GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית אנדוולט: חמש פעמים בלילה הם שותים בקבוק עם השמנה מאוד גדולה של פעוטות.
<רונית אנדוולט: אחרי גיל שנה, מבחינה תזונתית, ילד יכול לאכול את מאכלי הבית, לשתות עם כוס, זה חלק מההתפתחות שלו, התפתחות הדיבור.
<רונית אנדוולט: התפתחות הקוגניטיבית שלו, וחשוב לא להמשיך ולתת בקבוק לילדים אחרי גיל שנה.
<רונית אנדוולט: לכן הנושא של סימון כפיות סוכר על התמ"ל מגיל שנה ואילך, דרך להראות לאמא שיש בזה סוכר, זה הכול.
<רונית אנדוולט: אנחנו לא מסמנים באדום, אבל כן, זה חלק מאוריינות תזונתית גם של אמהות צעירות, וצריך למנוע השמנה מגיל אפס.
<חגי לוין: אני מההסתדרות הרפואית.
<חגי לוין: למרות זאת, העמדה שלנו, שסימון אדום הוא כן נדרש לתרכובות מזון לפעוטות.
מירב בן ארי: אז מה תיתן במקום?
<חגי לוין: גם אני אבא לשלושה ילדים.
<חגי לוין: חברת הכנסת בן ארי, לתינוק שהוא כבר לא תינוק, שהוא פעוט בן שנתיים וחצי, יש להורים שלו אפשרויות בחירה, זה שונה מאשר תינוק בן חודש.
<חגי לוין: ולכן, אנחנו סבורים שאין מקום לתת כל מיני פטורים ללחץ של אינטרסים.
מירב בן ארי: שלב 3 זה שנה, למה אתה סתם אומר?
מירב בן ארי: למה אתה אומר שנתיים וחצי?
מירב בן ארי: אבל שלב 3 זה שנה.
<חגי לוין: כפי שקראנו הרבה בסעיף, הוא גיל שנה עד גיל 3, ולכן אנחנו מדברים פה גם על פעוטות בני שנתיים ו-11 חודשים.
<חגי לוין: לשאלתך, זה ההבדל, ההבדל הוא אלטרנטיבה.
<חגי לוין: מטרת החוק היא לאפשר בחירה מושכלת.
<חגי לוין: ולכן, אותו הורה שהפעוט שלו בן שנתיים וחצי, והוא יכול לבחור, ואני קונה עוד תמ"ל וממשיך את המוצר הלא בריא הזה לתינוק בן שנתיים וחצי.
מירב בן ארי: מה האלטרנטיבה.
<חגי לוין: או שניתן לו תזונה עשירה שאפשר לתת.
<חגי לוין: ילד בן שנתיים וחצי יכול לאכול.
<רונית דוייב: אני מנהלת רפואית.
<רונית דוייב: לכל התמ"לים בכל השלבים יש אותה כמות סוכר, גם בשלב 1, גם בשלב 2, וגם בשלב 3, יש אותה כמות סוכר כמו בחלב אם.
<רונית דוייב: תמ"ל מכיל למעלה מ-30 רכיבים, לרבות סוכר.
<רונית דוייב: לכל רכיב ורכיב כולל הלקטוז וכולל הסוכר, יש תפקיד בהתפתחות הפעוטות והילדים.
<רונית דוייב: יש סטנדרטים בינלאומיים, גם של ה-WHO וגם של הקורטקס, כמה סוכר לשים בכל שלב, וזה כמות הסוכר המדויקת שיש בתמ"ל.
<רונית דוייב: אנחנו לא יכולים להוריד, אנחנו לא יכולים להוסיף, כתוב לנו כמה B1 לשים, וכתוב כמה ויטמין C לשים, וכתוב כמה סוכר לשים, ככה אנחנו שמים.
<רונית דוייב: אי אפשר להתייחס בתמ"ל רק לסוכר, כי יש שם כל כך הרבה רכיבים.
סימן טוב: ולמה שהציבור לא יידע כמה סוכר יש בזה?
<רונית דוייב: ולמה שהוא לא יידע כמה ברזל יש כי כל כך חשוב, וכמה B12.
אלי אלאלוף: העמדה ברורה.
<יעל כהן–פארן: תראו, אני אמא לשלוש בנות, הן כבר לא צורכות תמ"ל, תודה לאל, הקטנה בכיתה אל"ף.
<יעל כהן–פארן: זה הכי קל בעולם לדחוף להם סוכר.
<יעל כהן–פארן: סוכר מרגיע את הילד, עושה אותו שמח.
אלי אלאלוף: זה לא ויכוח על גידול ילדים פה.
<יעל כהן–פארן: אני חושבת שהאחריות שלנו היא גם להעביר מסר לציבור ולהורים.
<יעל כהן–פארן: מה שמנסה כאן משרד הבריאות, ואף אפילו לא רוצה שיסמנו כפיות סוכר - אני מסכימה עם ד"ר לוין שאפילו צריך לסמן.
<יעל כהן–פארן: אולי צריך לכתוב בפרט לילדים מגיל שנה וחצי ואילך, לא יודעת מה, איכשהו להבהיר את זה.
<יעל כהן–פארן: ילד בן שנה עוד תתווכחו אם הוא צריך את התמ"ל או לא.
