח הגיש את התלונה, הזמין משטרה, אפילו לא היא הגישה את התלונה.
<הדס גול: וכשהיא הגיעה לתחנת המשטרה בגלל שאחד מהגברים האלה היה קטין רצו להאשים אותה בבעילת קטין.
<הדס גול: וכל הזמן שנאמר לה שבגלל שהיא עוסקת בזנות, בגלל שהיא חיה בשלטר, זה דברים שהם גם נאמרים להם בפנים, זה לא איזה משהו שמתחת לפני השטח ובגלל זה הרבה מאוד צעירות בכלל לא רוצות ללכת להגיש תלונה.
<הדס גול: אני יכולה לתת דוגמה נוספת שקשורה באמת לחסרי בית.
<הדס גול: היה לנו צעיר בגלגל שישן בזולה, כל החפצים שלו היו שם.
<הדס גול: הגיעה המשטרה לעשות חיפוש, עשו חיפוש, לא מצאו עליו שום דבר אבל בצורה מאוד אלימה הכריחו אותו ללכת משם.
<הדס גול: וכשהוא אמר להם, תשמעו, אין לי לאן ללכת, אין לי איפה להיות, זה המקום שלי לישון, פה החפצים שלי נמצאים, גם אם אני אלך אני אחזור אחר כך, הם פשוט הוציאו גז מדמיע וריססו את כל הדברים שלו, את כל המזרון, את כל הכרית, את כל השמיכה כדי שלא יהיה לו לאן לחזור.
<הדס גול: זה נראה לי דוגמאות שהן יותר ביום יום של הצעירים והצעירות שלנו.
<הדס גול: השפלות שהם עוברים, שלא לדבר על אלימות ושימוש בכוח מופרז ובלתי הגיוני בעליל למה שקורה שם.
<הדס גול: דוגמאות שאנחנו לפעמים רואות בעיניים שלנו.
מירב בן ארי: יגאל מהחוט המשולש אתה רוצה להתייחס?
<יגאל גולדשטיין: אני אזכיר בדיון הקודם שבחוט המשולש השלמנו את הנושא של המכרז של ההוסטלים לצעירים ופותחים שתי דירות מעבר בהמשך בשבוע הבא, לבוגרי ההוסטלים ולצעירים מבחוץ.
<יגאל גולדשטיין: בנושא של השיטור אני דווקא רציתי להתייחס להתייחסות של השוטרים במקומות טיפוליים.
<יגאל גולדשטיין: אצלנו יש ארועים, זה לא קורה הרבה, אבל זה קורה לפחות אחת לחודש שאנחנו נאלצים להזמין משטרה למקום, זה צד אחד, שמשטרה מגיעה אלינו, אני מדבר על מרחב פתוח במרכז העיר, השנה ראינו למעלה מ-800 ילדים, מתוך ה-800 ילדים יש אחדים שנדרש טיפול משטרתי.
<יגאל גולדשטיין: מה שאנחנו בנינו, זה אני אומר כהמלצה של צד אחד, זה בעצם קשר עם שוטרים שכבר מכירים את המקום, הם יודעים לאן הם מגיעים.
<יגאל גולדשטיין: כי המטרה היא ששוטרים לא יגיעו למקום טיפולי.
<יגאל גולדשטיין: אני אתן את הדוגמה השנייה, יש שוטרים שמגיעים לחפש ילדים שברחו מהבית וכו'.
<יגאל גולדשטיין: הם לא יכולים להכנס למקום, לפי החוק הם לא יכולים להכנס למקום, הם צריכים צו חיפוש ייעודי ואין להם את זה אף פעם.
<יגאל גולדשטיין: הם באים כי הם יודעים שהילדים מסתובבים בחוט המשולש.
<יגאל גולדשטיין: צריך צד אחד של להסביר לשוטרים מה זה מקום טיפולי, לתת איזשהי הנחיה לפחות לשוטרים שבמקרה שלנו עובדים במרכז העיר.
<יגאל גולדשטיין: מצד שני מה שאנחנו יצרנו, יזמנו את זה ויצרנו קשר טלפוני עם שוטרים שיודעים בדיוק מה זה המקום ואז גם ההתייחסות שלהם היא אחרת כי הרבה פעמים יש אירועים של אלימות שאתה חייב את השוטרים במיידי והם לא נענים אלינו אז אני אומר זה כבר הצד של הפתרון.
<יגאל גולדשטיין: אני אומר לגופים אם יש להם מקומות טיפוליים ליצור קשר עם שוטר ייעודי ואז הם יודעים לאן הם מגיעים ונותנים מענה יותר נכון.
<רעות גיא: שמת לב לתחלופה של השוטרים?
<יגאל גולדשטיין: זאת בעיה, זה אומר שצריך להיות - - -
<רעות גיא: כי עד שאנחנו גומרים את הסבב של ההכשרה הם כבר פשוט מתחלפים.
<יגאל גולדשטיין: אז זהו אז אם יהיה שיתוף פעולה גם שלהם מהמקום הזה, הם צריכים להכיר את המקומות, הם צריכים לדעת לאן הם באים ואז ההתייחסות גם תהיה אחרת.
