GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: אוכלוסיות מסוימות, באזורים מסוימים ובפסטיבלים מסוימים, בהם תתעסקו אבל לא בחלשים ביותר, האמיתיים, אלה שבאמת זכאים להבטחת הכנסה והשלמת הכנסה.
<שמרית שקד: היושב ראש מתייחס לנתון שנמצא במסמך מרכז המחקר והמידע שבעצם אחרי החוק, ניקח שני טיפוסים שונים, הכנסתו של אחד היא 5,000 שקלים מעבודה והוא יישאר עם 195 שקלים, ואותו אחד שהכנסתו תהיה מתמיכה משפחתית, הוא יישאר עם 2,40 שקלים, ואתה אמרת שהתשובה תהיה במענק עבודה אבל מענק עבודה ייתן פער של 2,200 שקלים.
מירב בן ארי: מענק עבודה לא רלוונטי.
<אייל מדן: כל הזמן עושים שינויים במענק העבודה על מנת להתאים אותו לנושא הזה, אבל אני רוצה לסיים את דבריי ולומר שהצעת החוק נותנת סבירות לדעתי ומתארת מצב שלמשל אישה – שמעתי על מקרה – שקיבלה תמיכה כספית וסיוע בשכר דירה בגובה 8,000 שקלים לדוגמה ועדיין הייתה זכאית להבטחת הכנסה כולל ההטבות הנלוות.
<אייל מדן: אני יודע שזה נדיר.
<קריאה: זה סופר נדיר.
<אייל מדן: רק לצורך הדוגמא, כדי לומר שאנחנו מביאים הצעה שמביאה את זה לסבירות.
<אייל מדן: כפי שאמר היושב ראש אנחנו רוצים לתת את זה לאנשים שבאמת זקוקים לכך ולהתאים את המשאבים שמוקצים לזה לאנשים שבאמת זקוקים לכך.
<אייל מדן: לכן לדעתנו זה מייצר איזושהי סבירות והסדרה של הנושא.
<שי סומך: אני אגלה סוד קטן, שאמנם הוא לא ממש סוד כי ראו את זה במקרה של אהוד יאיר.
<שי סומך: היועץ המשפטי לממשלה לא התייצב במקרה של אהוד יאיר.
<שי סומך: לא קיבלנו את הסכומים הנמוכים שהיו בנוהל.
אלי אלאלוף: כשהוא מתייצב, זה תמיד נגד?
<שי סומך: הוא מתייצב ביחד.
מירב בן ארי: הוא מגבה.
<שי סומך: לא גיבינו את הנוהל שהיה והוא עדיין קיים עם סכומים מאוד זעומים.
<שי סומך: מה שיש כאן, אני חושב שזאת בשורה כי אני חושב שחברת הכנסת בן ארי גם ציינה את זה, שלא רק בדיור, לא רק למי שהוא חסר דיור, הממשלה כאן מציעה להעלות את הרף בצורה מאוד משמעותית.
<שי סומך: מקובל עלינו לגמרי שצריכה להיות תקרה כי בסופו של דבר כאשר יש תמיכה קבועה מאוד גבוהה, זה דבר שהוא לא מסתדר עם הבטחת הכנסה שאמורה להינתן רק לעניים ביותר.
<שי סומך: התקרה שיש נראית סבירה וזה גם חשוב שלא יהיו הבחנות בין סוגי התמיכות השונים כי זה מאוד קשה ליישם את ההבחנות האלה וגם זאת נראית התקדמות.
<שי סומך: כמעט מיותר לומר שאנחנו לא רואים כאן בעיה חוקתית לקבוע מבחני הכנסה בהבטחת הכנסה.
<שי סומך: זה לגמרי לגיטימי.
<שי סומך: לגבי הבחנה בין עבודה לבין הכנסה מתמיכה משפחתית.
<שי סומך: אני לא רוצה להיכנס לגבי סכומי הדיסריגרד הקיימים אבל זה לגיטימי שתהיה הבחנה.
<שי סומך: יש שתי תכליות שונות לעבודה ולתמיכה משפחתית.
<שי סומך: בעבודה השיקול של קביעת דיסריגרד היא באמת מצד אחד עידוד ליציאה לעבודה, ומצד שני יש את השיקול של האוצר שייכנסו אנשים אחרים שהיום לא מקבלים כי הם כבר עובדים, שהם ייכנסו למערכת.
<שי סומך: זה שיקול אחד ונעשה תיקון בהוראת השעה עם המשפחות החד הוריות שהוא תיקון חשוב שמאוד הקל שם.
<שי סומך: אני אישית, ברמה האישית, שמח על כל התקדמות בנושא של הדיסריגרד של העבודה.
<שי סומך: בתמיכה משפחתית, השיקול הוא אחר וגם את זה אז הסברנו לאוצר ולמוסד לביטוח לאומי כשלא התייצבנו.
<שי סומך: אז הם רצו לעשות את זה בדיוק כמו עבודה ואמרנו להם שזה לא בדיוק כמו עבודה כי בתמיכה משפחתית, אם אתה תעשה רף מסוים, אנשים פשוט לא ייתנו את הכסף או שייתנו אותו בשחור.
<שי סומך: לכן יש שיקולים שונים וזה לגיטימי לקבוע רפים שונים בתמיכה משפחתית ובעבודה.
<שי סומך: בפנסיה יש רף אחר וזה לגיטימי לעשות את זה.
<משה בר: אני מודה ליושב ראש.
<משה בר: אני רוצה להעלות דבר.