<יעל כהן–פארן: ילד בן שנתיים בטח יכול לאכול, זה רק נוחות של ההורים, התרגלו, לעשות לו גמילה מבקבוק הם דוחים כמה שיותר, וזהו צריך על השולחן כי זה לא בריא לילדים.
<נתן ויטנברג: אני טכנולוג מזון מחברת פמפרס.
<נתן ויטנברג: אני לא רוצה להתעסק בתמ"לים, אני רוצה להתעסק בסעיף שתלוי תקן ישראלי 1145.
<נתן ויטנברג: אחת הבעיות שנוצרת בתעשייה, זה בשנתיים הקרובות יהיו המון שינויים, גם 1145 ברביזיה, גם ייכנסו אולי תקנות האלרגנים לעגן את כל השינויים בסימון במסמך אחד מסונכרן, לא משנה מה יהיה בו, אבל מסונכרן.
<רוית ארבל: הנושא עלה עכשיו, אנחנו מעלים את זה עכשיו.
<רוית ארבל: הסימון של כפיות סוכר לשלב 3, יש בעיה אחת, הסוכר הוא סוכר, אין הבחנה בין סוכר טבעי לקטוז, לבין סוכר לבן.
<רוית ארבל: האימא בסופר רואה כפיות סוכר, והיא לא יודעת לאיזה סוג של סוכר.
<רוית ארבל: בכל מה שקשור לפעוטות, זה נעשה רוחבי לכל התקנות.
<רוית ארבל: אבל לעניין פעוטות חשוב במיוחד, כיוון שלצורך העניין זה יוצר תמריץ שלילי ליצרנים להשתמש דווקא בסוכר לבן, כי אז אתה צריך פחות סוכר מאשר בסוכר טבעי.
אלי אלאלוף: חבר'ה, לא התפלספויות, בבקשה, תעשו לי טובה.
אלי אלאלוף: תעשו הערות שנבין מה סוף הדעה שלכם.
אלי אלאלוף: בינתיים לא הבנו כלום.
<יוספה הולצשטיין: אין הבדל בכמות הסוכר בין כל החברות - - -
אלי אלאלוף: חברים, נעשתה פה עבודה מאוד יסודית של כל הצוות של משרד הבריאות, בתגבור של יועצים בינלאומיים ומקומיים ברמה מאוד גבוהה.
אלי אלאלוף: אז אל תחשבו שלא חשבו על הסוכר, והכפית שם, אז אם זה לא עד כדי כך מהותי ההערות שלכם, אני מבקש לעבור הלאה.
אלי אלאלוף: תתרגלו שאני אפסיק אתכם באמצע הדיבור אם זה לא לעניין.
<יפה חובב: אני רוצה להתייחס להגדרה של קידמת האריזה.
<יפה חובב: התקנות מבקשות לחייב את הסימון של המדבקות בקידמת האריזה.
<יפה חובב: אני רק רוצה לציין שמוצרים שמיובאים מחו"ל לישראל, יש לנו קושי לסמן אותם בקידמת האריזה.
אלי אלאלוף: שמענו, זה יהיה בקידמת האריזה.
אלי אלאלוף: סופי.
אלי אלאלוף: חברים, אתם יודעים שההצעה שלכם וההערה שלכם היא מאוד אינטרסנטית, אז תשחקו פייר פליי במשחק הזה על בריאות הציבור.
אלי אלאלוף: מספיק מהמשחק הזה.
<רוית ארבל: לגבי קידמת האריזה ההגדרה מקובלת.
<רוית ארבל: העניין היחיד זה רק לוודא, לפי ההגדרה הזאת יכולה להיות יותר מחזית אחת שתחשב כקידמת האריזה.
אלי אלאלוף: תפסיקו לשחק בנדמה לי.
<נעה בן שבת: הצד שמיועד להיות גלוי לעין.
<גליה שגיא: יש לי הערה על הסמל האדום, בעברית, אדוני, הסמל כתוב סמל מזון אדום, המזון אינו אדום, הסמל אדום.
אלי אלאלוף: אפשר להתייחס במקום 20 30?
אלי אלאלוף: המוצר הקטן ביותר זה 20 ס"מ.
<RAFFAELE DE LUTIO: (מתורגמנית) תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על זה שאתה מאפשר לי להתייחס להיבט המאוד חשוב הזה.
<RAFFAELE DE LUTIO: לתעשייה האיטלקית חשוב מאוד שתהיה אפשרות לתת פטור מלא ממדבקות הסימון לאריזות קטנות של עד 30 ס"מ מרובע, שטח הפנים הכולל של האריזה, אחרת לא תהיה אפשרות לייצר באיטליה תוך עמידה בדרישות הישראליות.
<RAFFAELE DE LUTIO: אני רוצה להדגיש שבאיטליה יש לנו יכולת לייצר מוצרים באריזות קטנות במחיר כמעט זהה למחר לקילוגרם או ליחידת מידה של האריזות היותר גדולות.
<RAFFAELE DE LUTIO: האריזות הקטנות חשובות בכך שהן מאפשרות למשפחה, לקניין המזון במשפחה, לנתר את הצריכה של כל אחד מבני המשפחה של מוצרי מזון מסוימים, ובמיוחד של הילדים, כך שהנושא הזה חשוב במיוחד.
אלי אלאלוף: היות ויש לי גושפנקא של מנכ"ל, אני רציתי לקבל החלטה על בסיס החינוך המרוקאי שלי.