<קריאה: אבל אמרה נציגת המשטרה שאין להם נוהל.
מירב בן ארי: הלית, מבית השאנטי, את רוצה להתייחס?
<הלית לוי: לגבי מה שנאמר מהחוט המשולש גם בבית השאנטי בתל אביב אנחנו הרבה פעמים מוצאים את עצמנו בשתי סיטואציות: הראשונה שאנחנו נאלצים להזמין משטרה אלינו בגלל איזשהי סיטואציה והשנייה שמחפשים אצלנו ילדים.
<הלית לוי: לצערי הרב זה יותר מדיי פרסונלי.
<הלית לוי: כלומר, אם יש תקשורת ישירה מול שוטר ספציפי שמכיר את המקום ומכיר אותנו ומכיר את הרגישויות שנדרשות בבית השאנטי אז זה עובד.
<הלית לוי: אבל מספיק שאותו שוטר לא נמצא במשמרת באותו רגע ואז ההתנהלות תהיה שונה לחלוטין.
<הלית לוי: עיקר הקשיים זה באמת מול כניסה שלהם לבית, על כל המשתמע מזה, עם הקשר, עם הנשק, זה דברים שמפעילים טריגרים מיידיים אצל הילדים וזה גם הופך אותנו, אנשי הצוות, הרבה מאוד פעמים לאיזשהי סיטואציה שאנחנו צריכים להתעמת כמעט עם השוטרים לגבי הכניסה שלהם לבית.
מירב בן ארי: אבל יגאל אומר שבלי צו חיפש ושאין להם בדרך כלל הם לא יכולים להכנס.
<יגאל גולדשטיין: אבל אם המדריכים שנמצאים באותו רגע לא יודעים את זה ובמקרה מדריך חדש והשוטר הוא טיפה יותר אגרסיבי - - -
<הדס גול: אפשר גם להוסיף שאם יודעים את זה לי קרה כמה פעמים שהיו אירועים ששוטרים רצו להכנס לשלטר וכשאמרתי להם שהם לא יכולים להכנס בלי צו הם הזמינו כבאית להוריד לי את הדלת של השלטר.
<הלית לוי: זהו, זה מייצר דרמה יותר גדולה והדבר הנוסף מנגד שדווקא קרה לנו לא מזמן זה כשהזמנו משטרה שהיה הורה אלים שבא בכוח למשוך ילדה, את הבת שלו למעשה, קטינה, מבית השאנטי.
<הלית לוי: השוטרים שהגיעו לא היו מודעים לסיטואציה הרגישה ומבחינתם הם היו מחוייבים לחוק שאומר- - - באותו רגע הילדה הייתה בהסכמה בבית השאנטי, מבחינתם היה להם ברור שהילדה צריכה לחזור עם אבא שלה.
<הלית לוי: לא משנה מה נאמר להם.
<הלית לוי: בסופו של דבר מצאנו - - - היא ברחה אז זה לא יכול היה לקרות.
<הלית לוי: כלומר, התחושה היא שזה יותר מדיי פרסונלי ופחות מדיי ברמה של מדיניות ברורה ונהלים ברורים איך להתנהל מול מקומות טיפוליים.
מירב בן ארי: חברת הכנסת קארין אלהרר את רוצה להתייחס, בבקשה.
קארין אלהרר: תודה רבה גברתי היושבת ראש ואני כמובן מצטרפת לברכות ומוסיפה גם משל עצמי על הטיפול שלך בנושא הזה.
קארין אלהרר: זה לא סוד שהנושא הזה מאוד יקר ללבי גם כן ונשתף פעולה כדי להעביר חקיקה בנושא.
קארין אלהרר: אני רוצה להתייחס ספציפית לעניין המשטרתי ולהתחיל ולשאול את נציגת המשטרה האם יש איזשהן הנחיות מיוחדות או איזשהו נוהל להתנהלות מיוחדת כשמדובר בחסרי בית.
קארין אלהרר: אני אומר, יש את העיקרון הזה שאי אפשר לגזור על ציבור גזירה שהוא לא יוכל לעמוד בה.
קארין אלהרר: דהיינו, אי אפשר להפעיל את אותם כללים על אנשים שהם לא נמצאים בעמדה שווה.
קארין אלהרר: ומדובר פה באוכלוסייה עם מאפיינים מיוחדים שהם נגזרו עליהם, זה לא רצון וזה לא שאנחנו באים ואומרים, תראו, במצבים מסויימים החוק לא שווה.
קארין אלהרר: החוק צריך להיות שווה לכולם אבל הוא צריך להיות שווה רק במקום שיש מאפיינים שווים.
קארין אלהרר: ואם אנחנו מדברים על המאפיינים האלה, בטח המקומות הטיפוליים שבהם צריך להתייחס בצורה מתאימה לאופי המקום, בטח אל הסיפורים, אני חייבת לומר שאני מזועזעת מהסיפורים שנשמעו כאן כי המטרה בעיניי של משטרת ישראל כגורם אכיפת החוק היא קודם כל גם להיות גורם שמסייע בטיפול.