<משה בר: כמו שאמרה ידידתי חברת הכנסת, לי יש אישה גרושה עם שלושה ילדים, היא הייתה בבית המשפט, אמרה לה השופטת שתלך לעבוד בשחור.
<משה בר: השופטת אמרה לה, כיד שלא יורידו לה מהביטוח הלאומי.
<משה בר: בדרך כלל מי שבא לביטוח הלאומי, אלה האנשים החלשים והם נופלים בדרך ואין להם כסף להיטרטר לביטוח הלאומי.
<משה בר: הם לא מקבלים את הזכויות שלהם.
<משה בר: אם הם רוצים ללמוד, לא נותנים להם לימודים.
<משה בר: הם לא יודעים מה הדרכים כמו אלה שיש להם משפחה חזקה ויש להם את האפשרויות.
<משה בר: על זה צריך להסתכל.
<משה בר: יש אנשים שהם נופלים בין הכיסאות ולא יודעים איך לעשות את זה.
<משה בר: הביטוח הלאומי מערים עליהם קשיים ולא יכול להיות ששופטת שיושבת על כס המשפט תגיד לאותה אישה ליד כולם שתלך לעבוד בשחור.
<משה בר: זה מה שמלמדים את כולם, להיות עבריינים במדינה ולחיות בפחד.
<משה בר: את זה צריך להוציא מהמדינה הזאת.
אלי אלאלוף: הפרוטוקול סובל הכול אבל המשפט הזה לא מקובל.
<משה בר: איזה משפט?
אלי אלאלוף: ששופטת אומרת את הדברים.
<משה בר: אני אומר לך.
אלי אלאלוף: כן, אבל אני אומר שזה לא מקובל.
<משה בר: גם עלי זה לא מקובל.
<משה בר: זה מאוד הרגיז אותי.
<קריאה: לא צריכים לקרוא לאנשים לעבוד בשחור.
אלי אלאלוף: זה כתוב בפרוטוקול אבל לא יותר מזה.
אלי אלאלוף: אני בטוח ששופטת לא צריכה להגיד משפטים מסוג זה.
<אהוד יאיר: אני רק רוצה להתייחס לדברי עורכת הדין דמרי.
<אהוד יאיר: ברגע שהצעת החוק הזאת פולשת לעניין דיור, נוצר חוסר שוויון ואפליה מובנים בין בעל נכס לחסר נכס.
<אהוד יאיר: אם הם הולכים לחסר נכס ואומרים כמה אתה משלם שכר דירה ורוצים לקבוע לזה ערך, הם לא באים לבעל נכס ואומרים כמה שווה הדירה שלך.
<אהוד יאיר: לכן אני חוזר ואומר שדיור, קורת גג, זה נושא מוחרג לחלוטין.
<אהוד יאיר: כרגע ההצעה הזו בונה אפליה ולא יוצרת שוויון ולא איזון.
<אהוד יאיר: לעניין דנה אורן.
<אהוד יאיר: פסק דין דנה אורן התייתר מזמן.
<אהוד יאיר: אין טעם להזכיר אותו.
<אהוד יאיר: פסק דין יותר עקרוני או תיק יותר עקרוני הוא תיק סימה קרול ואחרים שבעטיו התבקש המוסד לביטוח לאומי ליזום הצעת חוק.
<אהוד יאיר: אילו פסק דין דנה אורן היה עדיין בתוקף, לא היו מבקשים ממנו ליזום חוק אלא היו אומרים שהנה דנה אורן, שלום.
<אהוד יאיר: לא נכון.
<אהוד יאיר: אין בכל טעם להזכיר אותו.
<אהוד יאיר: ולבסוף, בשולי הדברים שכולם קצת נראה לי שוכחים, כאשר מדובר על תמיכה, זה כסף פרטי של אנשים.
<אהוד יאיר: אנשים שמקריבים מרמת החיים שלהם כדי לעזור לאחרים.
<אהוד יאיר: זה לא כסף של משלמי המסים.
אלי אלאלוף: אליעזר, אתם ממרכז המידע והמחקר רוצים לומר משהו?
אלי אלאלוף: תמיד מרכז המידע והמחקר צנוע מדי.
<אהוד יאיר: המחלקה הכי מוצלחת בכנסת.
<קריאה: אחת מהמחלקות.
אלי אלאלוף: אני אוהב את התיקון.
אלי אלאלוף: אתם מסובכים לא פחות ממני.
אלי אלאלוף: הדבר היחיד שאני מוכן להתקפל הוא שתהיה תקרה.
מירב בן ארי: גם אני חושבת כך.
מירב בן ארי: לכן עשינו את החוק עם תקרה.
אלי אלאלוף: קיבלתי את ההסבר שאתם אומרים שזה מתקרב, אמור להתקרב, לשכר מינימום כאשר במקרה גם שכר מינימום עבר כאן והדיון היה יחסית שקט למרות ששכר מינימום עוד לא קובע שזה מאפשר קיום בכבוד.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים את זה, במיוחד במשפחות היפות שלנו ברוכות הילדים.
אלי אלאלוף: אני בעד שתעשו דיונים פנימיים חוזרים ביניכם כדי להוריד את כל המרכיב של הדיור.
אלי אלאלוף: הוא מטופל אחרת.
אלי אלאלוף: שנית, שהנושא של הדיסריגרד שקובע שיש ירידה דרסטית כזאת בקצבה לאור רמת ההכנסה מעבודה, זה גם כן ייבדק.