אלי אלאלוף: 30, 20, 25, סגרנו.
אלי אלאלוף: 25 סגרנו.
אלי אלאלוף: זה לא גדול.
<RAFFAELE DE LUTIO: (מתורגמנית) ההקלה ל-25 סנטימטר מרובע לא תועיל בכלל, ולא תעשה שום דבר חוץ מאשר לעודד מכירת מוצרים נטולי מותג שהם לא איכותיים.
<RAFFAELE DE LUTIO: זה יהיה שוב להעמיד בעמדת נחיתות את הצרכן הצנוע.
אלי אלאלוף: בסוף אחד מחליט, אז החלטנו ל-25.
<יעל כהן–פארן: חשוב להבין מה לא נכנס.
<חגי לוין: אנחנו מציעים 10 ס"מ.
<יעל כהן–פארן: למה לא 10, אני רוצה להבין?
סימן טוב: אני אסביר למה קבענו 20, ובעיניי גם למה האמירה של היושב-ראש היא מידתית.
סימן טוב: אם אנחנו כן נחנך את היצרנים לייצר מוצרים באריזות יותר קטנות והציבור יאכל חטיפים בכמות יותר קטנה, אני חושב שגם בזה יש תועלת.
סימן טוב: שוב, נאמר פה על ידי כולם, אנחנו לא עושים פה את הדברים המושלמים וכל מה שהיינו רוצים לעשות, אנחנו גם רוצים ליצור תהליך.
<יעל כהן–פארן: אז זה יעודד אריזות - - -
אלי אלאלוף: שמישהו יאכל 1, הוא ירצה 2 ויגיע ל-40?
אלי אלאלוף: את רוצה 40?
<יעל כהן–פארן: לא, אני הכי קטן – שהכול יסומן.
<שלום זידלר: אני יושב ראש איגוד תעשיות המזון.
<שלום זידלר: אני רוצה להסביר שהדוגמה שלנו של צ'ילה לפיה רוב התקנות החדשות האלה מתפספסות.
<שלום זידלר: 30 סנטימטר זאת לא סתם מידה.
<שלום זידלר: אלא שבמדינת ישראל בנוסף לכל הסימונים שישנם בצ'ילה, לנו יש גם סימונים נוספים בדמותם של הכשרים, סימני הכשר.
<שלום זידלר: כך שבכל מקרה שהוא – סליחה שאני מעיר ליושב-ראש, הקטנונית על 25 או 30, למה אנחנו לא יכולים ללכת לפי מה שהתקבל בצ'ילה, שזה היה לצורך העניין - - - אני יכול להביא דוגמאות לכך.
סימן טוב: בצ'ילה, הם אכן קבעו 30, אבל הם אמרו שזה כן צריך סימון הוא יכול להיות בחזית או בצד.
סימן טוב: אנחנו פה עשינו הסדר אחר.
סימן טוב: אנחנו נתנו פטור מלא על 20 ועכשיו הגדלנו את זה ל-25.
סימן טוב: אנחנו חושבים ש-30 בלי סימון בכלל זה לא טוב.
<RAFFAELE DE LUTIO: (מתורגמנית) אני רוצה שיהיה כאן ברור, הערות צריכות להיאמר בתום לב.
<RAFFAELE DE LUTIO: בצ'ילה, שיהיה ברור, הפטור המלא ניתן לאריזות של עד 30 סנטימטר מרובע, ואנחנו, שרוצים לעמוד בדרישות של החוק הישראלי, לא נצליח לשים את זה ב-30 סנטימטר מרובע.
<RAFFAELE DE LUTIO: בצ'ילה אין דרישות מפורטות כמו הדרישות של החוק הישראלי שכולל בנוסף לכך את סימוני הכשרות.
<RAFFAELE DE LUTIO: (מתורגמנית) משפט אחרון.
אלי אלאלוף: תסבירו לו שאי אפשר לשלוט בדיון.
אלי אלאלוף: המנכ"ל הספיק לעשות בדיקה.
אלי אלאלוף: כרגע המנכ"ל בדק, בצ'ילה זה 25, וזה עם סימון.
אלי אלאלוף: באירופה יש גם עד 20.
סימן טוב: אנחנו לא בפרלמנט בצ'ילה, ואנחנו לא בפרלמנט באיטליה, אנחנו בפרלמנט הישראלי, ובמדינת ישראל יקבעו מה שנכון למדינת ישראל.
סימן טוב: בצ'ילה, הסימון של 25 יש תקנות אירופאיות שקובעות על פטור מסימון תזונתי עד 25, ולכן, זה עוגן שאפשר להיתלות בו.
סימן טוב: בצ'ילה קבוע 30, אבל ה-30 כן חייב בסימון, פשוט לא צריך להיות בחזית האריזה.
סימן טוב: חברות וחברים, זה לא משנה.
סימן טוב: אנחנו פה קובעים את מה שנכון למדינת ישראל.
סימן טוב: אנחנו חושבים שלעודד אכילה במנות קטנות של חטיפים, או לעודד מעבר לאכילה לחטיפים קטנים זה בסדר.
סימן טוב: אנחנו עושים מה שטוב לישראל, גם אם זה לא בצ'ילה, אז אנחנו עושים מה שטוב לישראל.
סימן טוב: יש לי חטיף צ'ליאני, זה לדעתי 20 ומשהו, הוא סומן מאחורה.