קארין אלהרר: הטיפול באוכלוסייה הזאת חייב להיות מערכתי, הוא לא יכול להיות טיפול רק של משרד הרווחה.
קארין אלהרר: הם אנשים.
קארין אלהרר: לאנשים צריך להיות מענה מכל משרדי הממשלה: בריאות, רווחה, חינוך, דיור וכל מה שמגיע לאזרח אחר.
קארין אלהרר: ולכן, אתם בסופו של דבר נמצאים בשטח, משטרת ישראל נמצאת בשטח והיא רואה מצבים שיכול להיות שדווקא המשרד הממשלתי האחר שאמור לתת לו מענה לא יודע עליהם.
קארין אלהרר: אז אני לא רק שהייתי מצפה שתנהגו בהם אחרת מבחינת אכיפת החוק אלא הייתי מצפה שאתם תדווחו גם לעמותה או תדווחו למשרד הרווחה או תבואו ותגידו, תשמעו, יש פה עניין, שמישהו יבוא לעזור.
קארין אלהרר: חלילה לא להתנהל בצורה כזאת שבחור שנאנס, להתייחס אליו בצורה כזאת באמת זה מזעזע, זה לא מתאים, ואני הייתי מצפה לכל הפחות לאיך נוהל, איך אמורים להתנהל מול אדם חסר דירה.
<איילה חקלאי: אני דווקא רוצה לציין את זה שיש מערך כוננות עירוני אצלנו דרך מצבי חירום 106 ודרך כוננים שלנו של קידום נוער וצעירים ובאופן כמעט קבוע אין שבוע שבאמצע הלילה בו או משהו בסגנון אני לא מקבלת שיחה או אחד מהכוננים שלי לא מקבל שיחה מאיזשהו שוטר או תחנת משטרה, בדרך כלל נווה יעקב או מרכז העיר, מצאנו, ראינו, צעיר, צעירה, חסרי בית, מה לעשות איתם.
<איילה חקלאי: וזה באמת פרסונלי, אין הנחיות, אבל אני חושבת שלפחות במרחב ירושלים כאשר נתקלים במישהו לא מוכר, אני לא יודעת לדבר לגבי אותם פנים מוכרות, אבל לא מוכר, יש בהחלט מקום לפנות והמשטרה פונה ומקבלים כן או לא מענים.
<איילה חקלאי: זאת אומרת אם זה שלטר ללילה או הלנת חירום וכל ההצעות - - -
מירב בן ארי: אני אגיד לך מה, העניין של הגיבוש נוהל לטיפול בצעירים חסרי בית הוא לא זה שנמצא ברחוב.
מירב בן ארי: אני יודעת גם בתל אביב יש יחידה נהדרת, מתקשרים, באמת אני אישית פעמיים התקשרתי בלי להגיד כלום רק שלום מדברת מירב, ראיתי, כזה ובאמת ענו, טיפלו, שלחו לי הודעה אחרי זה, אמרו לי טיפלנו.
מירב בן ארי: העניין הוא מהכניסה לבתים, לדירות, לדיוריות, להוסטלים, לשלטרים.
מירב בן ארי: כי המדריך שמקבל אותם הוא לא אמור לדעת את כל הכללים אבל השוטר צריך לדעת, זה התפקיד שלו - - -
<קריאה: גם השוטר וגם - - - לא יודע מספיק.
מירב בן ארי: נכון, אז אני אומרת - - -
<קריאה: מאוד ברור שאנחנו לא מכניסים אותם לשלטר - - -
מירב בן ארי: נכון, מהכניסה לשלטר, מההתערבות, מהנקודה שהיא ציינה כאן על העניין שאם עוצרים צעיר והוא במקום להגיד תתקשרו לאמא שלי אלא אומר תתקשרו למדריכה של מעלם אז זה צריך להדליק נורה אדומה.
מירב בן ארי: ואם הוא אומר, אני נמצא בהוסטל או בשלטר של אותות או בדירה בחוץ אז אתה מבין שאין אבא ואמא.
מירב בן ארי: לכן אני רוצה קודם כל את ההתייחסות שלך.
מירב בן ארי: אני כמובן אוציא ואפנה גם לשר וגם למנכ"ל אבל אני חושבת שצריך להיות נוהל, בטח באיזורים שהם איזורי חיכוך שהם כבר יודעים, שזה לא משנה עכשיו איזה שוטר יהיה, יהיה לו תלוי בתחנת משטרה איך מתמודדים.
מירב בן ארי: זה לא שאני צריכה עכשיו בכל 257 מהרשויות אבל אני צריכה ברשויות הגדולות את אותה יחידה שמטפלת שתדע.
מירב בן ארי: אני לא צריכה שהוא יתן לו טיפול סוציאלי עכשיו.
מירב בן ארי: אבל אני צריכה שהוא יידע מה בסמכות שלו, מה לא בסמכות שלו ואיך מתעסקים עם אותו צעיר או אותה צעירה שבמקום להגיד תתקשרו לאמא שלי היא אומרת תתקשרו למדריכה שלי.
מירב בן ארי: כי פה כבר אם אני במקום שוטר כבר נדלקת לי נורה אדומה - אוקיי, אולי צריך טיפול אחר כאן.