אלי אלאלוף: אני בעד שתעשו את כל הדברים האלה אם אפשר תוך שבועיים-שלושה ותחזרו.
אלי אלאלוף: אחד האבסורדים ומירב מעלה זאת שוב ושוב הוא שעוזרים למישהי, זה רצון עז של האישה לצאת מהמצב הקשה בו היא נתונה באמצעות לימודים, ובאים ולא מאפשרים לה לקבל את העזרה כדי ללמוד, כדי להגיע לרמה מקצועית נדרשת ולא רק לרמה אקדמית נדרשת, כי לא תמיד האקדמיה מאפשרת פרנסה.
מירב בן ארי: זאת גם הדוגמה האישית בבית.
אלי אלאלוף: צריך לעשות הכול כדי לא לבלום אותה באמצעות חוק זה או אחר של הביטוח הלאומי.
אלי אלאלוף: חברים, הלימודים, ההשכלה, הלוואי שכל אחד היה יכול לעשות את זה מפני שזה המפתח הבסיסי ליציאה מהעוני.
אלי אלאלוף: רק לימודים, חינוך בכלל ולימודים בגיל מבוגר יותר שיכולים להוציא אנשים מהעוני ומטרת הביטוח הלאומי היא להוציא מהעוני ולא לתחזק בעוני ולא לבלום את האנשים.
אלי אלאלוף: אם זה מקבל גם עליך, אני בעד.
מירב בן ארי: כתבתי לי גם את התאריך.
אלי אלאלוף: תוך שלושה שבועות.
אלי אלאלוף: תעשו דיונים.
אלי אלאלוף: תוביל את זה היועצת המשפטית שלנו שמגיעים לה הרבה מאוד סופרלטיבים אבל אני לא אעשה את זה עכשיו אלא כשנצליח להגיע לסיכום ולמשהו שמאפשר לנו לחזור לדיון ולאשר אותו בדיון הבא, תוך שלושה שבועות.
<משכית בנדל: רציתי לומר שאולי אפשר לשקול אפשרות לעשות איזשהו הסדר שמשלב את מה שקורה היום בדיור בנהלי המוסד לביטוח לאומי.
<משכית בנדל: מה שקורה היום זה שכל תחום מוכר למטרת סיוע אבל אם אני מוציאה מעל 5,000 שקלים, זה עובר לשיקול דעת של פקיד.
<שרית דמרי: לא.
<שרית דמרי: זה לא שיקול דעת.
<שרית דמרי: זה רק לעניין שאנחנו נעשה איזושהי בדיקה לראות כמה יש.
אלי אלאלוף: נשאיר לכם את זה לדיונים ביניכם.
אלי אלאלוף: זה הזמן הנכון לעשות את הבדיקה.
אלי אלאלוף: יש לנו כבר רצון להתקדם והרצון של כולם הוא לשפר את המצב הנוכחי.
אלי אלאלוף: בואו ניקח לעצמנו את פסק הזמן הזה של שלושה שבועות ונחזור לדיון מסכם.
מאיר כהן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המשנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לענייין שירותי בריאות בדרום.
אלי אלאלוף: ועדת העבודה והרווחה, יש לה היקף פעילות אדיר והיא חייבת לנצל, וזאת זכות גדולה לנצל את כל חברי הוועדה שיכולים לקחת על עצמם משימות לא קטנות ואני באמת רוצה להודות לך מאיר על כך שהסכמת לקחת את הנושא של הבריאות בדרום.
אלי אלאלוף: חברנו מוטי יוגב - אנחנו שולחים לו את תנחומינו – שלקח את נושא הבריאות בצפון.
אלי אלאלוף: נושא הבריאות הוא תחום אדיר ואני חייב להודות לשר לשעבר, אני מקווה בעתיד, ולמנכ"ל שלו ולמערכת שמוכנים לשתף פעולה וכמה שאפשר יותר וגם לתקן.
אלי אלאלוף: לכן, כל פעם שאנחנו נוכל לקחת נושא ולהתמודד עם הבעייתיות שלו, אני חושב שאנחנו כולנו מרגישים שאפשר לשנות.
אלי אלאלוף: אני כבר יודע שהייתה ביום חמישי פגישה באחווה.
אלי אלאלוף: אני באמת מברך אותך.
אלי אלאלוף: הנושאים הם כבדים.
אלי אלאלוף: כדאי שנעלה בפורום של מצפה רמון שיושב בבאר שבע וטוב שתביאו נושאים.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שהוועדה בכלל ובאחריות שלה תתנתק מהמצב בדרום אבל עם ועדת המשנה בהרכב שלה, אני בטוח שזה יאפשר לנו לקדם נושאים הקשורים לדרום.
אלי אלאלוף: כלוקל פטריוט, אני אשמח מאוד שתביאו המלצות כדי שנוכל לתקן ולשפר את המצב בדרום.
מאיר כהן: אנחנו ננהל את זה כך שכל הדוברים יצטרכו להסתפק בשתי דקות.
מאיר כהן: זאת חכמה גדולה להגיד את כל הדברים שאתה רוצה להגיד בשתי דקות.
מאיר כהן: יש נהלים מסוימים ואני מבקש לא לקחת מחברי הכנסת דוגמה אבל רק הם יכולים להתפרץ לדברי הדובר.
מאיר כהן: כל אחד שמדבר, חייב להגיד את שמו ותפקידו לפרוטוקול כי הדברים גם מצולמים וגם מוקלטים ונרשמים.