סימן טוב: אנחנו פה עשינו הסדר ייחודי לישראל.
סימן טוב: אני חושב שהפשרה שהוביל היושב ראש היא פשרה הוגנת, אני בהחלט יכול לעמוד מאחוריה.
<יעל כהן–פארן: בצ'ילה הם כן אמרו סימון מאחורה, פה לא יהיה בכלל סימון?
סימן טוב: הלכנו על העוגן האירופאי שאומר שאריזות קטנות מ-25 סנטימטר רבועים יכולות להיות פטורות מסימון תזונתי.
<רוית ארבל: עד 25 יש פטור מלא מחובות של סימון תזונתי בכלל, כלומר, גם בגב האריזה וגם בחזית האריזה.
<יעל כהן–פארן: זה מה שהתקנות קובעות עכשיו אחרי הדיון.
מירב בן ארי: אחרי התיקון.
<קריאה: זה בהתאם לחקיקה האירופאית.
<קריאה: בחקיקה האירופאית זה בדיוק השטח שעד אליו יש פטור.
<RAFFAELE DE LUTIO: (מתורגמנית) אין חקיקה אירופאית, לא קיימת חקיקה אירופאית.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, פה יש לנו גם פטור למקרים כאלה שאם אתה מוכר דבר כזה באריזה כולה צריכה להיות נמכרת באריזה אחת גדולה.
סימן טוב: האריזה הגדולה מסומנת, המארז מסומן.
<נעה בן שבת: אם יש לנו איזושהי חובת סימון ומדובר גם בחובת סימון – אנחנו מדברים מי שיש לו חובה לסמן איזשהו פריט, או שאין לו חובה לסמן איזשהו פריט והוא מסמן אותו בכל זאת, הוא צריך לסמן בכל חובות הסימון התזונתי, הכוונה היא גם לסימונים אדומים, גם לכפיות סוכר, וגם לכל שאר הסימונים לפי התקנות האלה.
<נעה בן שבת: זאת אומרת שאי אפשר להבליט רק ערך אחד לפי בחירה.
אלי אלאלוף: לתקנה 3 יש הערות?
<איתן גרנות: לגבי גודל אות למכירה רק באריזה זו, כגודל אות שם המזון, לדעתי, זה צריך להיות כגודל אות שם התחולה, שלמעשה הוא זהה לגודל של שירות המזון.
<איתן גרנות: הסיבה היא שלגודל אות, או לגודל גובה אות שם המזון, יש מגבלות של יחס מול השם המקובל.
<איתן גרנות: יש מגבלות יחסית לשם בלועזית, ולכן, אם זה בגודל אות התחולה, אין פרופורציות נדרשות מול גורמים אחרים, ולמעשה, זה אותו גודל אות כמו שם המזון.
בן יוסף: גם לגובה האות של שם המזון וגם לתחולה, יש התייחסות בטבלה בתקן 1145 ולשם אנחנו מפנים בעצם.
בן יוסף: שניהם יחסיים כרגע למשקל האריזה, זה אותו דבר.
בן יוסף: ההתייחסות דומה לחלוטין, ולכן, אנחנו הלכנו לגובה אות של שם המזון שהיא מבחינת הממדים היא הגדולה ביותר כדי שזה יהיה ברור.
<נעה בן שבת: זה יהיה יחסי.
<רוית ארבל: שתי הערות מהותיות.
<רוית ארבל: אנחנו מדברים פה על פטור ליחידות אם האריזה הכוללת מסומנת.
<רוית ארבל: אני חושבת שצריך להוסיף גם פטור למצב ההפוך, זאת אומרת, שאם היחידות הקטנות מסומנות, מה שקיים בתקן 1145, רק שזה לא חל כאן.
<רוית ארבל: אם היחידות הקטנות מסומנות והאריזה הכוללת היא שקופה, אז האריזה עצמה הכוללת - - -
סימן טוב: לצרכן לא.
סימן טוב: אנחנו חושבים לעיני הצרכן.
סימן טוב: כאשר הצרכן קונה אריזה גדולה, הוא יודע להסתכל על האריזה הגדולה כשהיא סגורה.
סימן טוב: אנחנו לא מצפים מהצרכן לפתוח בסופר את האריזה הגדולה, כדי לראות על החטיפים הקטנים מה הערך התזונתי שלהם, אחרת יהיה בלגאן בסופר, כי כל החטיפים התפזרו שם, זה לא טוב, אז אנחנו אומרים שזה יהיה על האריזה הגדולה.
<רוית ארבל: זה קיים היום בתקן 1145.
סימן טוב: אולי צריך לתקן את זה שם.
<רוית ארבל: לעניין ההחרגה הזאת יש לה שני תנאים – שהאריזה תהיה סגורה.
<רוית ארבל: שנית – שהיצרן יהיה חייב לסמן במכירה רק באריזה זו.
<רוית ארבל: המשמעות הפרקטית מבחינת היצרים של התנאי הראשון שזה רק אריזה סגורה, זה מחריג את השרינקים.
<רוית ארבל: זה אומר החלפה של הרבה מאוד אריזות.
<רוית ארבל: זה קיים גם היום, אבל עכשיו העניין הוא לסימון התזונתי בכלל, אנחנו חושבים מספיק רק התנאי השני, זאת אומרת, אם כתוב למכירה רק באריזה זו, אין צורך שהיא תקיים גם את התנאים של אריזה סגורה לפי הגדרתה בתקן 1145 שזאת הגדרה מאוד קשה.