מירב בן ארי: אני מניחה שאין לך את התשובות בשבילי.
<מיטל אברהמי: התשובה היא שאני לא מכירה נוהל כזה אבל כמו שכן אמרתי קודם ואני אומרת לך עוד פעם, חברת הכנסת, אנחנו כן מפנים לטיפול רווחתי.
<מיטל אברהמי: זאת אומרת - - -
מירב בן ארי: כן, אני לא שם, אני לא בטיפול הסוציאלי שתפני.
מירב בן ארי: אני בהתנהלות שלך כשנכנס שוטר למתחמים של צעירים חסרי בית, כשנכנס שוטר להתערבות פתאום בתוך השלטר עצמו וברחוב.
<רעות גיא: להיפך, ברחוב הם הרבה יותר חשופים כי במקומות עדיין עוד יש אנשי צוות שהם איזשהי חומת מגן.
<רעות גיא: אבל עיקר התלונות ועיקר העדויות המזעזעות, ועוד לא שמענו אפילו את קצה הקרחון על איך מעירים אותם בבוקר.
<רעות גיא: ואני גם אגיד, זה לא שהם טלית שכולה תכלת, הם ישנים נגיד במקומות ציבוריים או פרטיים שאסור להם לישון בהם, עדיין זה לא אומר שצריך להעיר אותם בשש בבוקר בבעיטות, וזה מה שקורה, וזה לא צעיר אחד ולא שניים.
<רעות גיא: אז עיקר האלימות שהם סופגים היא ברחוב, אני חייבת להגיד את זה, זה נהייה פה רושם כאילו זה במסגרות.
מירב בן ארי: אני ממש לא אומרת שזה הרושם, אמרתי שזה גם וגם.
<יהודית גבאי: אני יכולה לומר רגע לגבי נהלים שבעבר אני יכולה לומר שגם לגבי מקומות טיפוליים אני זוכרת שאצלנו היה אירוע אחד בשירות הטיפולי של נוער וצעירים, שלנו ברשות בעיריית ירושלים, היה איזשהו אירוע שנכנסו שוטרים לממש איזשהו צו, היה על זה סערה מאוד מאוד גדולה ומאז יש נוהל מאוד ברור במשטרה מול הרשות אצלנו, עיריית ירושלים, שלא נכנסים שוטרים למסגרות טיפוליות, זה נוהל מאוד מוקפד, לא נכנסים.
<אלון ברמי: אנחנו מאוד מקפידים - - -
<קריאה: אם הם נכנסים אז?
מירב בן ארי: שנייה רגע - - -
<יהודית גבאי: הם לא נכנסים.
<יהודית גבאי: זה משהו שלא היה ונבנה.
<קריאה: ואם הם נכנסים?
<קריאה: מה הם עוברים על החוק?
<יהודית גבאי: זה נוהל אוקיי.
מירב בן ארי: שנייה, שאלתי גם אלון מאותות.
<אלון ברמי: אנחנו מאוד מקפידים.
<אלון ברמי: אני אחלק את זה.
<אלון ברמי: למשטרה יש פחות - - - אני לא יודע להגיד על הרחוב, אני חושב שעלם יודעים להגיד הרבה יותר טוב מאתנו אבל בתוך המסגרות עצמן אנחנו גם מקפידים.
<אלון ברמי: עבודה עם נוער, נקח את הקורות גג כי הן יותר משחקות על הרחוב וכדומה, אז שם כשיש צורך בהתערבות שאנחנו מזמינים אז במידה ומגיעים שוטרים כחולים במדים זה קטסטרופה, זה קשה, הם לא מבינים את השפה, לא יודעים במה מדובר, איך להתערב, מה לעשות נכון.
<אלון ברמי: אנחנו לומדים עם הזמן לטפל או לבקש יותר את ההתערבות של החוקרי נוער.
<אלון ברמי: אבל אני לא יכול להגיד שנכנסים לנו בכוח ולא - - -
מירב בן ארי: לא זה לא מה - - - אנחנו דיברנו בעיקר על ההתנהלות ברחוב מול הצעירים ודיברנו על העניין שהם מגיעים.
מירב בן ארי: אבל רוב הנושא הוא בעצם איך צריך להתמודד אותו שוטר מול צעיר חסר בית.
מירב בן ארי: כמו מה שהיא דיברה כאן על שחרור ממעצר או שחרור בערבות או התנהלות אחרת, כן.
<רעות גיא: אגב, רק לגבי הסיפור של מ', זה נורא נבלע בסיפור שלה, אבל הסיפור הזה של פינוי חסרי בית מהרחוב לרחוב בעצם יש לזה תקדים נגד עיריית תל אביב שיצאה פסיקה על הדבר הזה שאסור לפנות חסר בית מהרחוב כי אין לאן לפנות אותו.
<רעות גיא: בעצם רק מזיזים אותם מרחוב לרחוב.
<רעות גיא: אז אם נגיד היה נוהל כזה שבעצם אומר, אם מישהו חסר בית ואין לאן לפנות אותו אז אתה לא מזיז אותו מרחוב אחד לשני זה היה יכול לפחות לתת להם איזהו כוח או איזשהי סמכות לעשות משהו בנדון.