מאיר כהן: עליתי ב-1962 לירוחם למעברה.
מאיר כהן: מאז, מאז עמדתי על דעתי, משהו כמו 1963-1964, אני שומע על פערים בבריאות בנגב.
מאיר כהן: לאורך כל השנים קמו גופים כאלה ואחרים וכל אחד עשה כמיטב יכולתו, אבל כשאנחנו מסתכלים על דוח המבקר האחרון וכשאנחנו שומעים את הנתונים, אין לנו שום סיבה לחייך, לא בדרום ולא בצפון.
מאיר כהן: בצפון המצב טיפה יותר טוב, אבל עדיין בפריפריה מתים יותר אנשים.
מאיר כהן: אנחנו יכולים לעשות שני דברים, או לקבל את זה כגזרה משמים, או לעשות את הדבר השני שאני החלטתי עם הקמתה של הוועדה הזאת, ללכת ולשבת לאלה שמקבלים את ההחלטות על העורף וכל מי שנמצא כאן, מוזמן לעשות את זה יחד אתי.
מאיר כהן: אני מדבר על העמותות, אני מדבר על הפורום, אני מדבר על ראשי המכללות והאוניברסיטאות כי בסופו של דבר זאת שאלה של פיקוח נפש.
מאיר כהן: אנשים מתים בגלל שאין רופאים.
מאיר כהן: תלמידים, ילדי עם צרכים מיוחדים, מחכים שנה ויותר כדי לקבל טיפול.
מאיר כהן: פתחתי בפייסבוק שלי מעין קמפיין ואמרת לי להתקשר ולשלוח לי סיפורים של תורים.
מאיר כהן: קיבלתי 250 פניות בפק זמן של כמה ימים עם סיפורים מזעזעים.
מאיר כהן: התקשרנו לאנשים.
מאיר כהן: הסיפור שהכי גרם לי לזעזוע הוא שהאיש ששלח גר שני בתים ממני ברחוב שלי.
מאיר כהן: כשהתקשרתי הוא אמר לי, מאיר כהן, זה אתה?
מאיר כהן: אמרתי לו, מי אתה?
מאיר כהן: הוא אמר לי, אני, נקב בשמו, מבית מספר 9.
מאיר כהן: זה בחור שאיתרו גידול בראשו ולקח שלושה חודשים עד שהוא הגיע ל-MRI.
מאיר כהן: שמעתי את אידלמן, שחבל שהוא לא כאן היום, מדבר על כך שפוליטיקאים פונים.
מאיר כהן: הוא רק שכח לציין שפוליטיקאים פונים למנהלי בתי חולים לברר האם אכן הסיפורים שאנחנו שומעים הם מציאותיים וברוב המקרים הם כן.
מאיר כהן: זאת לא גזרה משמים.
מאיר כהן: תושבי הנגב משלמים תשלום מלא לביטוח הרפואי.
מאיר כהן: בתל אביב לא משלמים יותר.
מאיר כהן: לכן זה לא יהיה שיח של בכיינות אלא זה יהיה שיח של איך אנחנו משפרים.
מאיר כהן: כל אחד שמדבר, בדקה אחת הוא מציג את הבעיה ובדקה השנייה הוא אומר איך אנחנו פותרים א ותה.
<קריאה: או להתחיל בדקה השנייה.
מאיר כהן: עוד יותר טוב.
מאיר כהן: נמצאים אתנו מהאוניברסיטה, מהמכללות ומהקופות.
מאיר כהן: אני אחסוך את הפתיח הארוך כי חבל על הזמן.
מאיר כהן: אני יכול לדבר כל הזמן ואתם לא.
מאיר כהן: אנחנו נפתח עם איילה פרג'.
מאיר כהן: בשלושה נושאים נעסוק בוועדה הזאת בחודשיים שיבואו עלינו לטוב.
מאיר כהן: האחד, מצב שירותי הרפואה בדרום באופן כללי.
מאיר כהן: הנושא השני, זמני המתנה לרפואה יועצת בדרום.
מאיר כהן: יש לנו פילוח מדהים שיכה אותנו בהלם.
מאיר כהן: הדבר השלישי, מחסור בשירותים פרה-רפואיים רפואיים בדרום ועם זה אנחנו פותחים את הפגישה הזאת.
מאיר כהן: רבותיי, בדרום הארץ יש ארבעה חבר'ה משרה מלאה של קלינאי תקשורת.
מאיר כהן: ארבעה אנשים.
מאיר כהן: בבית החולים, אם נחבר את כל המשרות, נגיע לעוד שבע משרות.
מאיר כהן: מאילת ועד קו קריית גת, יש 11 משרות של קלינאי תקשורת.
מאיר כהן: בכל האוניברסיטאות, לא בבן גוריון, לא בספיר ולא בשאר המכללות, אין מגמה לקלינאי תקשורת.
מאיר כהן: התמזל מזלנו ורק השבוע אישרו למכללת אחווה.
מאיר כהן: זה ייקח עוד שנה.
מאיר כהן: זה מסביר למה אין קלינאי תקשורת.
מאיר כהן: כשיש, לצערי הגדול הסתבר לנו מעל לכל ספק, בדקנו את זה בנתונים, שהקופות – ואני מבקש את התייחסות נציגי הקופות – יודעות לקלינאי תקשורת במרכז הארץ יותר מאשר בדרום.
מאיר כהן: אמר לי מי שאמר שסוברני כל מנהל מחוז לחתום על החוזים הזולים ביותר.