<רוית ארבל: אולי זאב יסביר את המשמעות הכלכלית של הדבר הזה.
<זאב פיקובסקי: אני רוצה להתייחס בהיבט של עלות לצרכן.
<זאב פיקובסקי: ברגע שישנה אריזה שקופה, בדרך כלל, זאת אריזת שרינק שהיא זולה ולא בעייתית.
<זאב פיקובסקי: אם נצטרך להחליף אותה באריזות רציניות מקרטון או ממה שלא יהיה סגורות, פירוש הדבר שזה מחירים גבוהים לעלות המוצר.
<זאב פיקובסקי: ברגע שישנה אריזה שקופה בכל המוצרים בפנים מסומנים בכל פרטי הסימון, גם סימון תזונתי על פי תקנות אלה, וגם את כל יתר פרטי הסימון על פי תקן ישראלי 1145, זה צריך להספיק, משום שאם נחליט – אני חוזר עוד פעם, כי זה הפואנטה.
<זאב פיקובסקי: אם נצטרך להחליף אריזות פשוטות משרינק בפלסטיק, ניילון שקוף באריזות קרטון יקרות, קודם כל, זה החלפת מיקום.
<נעה בן שבת: אני לא מבינה, התקן דורש אריזות קרטון?
<נעה בן שבת: ההוראות מדברות לא על סגירה בקרטון.
<נעה בן שבת: ההוראות מדברות על זה שניתן יהיה לראות אם זה נפתח.
<נעה בן שבת: שהצרכן יוכל לראות האם האריזה נפתחה או לא, זה קיים גם בארצות של מיני שרינקים האלה.
<זאב פיקובסקי: לא זאת הנקודה.
<זאב פיקובסקי: הנקודה היא ששרינק נוצר מחתיכת ניילון.
אלי אלאלוף: מה זה שרינק?
<זאב פיקובסקי: אני אתן דוגמה מסודרת.
<זאב פיקובסקי: יש מוצרים שנמכרים בבקבוקונים כמו יוגורטים קטנים לשתייה – הם ארוזים, אנחנו מכירים את זה מהסופר באריזות פלסטיק שמתקבצות מידית אחרי המילוי במכונת המילוי.
<זאב פיקובסקי: לוקחים שישייה, שנים עשר, עשרים וארבע, ואורזים אותם בפלסטיק שמעבירים אותו בסוג של חימום, וזה נקרא שרינק.
<זאב פיקובסקי: זאת אריזה שנוצרת באותה שנייה מחתיכת פלסטיק שקוף שאי אפשר להצביע עליו סימון.
<זאב פיקובסקי: אי אפשר לייצר אותו מפלסטיק שהוא מוכן מראש עם סימונים, ולכן הכול נראה דרך אותה אריזה שהיא שקופה לחלוטין.
<זאב פיקובסקי: ולכן אני חושב, החלפה של אריזה כזו שהיא סופר זולה, שהיא ממש - - -
<שרון גוטמן: אבל אריזה כזו היא לא אריזה שרואים שפתחו אותה אחרי הפתיחה הראשונה?
<נעה בן שבת: אתה יכול להסביר מה מפריע לאותם אקטימלים להיחשב כאריזה סגורה כהגדרתה בתקנות – במה היא לא עומדת?
<זאב פיקובסקי: אפשר להוציא פריט אחד ולשלוף אותו - זאת לא הכוונה.
<זאב פיקובסקי: הכוונה היא פה במקום הזה שלמעשה אי אפשר יהיה למכור בקיוסקים את האריזות ליד בית הספר, את הדבר הזה כי מישהו יוציא וימכור כי אין עליו ברקוד, אין כלום, זאת הכוונה ואני מבין אותה.
<זאב פיקובסקי: אבל כל המוצרים בפנים, ברגע שהם יהיו מסומנים, לא צריך לדרוש את הסימון באריזה הכוללת, זה מה שאומרת רוית.
סימן טוב: אבל אז הצרכן לא יראה.
<זאב פיקובסקי: יראו, ועוד איך יראה, זה שקוף, זה כל העניין.
<זאב פיקובסקי: תקן 1145 מתייחס לזה.
סימן טוב: תראה לי דוגמה למוצר שארוז ושקוף ואפשר לראות את הסימון האדום.
<זאב פיקובסקי: זה הפואנטה של האריזה הזאת.
אלי אלאלוף: בוא תיקח את הדוגמה של אקטימל שאני מכיר, בלי לעשות פרסומת, אתה מצליח?
אלי אלאלוף: אחד הבקבוקונים יוצא שמאלה, והשני ימינה, והשישייה אתה תעבור מאחד לאחד?
אלי אלאלוף: בריאות עולה כסף, גם ליצרן.
סימן טוב: אפשר גם וגם.
<רוית ארבל: אם מקובל עליכם גם וגם - - -
סימן טוב: רצינו להקל עליכם שלא יהיה צורך בגם וגם.
סימן טוב: אם אתם רוצים להקשות - - -
אלי אלאלוף: הפרסומת אומרת גם וגם.
<רז הילמן: אני רק לא מבין איזה תכלית משרתת הדרישה שהאריזה סגורה לפי התקנות סגירה של אריזת מזון.