<מיטל אברהמי: אני רק רוצה לומר שהמדיניות של מחלקת נוער במשטרה בשנים האחרונות היא מדיניות של מניעה והסברה.
<מיטל אברהמי: בשנים האחרונות יש קציני מניעה והסברה בכל מחוז ואני יודעת, לפחות בבאר שבע לדוגמה, שנכנסו לבית כזה ועשו תכנית מניעה לבני נוער - - -
מירב בן ארי: אז הנה אני אומרת לך - - -
<קריאה: בדיוק חשבנו פה על רעיון כמו שיש עם הנוער, בנוער הם באמת מאוד מומחים, לעשות אולי משהו עם צעירים - - -
<לינור שמני מולרו: - - - עבודה מאוד מאוד יפה עם נוער בירושלים.
<מיטל אברהמי: יש תכניות מניעה מטעם המשטרה להמון מסגרות של בני נוער ואני יודעת ש- - -
מירב בן ארי: אנחנו פונים אל שר ומנכ"ל לגבי גיבוש של נהלים ברורים: 1) מהטיפול ברחוב.
מירב בן ארי: 2) מהטיפול אחרי מעצר.
מירב בן ארי: 3) הטיפול מול המסגרות עצמן, אם זה כשהמשטרה מזמינה או כשהמשטרה מגיעה מיוזמתה.
מירב בן ארי: יש כאן שלושה דברים עיקריים בעיניי.
מירב בן ארי: הנושא הזה של טיפול בצעירים חסרי בית הוא נושא שהתפתח ביתר עצימות בשנים האחרונות ואיתם מגיעים הטיפול, מבניית מסגרות הוליסטיות מתאימות לאוכלוסייה עד לשיתוף אותם כוחות השיטור שנתקלים בהם.
מירב בן ארי: אם פעם היינו נתקלים רק בדרי רחוב שצריך להעביר אותם כמו שאת - - - עכשיו כשפוגשים צעיר כזה יכול להיות שצריך לתת לו טיפול אחר כדי שבאמת ניתן יהיה לטפל בו כי זו המטרה של כל השולחן הזה פה.
מירב בן ארי: המטרה היא לתת להם טיפול.
מירב בן ארי: אני לא רוצה שהוא יהיה עובד סוציאלי, לא ציפיתי מזה, אבל אני כן רוצה שהוא יידע א' - למי להפנות ו-ב' - מה הגבולות שלו.
מירב בן ארי: כי בסוף יש כבר מסגרות שעושות ויש מסגרות שמטפלות.
מירב בן ארי: ואני חושבת שאם הייתי שוטרת והייתי פוגשת צעירה והיא הייתה אומרת לי, תשמעי, אין לי קשר עם הבית אבל יש לי מדריכה נחמדה שמכירה אותי ויכולה לספר לך עליי אז זה מה שהייתי עושה.
מירב בן ארי: אבל יכול להיות שהשוטר או השוטרת בכלל לא נמצאים שם.
מירב בן ארי: לכן אנחנו נפנה אל השר והמנכ"ל, נבקש ממנו.
מירב בן ארי: את יכולה, ראיתי שרשמת, אז כבר להעביר אצלך למי שרלוונטי.
מירב בן ארי: אנחנו גם אצלנו נוציא פנייה, גם מכאן, אנחנו רוצים לקבל איזשהי תכנית מסויימת.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה מאוד פשוט, הם גם דיברו כאן.
מירב בן ארי: זה פשוט וזה קל ליישום וזה יקל גם על האוכלוסייה שמתמודדת אבל בעיקר יעזור לנו להיות חלק מהפתרון הזה של צעירים חסרי בית.
מירב בן ארי: כי אני מרגישה שאנחנו בשנים האחרונות מתקדמים וכל פעם זה עוד צעד קטן ועוד צעד קטן, נכון זה לא מושלם, יש עוד מלא דברים לתקן ולשפר בנושא הזה אבל אנחנו כל פעם מתקדמים - - -
<<ר': > אני יכולה לשאול משהו?
מירב בן ארי: כן, אני בדיוק מסכמת ומסיימת אבל אם חשוב לך להעיר משהו, את יודעת שאת אורחת פה.
<<ר': > גם אני חוויתי הרבה דברים מהמשטרה אבל חיכיתי שיהיה פה מישהו, גורם משטרה - - - השמות שלהם, אבל גורם גדול שיש לו שיניים, שהוא בכיר, שהוא - - -
מירב בן ארי: אבל בשביל זה אנחנו פה.
מירב בן ארי: את לא צריכה לראות אותו פיזית יושב כאן - - -
<<ר': > בא לי לדבר מולו.
מירב בן ארי: אוקיי, אז קודם כל אני מבטיחה לך ר' שכשאנחנו נעשה פגישה בנושא, ואנחנו נעשה - - -
<רעות גיא: היא העבירה את ביקור שר הרווחה אז קשה לה - - -
מירב בן ארי: דווקא קטן עליה כבר לשבת מול משטרה.