מאיר כהן: גם את זה אנחנו רוצים לברר כאן.
מאיר כהן: אני מבקש מהגברת פרג', אנא, התייחסו למקצועות הפרה-רפואיים כי זה הנושא הראשון אתו אנחנו מתעסקים.
מאיר כהן: מי זאת הגברת פרג'?
מאיר כהן: לא הגיעה.
מאיר כהן: מי נציגי משרד הבריאות?
<איתי קלטניק: ארבעתנו.
מאיר כהן: אנא התייחסו ואמרו מדוע אינכם לוחצים וממליצים גם ל-ות"ת וגם ל-מל"ג על פתיחת קורסים או מגמת לימוד בקלינאי תקשורת ובכלל באשכולות של רפואה – סיעוד, פרמדיק וכל מה שחסר בנגב.
<הדר ירדני: אני מנהלת המחלקה להתפתחות הילד ושיקומו במשרד הבריאות.
<הדר ירדני: אני אתחיל ואומר שנפתחה מגמה לפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת באר שבע וזה דבר שראוי לציון.
<הדר ירדני: בנוסף לזה, אנחנו פעלנו כמיטב יכולתנו להמליץ ולדחוף במל"ג להקים מגמות של מקצועות הבריאות באוניברסיטה או במכללות אבל לצערנו מעבר לזה אנחנו לא יכולים לעשות.
<הדר ירדני: אנחנו כבולים.
<הדר ירדני: זאת החלטת המל"ג.
<הדר ירדני: מבחינתנו יש את כל ההמלצות.
מאיר כהן: כשמישהו לא מטופל, זאת אחריות שלכם.
מאיר כהן: אתם משרד הבריאות.
מאיר כהן: אתם יודעים לעשות רפורמות, אתם יודעים לזעזע את המדינה כשאתם רוצים.
מאיר כהן: מדוע רפורמת המזון שהיא חשובה מאוד, בעיניכם היא לא עומדת מול הצורך לכעוס על האוניברסיטאות.
מאיר כהן: איזו מין תשובה זאת המל"ג, אנחנו לחצנו, המל"ג אמר לא ואנחנו הפסקנו וזה לא בידינו?
<בלה בן גרשון: ברשותך, אני אשלים את דבריה של ירדני.
מאיר כהן: אני רוצה שהיא תענה לי על השאלה.
מאיר כהן: לי יש איזו תחושה שאתם מקלים ראש בפריפריה.
<הדר ירדני: אני חושבת שזאת אמירה שהיא לא מדויקת ולא נכונה.
<קריאה: אפשר יהיה לתת לכם דוגמאות.
מאיר כהן: תקני אותי.
<הדר ירדני: הנה, אני מתקנת.
<הדר ירדני: בחודשיים האחרונים, ואולי שלושת החודשים האחרונים, מתנהלות ישיבות אחת לשבוע עם המשנה למנכ"ל ולפעמים גם בנוכחות המנכ"ל בנושאי התפתחות הילד ובעיקר בנושא של הפריפריה והתפתחות הילד.
<הדר ירדני: יש לנו תכנית יחד עם בריאות הציבור בנגב לנושא של ניידת שהזכירו כאן באחד המסמכים, ניידות להתפתחות הילד, ואנחנו עושים עבודה מאוד גדולה עם האוכלוסייה הבדואית בנגב כולל פרויקט מיוחד שאנחנו בונים יחד עם נווה מדבר.
יוסף עטאונה: את יכולה לפרט איזה תכניות אתם עושים?
מאיר כהן: גברתי, סליחה שאני מפסיק אותך.
מאיר כהן: אני אשמח לשמוע מה אתם עושים אבל בפעם הבאה.
מאיר כהן: יש לכם כאן חובת של חברים בנגב, זמינות טיפולים פרה-רפואיים.
מאיר כהן: אני רוצה להסב את תשומת לבך גברתי, וכדאי שתעבירי את זה לשר או למנכ"ל כי אני מתכוון לעשות את זה השבוע, שימו לב.
מאיר כהן: תסתכלו.
מאיר כהן: טיפול באומנות, טיפול בדרמה, טיפול בהבעה ויצירה, טיפול במוזיקה, טיפול בתנועה – אפס בדרום.
<הדר ירדני: כל הטיפולים האלה הם טיפולי - - -
מאיר כהן: ריפוי בדיבור, קלינאות תקשורת – ארבעה.
מאיר כהן: ריפוי בעיסוק – ארבעה.
מאיר כהן: שחייה טיפולית – שני מדריכים.
מאיר כהן: תסתכלו על הטבלה אחרי כך.
מאיר כהן: גברתי, סליחה על שאני נשמע בוטה אבל זה לא לנגד עיניכם.
מאיר כהן: אתם לא מכירים את התמונה.
<בלה בן גרשון: אני רוצה להוסיף.
<בלה בן גרשון: אני מנהלת המחלקה לאוטיזם במשרד הבריאות.
<בלה בן גרשון: אני חושבת שהישיבה הזאת היא סופר חשובה ואנחנו באמת רוצים גם במשרד לנצל אותה כדי לייעל ולקדם את העניינים.
<בלה בן גרשון: משרד הבריאות הקים שולחנות עגולים למצוקה של כוח פרה-רפואי בדרום ובפריפריה.
קארין אלהרר: מתי זה הוקם?
<בלה בן גרשון: לפני כשנה וחצי בערך.
<בלה בן גרשון: מאז התכנסנו כמה וכמה פעמים כדי שבאמת כל הנציגים, כולל גם מל"ג, ייתנו את דעתם מה אפשר להזיז ומה אפשר לייעל.