<רז הילמן: אם אותו מוכר במכולת רוצה לפתוח, להיות עבריין, לפתוח את האריזה ולמכור כל אחד בבודד, לא זה שזה סגור באריזה שפתיחתה ניכרת תמנע ממנו את זה, גם ככה הצרכן שהוא ימכור לו את המוצר, לא יידע שהוא גזר עם מספרים את האריזה.
<רז הילמן: הסעיף הראשון מיותר.
סימן טוב: לכן יצאנו גם וגם.
סימן טוב: אנחנו לא עושים בקנטרנות, אנחנו לא עומדים על הגם וגם.
סימן טוב: אנחנו מניחים שאנשים הם לא עבריינים.
סימן טוב: אנחנו מניחים שבסוף גם הצרכן וגם המוכר, המשווק, הם כולם נורמטיביים.
סימן טוב: אדם שרואה אריזה מבחוץ, אז הוא צריך לראות את הסימון עליה, ולא להתחיל עכשיו לראות אם המוצרים בפנים מסומנים וההלחמה של הניילון יצא ככה שזה בדיוק עליו.
מירב בן ארי: חוץ מזה שבמוצר כתוב שיש סוכר, למשל, אם היום אני קונה מוצר, כתוב לי שיש בו סוכר, אז יהיה עכשיו ציור של כפית?
סימן טוב: לא, מספר כפיות.
סימן טוב: כתוב לך כמה גרם יש ל-100 גרם.
מירב בן ארי: אז אתה לא סומך עליי שאני אדע כמה סוכר יש.
סימן טוב: אני כל פעם לא מצליח.
סימן טוב: אם יש 40 גרם סוכר במאה גרם - כמה כפיות סוכר זה?
מירב בן ארי: אני יודעת שיש הרבה סוכר, כי זה כמעט 50% סוכר במוצר.
מירב בן ארי: קצת שכל ישר.
סימן טוב: 4 גרם זה כפית.
סימן טוב: לקחתי משהו קל לחישוב.
סימן טוב: אם כתוב 38, 22, 37 גרם סוכר למאה גרם, כמה כפיות זה?
מירב בן ארי: אני מבינה שזה הרבה.
סימן טוב: את יודעת על-פי המלצות משרד הבריאות וארגון הבריאות העולמי, מותר לנו לצרוך 6 כפיות סוכר, 8 כפיות סוכר ביום לצורך העניין.
מירב בן ארי: בוא נגיד שאף אחד לא הולך עם הספר של האיגוד הבריאות העולמי, הוא מבין, יש הרבה סוכר או אין הרבה סוכר.
סימן טוב: אבל את יודעת שמותר לך 6, 8 כפיות סוכר ביום.
סימן טוב: את לוקחת מוצר מסוים, ואת רואה שיש בו 10 כפיות סוכר למאה גרם.
מירב בן ארי: אין בעיה, משה, אני מסכימה אתך.
מירב בן ארי: מוצרים ישראליים כותבים כפיות.
מירב בן ארי: לא הצלחתי להבין, תפצח לי את זה, אם המוצר שמגיע מחו"ל וכתוב בו 40 גרם סוכר.
סימן טוב: חברת הכנסת בן ארי, בעזרת השם, הבת שלך בעוד כמה זמן תגיע לגיל שהיא תוכל לאכול דגני בוקר.
סימן טוב: מיובא – את תרצי לקנות משהו מיובא.
סימן טוב: יהיה רשום לך דגנים מלאים, סיבים תזונתיים, ברזל סידן וויטמינים.
סימן טוב: תהפכי את זה אחורה, ואת תראי, הדבר הזה כולל לצורך העניין 10 כפיות סוכר ל-100 גרם.
סימן טוב: כמו שמסומן היום – כל מוצר היום במדינת ישראל צריך להיות מסומן ברכיב התזונתי שלו בעברית.
סימן טוב: אנחנו מוסיפים את הסוכר, כי הסוכר עד היום לא היה חובה.
סימן טוב: מוסיפים לטבלה פה.
סימן טוב: לטבלה הזאת אנחנו מוסיפים את הסוכר, ומוסיפים שהסוכר יסומן גם בכפיות סוכר והם יודגשו.
סימן טוב: שום טרחה גדולה מדיי, זה יהיה בעוד שנתיים.
<חגי לוין: אני באמת רוצה לשאול לגבי הסעיף הזה.
<חגי לוין: לגבי כאלה שהם לא דוברי עברית.
<חגי לוין: שנית, למה בניגוד להמלצה הפנימית שהייתה בדיונים בוועדת ההסדרה שמבוססת על מה שאנחנו יודעים מהכלכלה ההתנהגותית, שציור של כפית הוא האמצעי האפקטיבי ביותר - למה לוותר על זה?
<חגי לוין: זה מה שהציבור הישראלי צריך.
סימן טוב: מכיוון שמי שהיה בוועדה זה אני, אבל כולכם יכולים לצפות ולקרוא את הדוח, הכול באינטרנט מצולם.
סימן טוב: מעולם לא דובר.
סימן טוב: אני יכול לקרוא לכם את הדוח.
סימן טוב: אמרנו שהסימון יסומן בכפיות, לא התכוונו שיהיה ציור של כפיות.
סימן טוב: אם היינו מתכוונים שיהיה ציור של כפיות, היה ציור של כפיות, אבל לא התכוונו לזה.
סימן טוב: התכוונו שיהיה מספר הכפיות, וזה מה שעשינו.