<רעות גיא: קשה לה לרדת ברמה, לעם.
מירב בן ארי: אז אנחנו נזמין אותך לפגישה, אנחנו נקיים פגישה עם האנשים הרלוונטיים אחרי שנפנה אליהם.
מירב בן ארי: בדרך כלל אנחנו יושבים בפגישה כדי לשבת על נוהל ואני מבטיחה לך שאת תבואי גם, בסדר?
<ר': בסדר.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר שהוועדה אמנם הייתה בהפסקה אבל היא תחזור.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד, הנושא הזה של טיפול של כוחות המשטרה, המשרד לביטחון פנים, הגיע מהשטח.
מירב בן ארי: חשוב מאוד שאם יש לכם נושאים שרלוונטיים ברמה של משרדים פלוס פניות של הוועדה תעלו את זה, הוועדה כאן עבורכם.
מירב בן ארי: אני, כמובן, בסיכום גם מכניסה את המעקב שלנו על הרשויות שאנחנו נפנה גם לחיפה וגם לתל אביב לבחון את הנושא ואנחנו מחכים להזמנה של עיריית ירושלים כי אם נפתר הסיפור כדאי לפחות לחנוך להם את המקום החדש כמו שצריך.
אלי אלאלוף: היום ה-10 ליולי 2017, ט"ז בתמוז התשע"ז.
אלי אלאלוף: הנושא: הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 17).
<נעה בן שבת: קריאה שנייה ושלישית.
<נעה בן שבת: זה הנוסח של הקריאה הראשונה, אנחנו עכשיו מכינים לקריאה שנייה ושלישית.
<נעה בן שבת: אנחנו נתחיל לדון בנוסח הזה.
<נעה בן שבת: היה לנו איזשהו סיכום שהסתמן והוא באמת הופץ כנוסח לדיון, אבל בינתיים היו שינויים מכל מיני הסכמות.
מאיר כהן: את ההסתייגויות אני כתבתי על מה שאתם פרסמתם.
<נעה בן שבת: כן, אבל אני מניחה שההסתייגויות הן חלות בין כך או כך.
אלי אלאלוף: הצעת חוק של חבר הכנסת יואב קיש ודוד ביטן.
<נעה בן שבת: אדוני, הצעת החוק הציעה לקבוע חצי יום חופשה, לקבוע בתוספת לחוק חופשה שנתית חצי יום חופשה ביום הפריימריז של העובד.
<נעה בן שבת: לגבי אותו חצי יום, כך קבע הצעת החוק בקריאה הראשונה לגבי אותו יום, אפשר יהיה למסור הודעה רק 14 ימים מראש בניגוד לימים אחרים שמניעים בתוספת, ונקבעו גם הוראות לעניין שמירת סודיות של המעסיק לגבי הנתונים, מכיוון שאנחנו פה מכניסים מידע שהוא מידע שאסור להפלות בגינו ועילות אחרות שאסור להפלות בגינן, אנחנו אוסרים על המעסיק לבקש מידע בנושא הזה.
<נעה בן שבת: פה אנחנו בעצם מציעים מנגנון שמאפשר למעביד לקבל את המידע הזה.
<נעה בן שבת: מבהירים שיום הבחירות שבהן בו מדובר, זה יום בחירות מקדימות – בחירת מועמדי המפלגה לתפקיד יושב-ראש המפלגה, או חבר הכנסת, אלה התפקידים.
<נעה בן שבת: בחירות כאלה יכולות להתקיים, למעשה, יכולות להיות בחירות גם בנפרד ליושב-ראש המפלגה, ובנפרד לנושא של חברי הכנסת, ויכולות להיות גם עם שני סיבובים, ואין חוקיות, בעצם המפלגה מחליטה על אותו יום של בחירות מקדימות.
<נעה בן שבת: שמענו התנגדות של משרד האוצר.
יואב קיש: אני גם רוצה להגיד עוד משהו אם אפשר.
יואב קיש: אני רוצה להתייחס לנושא שעלה פה בישיבה הקודמת לגבי החצי יום שהיה אתו קושי.
יואב קיש: אני עשיתי מספר שיחות ובדקתי, והכיוון שאני הייתי מציע – להוריד את החצי יום, שזה מצד אחד יפתור כאילו מקומות שבהם קשה לתת ולנתח את החצי יום, ומצד שני, להוסיף או חלק של יום, כאשר איך עושים חלק של יום?
יואב קיש: ברוב המקומות פשוט באים עם הכרטיס.
יואב קיש: מעבירים את הכרטיס שיצאת החוצה, ומעבירים את הכרטיס שחזרת מהעבודה, ובעניין הזה זה עובד הכי מדויק שיכול להיות, חוסך את העניין של הגדרה של חצי יום שהיא יכולה להיות בעייתית, אבל מאפשר גמישות עדיין גם לעובד להגיע לזמנים שהוא צריך בשביל להצביע, וגם למעסיק לדעת בדיוק את הזמנים שבהם העובד לא היה בתפקיד.
אלי אלאלוף: מבחינה טכנית זה נכון.
יואב קיש: עם כרטיס, נכון.