<קריאה: ומה זז עד היום?
מאיר כהן: חברים, אתם לא אמורים להתפרץ.
<בלה בן גרשון: במסגרת הזאת אני חשבתי שהיום נוכל לגייס את עזרתכם ואני מבקשת את עזרתכם כנציגה של המשרד בשיתוף עם המל"ג.
<בלה בן גרשון: מה שמשרד בריאות עשה, הוא עשה כמה וכמה דברים.
<בלה בן גרשון: הוא באמת פעל ולא נמצאים כאן האחראים על כל תחום ותחום כמו ריפוי בעיסוק וקלינאות תקשורת שעשו מאמצי על כדי לפתוח תכניות הכשרה.
<בלה בן גרשון: עד שלא יהיו לנו מספיק אנשי מקצוע בדרום שנוכל לחייב אותם במידה והם יקבלו שם תכניות לימוד והם יתחייבו להיות לפחות שלוש שנים באותו אזור, לא יהיו לנו מספיק אנשים.
מאיר כהן: לא זאת שאלתי.
מאיר כהן: שר הבריאות או אנשי משרד הבריאות שמגלים – ויש בפניכם את הנתונים האלה – במשך שנים פער כזה, מעבר להקמת שולחנות עגולים, האם הייתה פנייה בוטה, קשה, שלא משתמעת לשתי פנים של משרד הבריאות שאחראי על בריאותם של תושבי נגב למל"ג?
מאיר כהן: לא שולחנות עגולים אלא לוח זמנים שבא ואומר שאנחנו לא יכולים להמשיך להסתכל על חבל ארץ עם ארבעה מטפלים, אז אנחנו לא שואלים אתכם אלא אנחנו מחייבים אתכם, ואם צריך, באים להחלטת ממשלה.
מאיר כהן: גם את זה יש.
<בלה בן גרשון: קודם כל, אנחנו בהחלט מאוד נשמח להחלטת ממשלה.
<בלה בן גרשון: כן הייתה פנייה ויש גם ישיבה נוספת נדמה לי בשבוע הבא עם המל"ג.
<בלה בן גרשון: משרד הבריאות, ואני אומרת עכשיו בשמי, אפילו פתחנו את כל המסגרות של ילדים אוטיסטים ואמרנו הנה מקומות הכשרה.
<בלה בן גרשון: אנחנו נקבל אותם.
<בלה בן גרשון: יותר מזה, אנחנו נדאג לתת להם הדרכה, רק תפתחו כדי שתהיה תכנית.
<בלה בן גרשון: הייתה אמורה להיות תכנית של ריפוי בעיסוק שהייתה צריכה להיפתח השנה אבל היא לא פתחה כי בסוף נאמר, למרות שהיו ישיבות אין סופיות באוניברסיטה, שזה יקר מדי והמל"ג לא יכול לאשר את הפתיחה של התכנית.
מאיר כהן: מישהו מהמל"ג הגיע?
מאיר כהן: קיבלנו תשובה שהם לא יגיעו.
מאיר כהן: לצערי הם אמרו שאין להם זמן.
מאיר כהן: אנחנו מתכוונים להגיע אליהם.
קארין אלהרר: אין להם זמן?
<יעל יונה: שלום.
<יעל יונה: אני מבאר שבע.
<יעל יונה: הבן שלי לומד בבית ספר.
מאיר כהן: חשבתי שאת מצביעה כנציגת המל"ג.
מאיר כהן: את תדברי אחר כך.
מאיר כהן: אם כן, אף אחד מהמל"ג לא הגיע.
יוסף עטאונה: אני רוצה להודות לך אדוני היושב ראש על היוזמה ועל הקמת הוועדה המאוד חשובה.
מאיר כהן: אל תודו כי עדיין לא עשינו כלום.
מאיר כהן: תודו בעוד חדש.
יוסף עטאונה: זאת התחלה כשאתה מקים ועדה לטפל בבריאות בנגב, נושא שהוא מאוד חשוב, משמעותי ומציל חיים.
יוסף עטאונה: לכן, תודה ויחד אתך נפעל גם בהמשך כך שכל מה שקשור לבריאות בדרום, גם לערבים וגם ליהודים, נעלה ונקדם.
יוסף עטאונה: המספרים שעולים והפערים ידועים.
יוסף עטאונה: בין המרכז לפריפריה, במיוחד בדרום ובתוך הדרום, גם לאוכלוסייה הבדואית בתוכה, הפערים הם מאוד מאוד גדולים.
יוסף עטאונה: הנושא שעל הפרק היום, הפרה-רפואיים וכל השירות הזה, אכן קיים מחסור במערכת.
יוסף עטאונה: צריך גם לציין שבשנים האחרונות יש התפתחות והתקדמות בכל הנושא של מסגרות לילדים בעלי צרכים מיוחדים בנגב בקרב האוכלוסייה הבדואית שם אבל עם כל ההתפתחות הזו עדיין קיים המחסור בתוך המערכת בקלינאי תקשורת, בפיזיותרפיה ובטיפול באומנויות.
יוסף עטאונה: המל"ג לא נמצא, ובמכללות ובאוניברסיטאות אין תכניות להכשיר והם לא מכשירים כוח מקצועי בתחומים האלה.
יוסף עטאונה: יש תופעה והרבה סטודנטים הולכים ללמוד בירדן, גם בג'נין וגם בבית לחם וחברון.