סימן טוב: הסימון בישראל הוא מסומן בדרך שבה הוא מסומן, הוא צריך להיות מסומן בעברית, זו ההחלטה של המחוקק וככה זה ימשיך.
סימן טוב: אנחנו לא מדברים על דוברי ערבית, אנחנו רוצים שגם דוברי ערבית במדינת ישראל – אחת הצרות הגדולות של מדינת ישראל, שדוברי ערבית לא יודעים מספיק עברית, אבל זה דיון אחר שצריך להיות.
<נתן ויטנברג: שתי הערות לתקנה הזאת.
<נתן ויטנברג: אחת, הערה מהעבר.
<נתן ויטנברג: אנחנו נדרשים לסמן כולסטרול גם כשהוא קטן מ-2.5, ואפילו לא קיים במוצר ברמה המקצועית, לדעתי זו הטעייה.
<נתן ויטנברג: כי בשומן צמחי אין כולסטרול, לכתוב קטן מ-2.5, אז הציבור רגע, אז היה פעם, או שאלות בסגנון, אז כמה יש.
<נתן ויטנברג: לדעתי, איפה שאין, פשוט לא צריך לסמן, או להתיר סימון של אפס.
<נתן ויטנברג: התקנה הזאת לא מאפשרת.
<נתן ויטנברג: בקטע של חלקי כפיות סוכר, זה מאוד מקשה על תהליכים בהכרח שאנחנו מתירים 20% במוצר לכאן ולכאן.
<נתן ויטנברג: אם במוצר יש איקס כמות סוכר, לדייק על הרבע או על חצי כפית, זה לא בהכרח נכון.
אלי אלאלוף: תכינו תשובות לכולם, לא נתייחס אחד אחד כרגע.
<רוית ארבל: אנחנו מצטרפים להערה כשאין אף אחד מרכיבי השומן שהוא אפס, יוצא מהתקנות האלה שאני עדיין צריכה לסמן פחות מחצי, פחות מ-0.1%, וזה פשוט מטעה.
<רוית ארבל: צריך לתקן את הניסוח.
<רוית ארבל: הערה שנייה.
<רוית ארבל: הרעיון הוא לפשט.
<רוית ארבל: בסופו של דבר, היצרנים והיבואנים זה היום יום שלהם, צריך להבין את התקנות האלה וליישם אותם כמו שצריך.
<רוית ארבל: יש פה כללי עיגול אחידים.
<רוית ארבל: קודם כל, לקבוע כללי עיגול בכלל, ולא רק מלמטה, כמו שקבוע פה.
<רוית ארבל: כללי העיגול יכולים להיות אחידים.
<רוית ארבל: לגבי השומן, יש שלושה סוגים של כללי עיגול.
<רוית ארבל: אדוני, זה נורא מורכב, אפשר לעשות את זה מאוד פשוט ואחיד, זה לא משנה אם זה 0.5 או 0.1.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בקשר לשפה הערבית, המיקום, ואיפה אפשר עם האריזה של 25 סנטימטר מרובע, איך אפשר לכתוב גם בעברית וגם בערבית אני מבין שיהיה קושי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לפחות על האריזה הגדולה תהיה אפשרות גם לרשום בערבית.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על מוצרים.
<נעה בן שבת: לא מדברים עכשיו על מוצרים באריזה גדולה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היות ובמוצרים עצמם שאנחנו מדברים על הכפיות וכל הסיפור הזה, אנחנו לא נוכל לראות את זה, בסופו של דבר, הגודל שלו - על האריזה הגדולה שיהיה גם בערבית.
<רונית אנדוולט: יש סימבולים שניתנים להבנה בכל השפות - יש ציור - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הרכיבים נמצאים בעברית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: על האריזה הגדולה שיהיה בערבית.
<נעה בן שבת: שמעל גודל אריזה מסוים הערך התזונתי יהיה מסומן גם בערבית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, זו הכוונה, כי שם יהיה מקום לרשום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: גודל קטן אז לא יכול לקרוא לא עברית ולא ערבית.
אלי אלאלוף: הנושא של השפה הערבית מאוד הכרחי, כדאי שתחשבו על זה.
סימן טוב: אני אומר, אם אני על המוצר עצמו ארשום, אז לא נוכל לקרוא לא בערבית ולא בעברית.
אלי אלאלוף: מותר למכור מוצרים שכתובים רק בערבית?
אלי אלאלוף: החוק מחייב את הפרסום בערבית, גם בכנסת מותר להם לנאום בערבית, והם עושים את זה, ובכבוד רב.
אלי אלאלוף: אני חושב ששתי השפות האלה צריכות למצוא פתרון בפרסום הזה.
אלי אלאלוף: תמצאו את זה עד לדיון הבא.
<איתן גרנות: בהמשך לנושא הסימון של פחות מ- אני רוצה להזכיר שחוק המזון שמכוחו התקנות הללו, קובע בין השאר שהתקנות יהיו בהתאם למקובל בהסדרה במדינות מפותחות, זו אחת ממטרות החוק.
<איתן גרנות: אם אני מסתכל על מזון שמיובא למשל מאירופה, או מארצות הברית, ארצות הברית המקרה טיפה שונה בגלל מנת ההגשה.
<איתן גרנות: אבל באירופה שגם שם הסימון הוא ל-100 גרם, באירופה פחות מ-0.5 גרם לשומן רוויי הוא אפס.