יואב קיש: נגיד חס וחלילה אשתך קוראת לך לבוא הביתה מאיזושהי סיבה, קרה משהו, אתה מוציא את הכרטיס, הולך, מטפל, חוזר ונגמר הסיפור.
אלי אלאלוף: מבחינת ביטוח העובד ברגע שהוא יוצא, האם הוא - - -
יואב קיש: הוא יצא זה על חשבון.
אלי אלאלוף: אם יקרה לו חס וחלילה משהו?
יואב קיש: זה כמו שהוא בדרך לעבודה ומהעבודה בכל ההגעה שלו – אני לא רואה משהו שונה.
<נעה בן שבת: למרות שאני לא בטוחה שהדרך שלו לבחירות תיחשב לא בהכרח, אני לא יכולה לקבוע, אבל אני לא בטוחה שהיא תיחשב כנסיעה מהעבודה או בחזרה לעבודה.
יואב קיש: זה בחירתו לצאת לחופש הזה, וזה כמו שהוא בערב נוסע – אם הוא בחר לצאת, הוא בחר לצאת.
יואב קיש: אני לא יודע להגיד לך את התשובה באמת לשאלה שלך, אבל זו בחירה שלו.
אלי אלאלוף: אם הוא יוצא בבחירתו, אם אתם יודעים את התשובה, מה טוב, ואם לא אני בעד שתבדקו את זה.
יואב קיש: אם עכשיו אתה רוצה לצאת לבן שלך, אתה צריך לקחת אותו לאיזשהו מקום, לא יודע מה, אתה מעביר כרטיס, הולך, לוקח את הבן שלך, מסדר וחוזר.
יואב קיש: מה המצב עם הביטוח אז?
<אור רוזנמן: הכוונה שלי על חשבון ימי החופשה אותו זמן העדרות?
<אור רוזנמן: רק לאפשר היעדרות?
<אור רוזנמן: אנחנו פשוט מנסים להבין את הצעת החוק של המציע.
<אור רוזנמן: המטרה היא לאפשר לעובד להיעדר מעבודתו על חשבונו של העובד עצמו.
<נעה בן שבת: אנחנו בכלל לא נמצאים בתוך המסגרת של יום חופשה, אבל אנחנו רק רוצים ליצור בעצם זכות של העובד להעדר ביום הזה.
<נעה בן שבת: יש מגבלה אם אתם רוצים להגיד שהוא מוגבל, שהוא לא יכול להיעדר, או שהוא יכול, אם יש פריימריז במפלגה שלו הוא יכול להיעדר.
יואב קיש: אז אם הוא רוצה יום, הוא יבקש יום חופש כפי שהגדרנו פה.
יואב קיש: אם הוא רואה שהוא לא רוצה יום חופש, ורוצה להיעדר כמו שהגדרנו עכשיו, שיהיה לו את האפשרות, ואז זה פותר לי את החצי יום.
יואב קיש: אני לא שם את החצי יום, ופתרתי את זה, הקלתי על כל העניין.
יואב קיש: אם הוא רוצה יום חופש, יש לו את הזכות לקחת יום חופש.
יואב קיש: אם הוא רוצה להיעדר בשביל שעתיים, שלוש, ארבע, אני לא יודע כמה שהוא רוצה.
מאיר כהן: הוא יכול לומר למנהל העבודה ולהגיד לו, היום אני לא יכול לקחת את יום החופש.
מאיר כהן: מנהל העבודה לא יכול להגיד לו - - -
יואב קיש: ההבדל המהותי – זה מהכיוון שיש התנכלות לעובדים ורוצים שלא יילכו להצביע בכוונה, את הדבר הזה אני רוצה למנוע.
<נעה בן שבת: על רקע הדעות הפוליטיות שלהם?
יואב קיש: על רקע הזה שלא רוצים באופן כללי אולי, בין אפילו יכול להיות – אני לא רוצה מעורבות פוליטית, אני לא מאפשר גם פריימריז של העבודה, גם פריימריז של הליכוד, לא רוצה שתצאו, זו בעיה אחת.
יואב קיש: אני חס וחלילה לא רוצה להיכנס אפילו להתנכלות פוליטית.
יואב קיש: הנושא השני – בסופו של דבר, אם אנחנו רוצים לאפשר את הגמישות, אין לי בעיה לנסח את זה בחוק שיהיה כתוב בצורה כמו שאמרנו, או יום חופש אם העובד רוצה, או לא במסגרת חופש, העיקר שהתאפשר לו להצביע שנוכל לממש את הזכות הזו.
אלי אלאלוף: יש הבדל פה, אם אתה רוצה שיילך להצביע, אז זה לא יום.
אלי אלאלוף: אם אתה רוצה שיהיה לו יום, זה אומר שאתה רוצה אותו פעיל.
אלי אלאלוף: לי לא אכפת גם זה וגם זה.
אלי אלאלוף: האם אתה אומר שיום פריימריז מאפשר לכל אחד?
יואב קיש: לא כל אחד.
אלי אלאלוף: כל אחד, מאיפה אתה יודע שאני הצבעתי?
אלי אלאלוף: אתה לא תחפש אותי.