יוסף עטאונה: אני רוצה לשמוע ממשרד הבריאות כי בשלוש השנים האחרונות יש קושי גדול לסטודנטים שסיימו לימודים בבית לחם, בג'נין ובירדן לעבור את בחינות ההסמכה של משרד הבריאות.
יוסף עטאונה: במקום לפתח תכנית להכשרה של שלוש וארבע שנים, הסטודנטים האלה הלכו ולמדו בחוץ כי נבצר מהם ללמוד בארץ.
יוסף עטאונה: כמו שברפואה יש קורסי הכנה כדי לעבור את בחינות ההסמכה והם מוכיחים את עצמם בשנים האחרונות, אני חושב שצריך לקחת את המספרים של סטודנטים שלא עברו את הבחינה, להכין אותם ולהכשיר אותם.
יוסף עטאונה: אני לא מבקש להוריד בנתונים ובסטנדרטים אבל להכשיר ולעשות תכניות מיוחדות לסטודנטים האלה כמו שעשו עם הפסיכולוגים וכמו שעשו עם הרופאים.
יוסף עטאונה: חבל, זה כוח אדיר שגם יכול לעבוד במגזר היהודי ובמגזר הערבי.
יוסף עטאונה: סטודנטים רבים כאלה יכולים לתת מענה למחסור בכל המקצועות הפרה-רפואיים.
יוסף עטאונה: דבר נוסף הוא גם למשוך כוח אדם מקצועי מהמרכז במיוחד לאוכלוסייה הערבית.
יוסף עטאונה: צריך גם להיטיב עם התנאים שלהם, גם בקשר לדיור, גם בנסיע8ות וגם מענקים מיוחדים כי מי שנמצא בגליל או במשולש, הוא לא יגיע לנגב .
יוסף עטאונה: גם הטיפול בקלינאי תקשורת, הנושא של השפה מאוד חשוב.
יוסף עטאונה: לכן, כדי למשוך את כוח האדם המקצועי צריך להציע תנאים מצוינים לאנשים כדי שיגיעו.
מאיר כהן: דוקטור אורלי הרצברג נמצאת כאן?
מאיר כהן: קלינאית תקשורת ראשית.
מאיר כהן: היא לא נמצאת.
מאיר כהן: אני מתעקש על משרד הבריאות כי אני חושב – וסליחה אני אומר את זה עוד פעם – שקצת היטשטשו תחומי האחריות.
מאיר כהן: משרד הבריאות בא לכאן כדי לבקש סעד וזה צריך להיות בדיוק ההפך.
מאיר כהן: אנחנו רוצים לשתף פעולה אבל זה לא השולחן ממנו אתם צריכים לקבל סעד.
מאיר כהן: אני חוזר שוב ואומר שככל שאני בודק את העניין, בסופו של יום אני חושב שהרגולטור הוא אתם.
מאיר כהן: בראש ובראשונה זה אתם.
מאיר כהן: כשרציתי שעובדים סוציאליים יתעסקו עם עוני, כינסתי בחודש הראשון לתפקידי את כל מנהלי בתי הספר לעבודה סוציאלית ואמרתי להם, בואו נתחיל להיכנס לתוך הסילבוס, לשנות.
מאיר כהן: אבל משרד הבריאות כל השנים יודע מה המצב ועושה שולחנות עגולים.
מאיר כהן: סליחה, זה לא אישי.
מאיר כהן: יש רוח המפקד.
מאיר כהן: אנחנו נדבר עם המנכ"ל ועם השר.
מאיר כהן: אני מבקש לשמוע את יפעת פרץ.
<יפעת פרץ: שלום לכל הנוכחים.
<יפעת פרץ: אני די מתרגשת כי זו פעם ראשונה שלנו כאן.
<יפעת פרץ: אני ועוד אימא, קטי, אנחנו אימהות לילדים על הספקטרום האוטיסטי ואנחנו נציגות של בית ספר רעים בבאר שבע.
<יפעת פרץ: הגענו להשמיע את הקול שלנו ואת הצעקה האימהית לפחות.
<יפעת פרץ: יש לי ילד, חומד של ילד, שהוא לא מדבר.
<יפעת פרץ: שמו עילי פרץ.
<יפעת פרץ: הוא כיום בכיתה ב' בבית ספר רעים.
מאיר כהן: אנחנו נמחק את שמו של בנך.
מאיר כהן: בוועדה נוהגים לא להגיד את שמות הקטינים.
<יפעת פרץ: אני אדבר באופן כללי.
<יפעת פרץ: בית ספר רעים מונה 121 ילדים.
מאיר כהן: לפרוטוקול אני אומר שאם נידרש לעשות חיסוי של השמות, אנחנו נעשה זאת.
<יפעת פרץ: בית ספר רעים הוא בית הספר היסודי הגדול בארץ, הוא מונה כיום 121 ילדים כשהתקן הוא שישים ילדים.
<יפעת פרץ: יש קלינאית תקשורת אחת בבית הספר שהמשרה שלה כיום היא 23 שעות שבועיות.
מאיר כהן: זה פחות ממשרה מלאה.
<יפעת פרץ: כן.
<יפעת פרץ: יש מרפאה בעיסוק שיש לה 22 שעות שבועיות.
<יפעת פרץ: את הנתונים האלה כמובן דליתי ממנהלת המקום.
<יפעת פרץ: כל ילד זכאי ל-17 שעות שבועיות וזאת כיום לא המציאות שניתנת בבית הספר.