<איתן גרנות: יהיה מזון שיובא מאירופה, בטבלה האירופאית יהיה כתוב אפס, בטבלה הישראלית יהיה פחות מ-2.5.
<איתן גרנות: מעבר לזה שזו הטעיה, אי תאימות, ופתח לאי הבנה ובזבוז של הצרכן, תביעות ייצוגיות, ברמה מהותית במזון הזה אין שומן רוויי.
בן יוסף: לעניין פחות לגבי כולסטרול.
בן יוסף: קודם כל, באופן כללי, אפשר להגיד שבאופן כללי, הגישה שלנו בתקנות האלה שבסעיף הזה לא נגענו מאותם רציונאליים ועקרונות שעמדו לעינינו כשעשינו את התיקון הזה ב-2010.
בן יוסף: פחות מ-2.5 מיליגרם כולסטרול, התקנות נכתבו לכלל המזון, ולא רק לשמנים צמחיים.
בן יוסף: אנחנו יודעים שיש לעתים עכבות של כולסטרול גם במוצרים מן הצומח, ויש איזושהי התייחסות של נזק מצטבר.
בן יוסף: ולכן אנחנו היינו רוצים שהצרכן יידע שזה לא אפס, אלא שיידע שזה פחות מ-2.5 מיליגרם.
בן יוסף: זה עומד בהלימה גמורה לתקן 1145 ששם גם ללא כולסטרול מדבר על פחות מ-2, 2.5 מיליגרם.
בן יוסף: לגבי ההערה של איתן, גם בתקנות 1169 של אירופה, כאשר הכמות היא זניחה, הם מאפשרים לרשום כמות זניחה או משהו דומה לזה ולא אפס.
בן יוסף: באירופה, לידיעתכם, אין חובה לסמן כולסטרול.
<איתן גרנות: לעניין הסימון של מספר כפיות למאה גרם.
<איתן גרנות: חלק גדול מהמוצרים – הסימון התזונתי יהיה למאה גרם.
סימן טוב: כך מקובל בישראל, אנחנו לא משנים את זה.
<איתן גרנות: זה שהסימון הוא לא למנת הגשה, זה ברור.
<איתן גרנות: אבל מה שיקרה, שיהיה מצג שבו במוצר הזה יש הרבה סוכר, איש לא יעשה את הערך המשולש, יגיד, יש פה 28 גרם באריזה, הסימון התזונתי הוא למאה גרם.
מירב בן ארי: אני גם לפעמים מוצאת את עצמי מתחילה לעשות חישובים של אם הכמות היא למאה גרם, וזה רק חמישים גרם אז זה קל.
<ארבל שירן: סעיף 4, נקרא לזה אפילו טעות.
<ארבל שירן: כלומר, רשום רב כוהליים פחות מ-0.5 גרם למאה גרם, זה המון.
בן יוסף: לשאלתך איתן, לגבי מנת הגשה, התקנות לא מונעות סימון יחידת צריכה וכו', אפשר להוסיף את זה אבל בנוסף.
בן יוסף: הנושא של מאה גרם, הוא נושא חשוב.
בן יוסף: הוא גם באירופה, להבדיל מארצות-הברית, כדי שתהיה יכולת הבחנה והשוואה בין המוצרים והרכבם התזונתי למאה גרם, וזה מאוד חשוב.
בן יוסף: יש על זה המון ביקורת למה שקורה בארצות הברית.
בן יוסף: יצרנים נוהגים לשנות את החקיקה שם לגבי מנות הגשה על מנת להקטין ולהראות את המוצר כיותר בריא.
אלי אלאלוף: אני מתנצל למי שלא קיבל את רשות הדיבור, כי רצינו ללכת לפי התקנות.
בשעה 09: תודה רבה לכולם.
אלי אלאלוף: היום ה-12 בדצמבר 2017, כ"ד בכסלו התשע"ח והשעה 11:18 ואנחנו דנים בהצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ז-2017.
אלי אלאלוף: ברשותכם, חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: מי הגיע ראשון?
דב חנין: אני לא יודע מי הגיע ראשון.
דב חנין: אני מוותר בשלב הזה על רשות הדיבור והייתי רוצה לשמוע את הדברים.
מיכל בירן: גם אני אשמח לשמוע.
יעל גרמן: כידוע לך החוק לנשיאת עוברים היה נושא שכבר במשך לפחות ארבע שנים – אמנם הוא מ-1996 ויושבת כאן מי שבאמת יזמה את החוק וקידמה אותו, עורכת דין מירה היבנר שהיא היועצת המשפטית של משרד הבריאות – אבל כאשר אני נכנסתי למשרד, חשבתי שיש כאן אי שוויון בפני החוק.
יעל גרמן: אתה הדגשת את האמצעים אבל בנוסף לאמצעים הכספיים – ואתה צודק אדוני, אתה בהחלט צודק כי היום, כדי לעבור תהליך של פונדקאות ולהיות הורה, אתה צריך לפחות 160 אלף שקלים, מאתיים אלף שקלים ולפעמים אפילו יותר.
יעל גרמן: אבל בנוסף לכך יש כאן איזשהו אי שוויון בפני החוק שאותי הוא מקומם ולא רק אותי וזה שהחוק כיום מדבר על גבר ואישה כאשר כולנו יודעים שיש היום תאים משפחתיים של גבר וגבר ואישה ואישה.