אלי אלאלוף: ביום פריימריז עובד יכול להצהיר שהוא הולך להצביע, כך הוא יכול לקחת יום שלם או שעה.
אלי אלאלוף: זה אומר שזה לא יום שהוא הולך להצביע, כי בשעה ויום לא מצביעים בלבד.
יואב קיש: שעה זה המינימום.
יואב קיש: אגיד לך, זה לא מדויק.
יואב קיש: יש מקומות שהם קרובים למקום העבודה.
יואב קיש: שעה זה נראה לא הגיוני, אני מסכים אתך.
יואב קיש: אני מניח שזה מינימום שעתיים עד ארבע שעות, זה כאילו הזמן הכי סביר של רוב העובדים.
יואב קיש: אבל יכול להיות שמישהו הצטרך לעשות את זה בשש שעות, ויכול להיות שמישהו במקרה ייצא לו שעה.
יואב קיש: לא יודע, אתה צודק.
יואב קיש: שעתיים לארבע שעות, אני חושב שזה הזמן הסביר לדבר.
יואב קיש: אם יש איזושהי בעיה, אתה רוצה להגיד מינימום שעתיים, בסדר, תגיד מינימום שעתיים, לא מחפש את זה.
יואב קיש: אני מחפש לאפשר לו לצאת להצביע.
אלי אלאלוף: אתה גומר את המשפט בזה – להצביע.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, אתה רוצה לאפשר לו להצביע, לא לאפשר לו להיות פעיל.
יואב קיש: אם הוא יבקש יום חופש, אני חושב שמן הראוי שהוא יקבל.
יואב קיש: המטרה זה להצביע, זה עיקר הבעיה.
יואב קיש: אתה שואל אותי נכון.
יואב קיש: אני חושב שהבעיה נמצאת בעיקר בהצבעה.
אלי אלאלוף: אז כל אחד יכול לבוא להגיד, מחר יש פריימריז במפלגה איקס כזאת, אני לוקח יום חופש.
<איה דביר: למעט זה שיש זכות להיות חבר במפלגה אחת.
<נעה בן שבת: הוא יכול להחליף מפלגה.
יואב קיש: יש שלושה ימים, אם הוא לוקח על ארבע שנים...
יואב קיש: לא, זה לא כמות.
יואב קיש: אם אנחנו מסתכלים רגע אחד, אנחנו לא מדברים פה על תופעה שכל המשק יהיה משותק, ממש לא, זה אבסורד, אל תיקחו את זה לשם.
יואב קיש: מדברים על מספר מצומצם של אנשים, שגם אם מישהו ינסה לנצל את זה לרעה, אני לא חושב על נגיד שהוא יכול לבחור את יום החופש שלו ביום אחר – זה מכיסו בסוף, נו באמת, אף אחד פה לא נותן לו מתנה.
יואב קיש: אז גם זה שהוא בסוף משלם את זה, וגם בסופו של דבר שמדובר על ימים בודדים על ארבע שנים, במקרה היום אנחנו באחד מהם, דרך אגב.
<איה דביר: יומיים בתוך שנה אחת.
<איה דביר: היו כמה ימי פריימריז השנה רוב הפעמים.
<נעה בן שבת: יכול להיות שצריך גם את זה לגדר.
<נעה בן שבת: להגיד לא יותר מאשר יום במצטבר בשנה.
יואב קיש: יום בשנה יש לו.
<נעה בן שבת: בוא ננסה רגע להבין.
<נעה בן שבת: אתה מדבר על זכות כמו שעובד ביום שבתון של הבחירות הכלליות עובד יש לו יום שבתון, אז ככה אם העובד הוא חבר מפלגה ויש לו זכות להצביע, אז הוא בעצם מקבל זכות להיעדר באותו יום.
<נעה בן שבת: אם הוא רוצה, הוא יכול לקחת את זה כחופשה שנתית, ואם הוא לא רוצה הוא יכול לקחת את זה כחל"ת – חופשה ללא תשלום.
<נעה בן שבת: זה בעצם הזכות שלו, אבל אז אנחנו יוצאים כבר ממסגרת של חופשת ותיק, אנחנו כבר לא מדברים על יום, אנחנו לא מדברים על המסגרת.
יואב קיש: השאלה אם אנחנו בחוק הזה.
<נעה בן שבת: יכול להיות שבאמת המקום צריך להיות בחוק המפלגות.
יואב קיש: אם עכשיו החלטנו שאפשר לעשות את זה בחוק המפלגות, אפשר לקחת ולהמשיך עכשיו לקריאה שנייה ושלישית בחוק המפלגות?
<נעה בן שבת: זה אותו עיקרון, זה המשך של אותו רעיון.
<איה דביר: שלא יהיה שם יום חופשה מלא.
<נעה בן שבת: העובד זכאי להיעדר.
<נעה בן שבת: הוא יכול להיעדר חצי יום, הוא יכול להיעדר שעה, והוא יכול להיעדר יום שלם.
<איה דביר: לא, אבל אין זכות משפטית להיעדרות של חצי יום חופשה בחוק היום.
<נעה בן שבת: לא ידובר על חצי יום.