<יפעת פרץ: יש מחסור אדיר בטיפולים הפרה-רפואיים.
<יפעת פרץ: הקלינאית מדריכה את הצוות החינוכי.
<יפעת פרץ: הכיתה מונה כך שיש צוות בוקר וצוות צהרים, מורה פלוס סייעת בבוקר, מורה פלוס סייעת בצהרים.
<קריאה: לא על ה-120 ילדים.
<יפעת פרץ: לא.
<יפעת פרץ: בכל כיתה.
<יפעת פרץ: בית ספר רעים הוא מכיתה א' עד כיתה ו'.
מאיר כהן: זה בית ספר שיש בו כמעט חמישים אחוזים בתקינה.
<יפעת פרץ: נכון.
<יפעת פרץ: 121 ילדים בבית הספר.
<יפעת פרץ: בכיתה יש בין שבעה לשמונה ילדים.
<יפעת פרץ: בעבר המכסה הייתה שישה ילדים בכל כיתה וכיום יש בין שבעה לשמונה.
מאיר כהן: תכף נבקש לשמוע את נציגת משרד החינוך בדרום.
<יפעת פרץ: יש קושי עצום להעביר שיעורים רגילים.
<יפעת פרץ: המחנכת והסייעת מנסות בכל זאת ללמד את כל הילדים ובנוסף גם לקבל מהקלינאית, מהמרפאה בעיסוק, מהמרפאה במוזיקה וכיוצא בזה את המשך הטיפול.
מאיר כהן: זאת תחושה סובייקטיבית שלך או שאת יכולה להוכיח שהילדים לא מקבלים את השעות שהם צריכים לקבל בגלל מחסור בכוח אדם?
<יפעת פרץ: הילדים לא מקבלים.
<יפעת פרץ: אני יכולה לדבר באופן אישי.
<יפעת פרץ: הילד שלי לא מדבר.
<יפעת פרץ: הוא לא ילד עצמאי בכלל.
<יפעת פרץ: הוא לא עובד על פי ג'סטות, הוא לא מצביע.
<יפעת פרץ: אם הוא יכול באופן אישי להשיג את מה שהוא צריך, אז הוא מנסה ואם לא, הוא לא יבוא וידריך איש מקצוע או איש צוות שהוא צריך או יצביע.
<יפעת פרץ: יש להם טבלת ג'סטות כאלה.
מאיר כהן: היות ויש לך ניסיון רב, ואין חכם כבעל ניסיון, לגדל ילד כזה ואנחנו מאחלים לך הצלחה, אם היית מנהלת בית הספר, אם היו אומרים לך לשבת בכיסא המנהלת, איזה שינוי היית מבקשת?
מאיר כהן: מה הדברים אותם היית מבקשת?
<יפעת פרץ: הדבר הראשון שהייתי צועקת זה לעזור לילדים.
<יפעת פרץ: קודם כל לעשות שיעורים פרטניים יותר.
מאיר כהן: שיעורים פרטניים שחסרים בבית הספר.
<יפעת פרץ: לא קבוצתי.
<יפעת פרץ: כיום בבית הספר בכיתה לוקחים פחות או יותר ילדים על אותם חתכים.
מאיר כהן: הדבר השני, טיפולים פרה-רפואיים, קלינאי תקשורת, מרפאה בעיסוק.
<יפעת פרץ: מרפאה במוסיקה, בתנועה רגשית.
מיכל בירן: לחש לי קודם חבר הכנסת אלי אלאלוף, לפני שהוא הלך, שאני היחידה כאן מבין חברי הכנסת שלא מהדרום.
מיכל בירן: זה היה לפני שדב הגיע.
מיכל בירן: אמרתי לו, כמו שאומרים בפסח, שחייב כל אדם לראות את עצמו כאילו הוא היה ביציאת מצרים, גם צריך כל חבר כנסת לראות את עצמו כאילו הוא גר בפריפריה ולהזדהות באופן העמוק עם המחסור.
מיכל בירן: אני לא רוצה להאריך כי באתי בעיקר לשמוע.
מיכל בירן: אני מקווה שנצליח להיות באמת אופרטיביים.
מיכל בירן: אני מבינה, מאיר, שזה הכיוון שלך.
מיכל בירן: יחד עם חברי דב חנין ואחרים, אנחנו מטפלים באלמנטים אחרים של הרפורמות בבריאות הנפש והמחסור בתקני כוח אדם הוא מאוד עמוק ונמצא בהרבה מערכות, אבל אין ספק שאחרי שמעתי את הסיפור שלך, במקום שיש בו ילדים שזה המכשול העיקרי שלהם ויש רק קלינאית תקשורת אחת, זה כאילו המדינה מסמנת קו, מסמנת רף, לאן הילדים האלה יכולים להגיע והדבר הזה הוא לא מוסרי.
מאיר כהן: נציגת משרד החינוך בדרום.
<נורית אלעזרי: אני מפקחת על החינוך המיוחד בדרום.
מאיר כהן: לפני שתגיבי על הדברים, תני לנו בבקשה תיאור מצב.
מאיר כהן: אני מבין שאתם מרגישים את הפערים האלה.
<נורית אלעזרי: אנחנו מרגישים, כן, אבל אנחנו מנסים למצוא דרכים להתמודד עם הפערים ועם החסר הזה.
<נורית אלעזרי: החסר אכן קיים.
<נורית אלעזרי: אנחנו לגמרי מרגישים אותו.
מאיר כהן: עד כמה הוא חמור בעיניך?