GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מסעוד גנאים: בבקשה, זה עם המינהל, עם העיריות.
אלי אלאלוף: שמה, גם אמר את זה גם יעקב, אנחנו מוכנים להזמין פה ראשי ערים ולתת להם בראש כדי שיקדמו את הנושא.
אלי אלאלוף: מישהו רוצה עוד?
ג'מעה אזברגה: אני רוצה להתייחס- - -
אלי אלאלוף: חבר הכנסת ג'מעה.
ג'מעה אזברגה: קודם כל מרכזי קשישים אנחנו, אם אנחנו מדברים – הוא דיבר על סחנין, יש שם מרכז קשיש למופת וזה דבר מבורך.
ג'מעה אזברגה: רציתי להגיד, בגלל שהייתי הרבה שנים במערכת הבריאות, אני חושב ככה: בעניין הקשישים אין ספק, כמו שאמר מסעוד, אנחנו בשלב מסוים זה או אחר נגיע לשם, לתחנה הזו, עם כל הצער שבענין.
ג'מעה אזברגה: קודם כל בכל הישובים בדרום, אין לנו מלבד רהט, יוסוף אולי תתקן אותי אם אני טועה, מלבד רהט אין לנו מרכזי קשישים.
ג'מעה אזברגה: דבר שני, אני רוצה להוביל את הדיון למקום אחר אולי, זו הזדמנות, אנחנו בסך הכל חושבים בקול רם, העניין של חוק הבריאות, איפה חוק הבריאות הממלכתי והמשך הטיפול בקשיש ואני חושב שזו אולי הזדמנות, אתה, אדון אלאלוף כיושב ראש הוועדה, הזדמנות לעשות את זה ממוסד.
ג'מעה אזברגה: ברהט או בסחנין הוא מופעל על ידי עמותה, אנחנו היום כמו שמדברים נגיד על סיעודי או ביטוח סיעודי שזה דרך חברות שעובדות על אנשים.
ג'מעה אזברגה: לעשות את זה דרך חוק בריאות ממלכתי, לא רק כשהיזם רוצה, אני קורא לעמותה או מפעיל מרכז יום לקשיש יזמים, שלא יוכל לעשות מה שירצה בקשיש.
ג'מעה אזברגה: לעשות את זה באופן ממוסד, אולי זה רחוק מידי מהדיון, אבל אולי שווה לחשוב על זה, תודה.
אלי אלאלוף: אמרתי לפני שבאת, שהפעלה באמצעות עמותות או גופים פרטיים בעיני, בכל מה שקשור בשרותי רווחה, בריאות וחינוך זה בעיני פסול.
אלי אלאלוף: אני עסקתי בזה, משם אני מכיר הרבה שנים ואני חושב שזה פסול.
אלי אלאלוף: אבל צערי, כרגע אין אפשרות אחרת ולא החוק יביא את האפשרות, הבעיה היא שינוי מהותי במערכת הניהול הממשלתית שהיא צריכה לשנות פאזה ואני לא רואה את- - -
ג'מעה אזברגה: ביטוח סיעודי למשל, זה חוק אחד גדול היום.
אלי אלאלוף: אבל גם הסיעודי, איך מפעילים אותו?
אלי אלאלוף: באמצעות חברות שחלקן עשירות יותר מקורח לצערנו.
אלי אלאלוף: יש לי 10 דקות אז תקצרו בבקשה.
<עפרה ברגר: עפרה ברגר, מנהלת תחום מרכזי היום בעמותת מטב ואני דווקא חושבת שאנחנו כעמותה- - -
אלי אלאלוף: מה זה עושה, למה היא עמותה?
<עפרה ברגר: אנחנו עמותה ציבורית.
אלי אלאלוף: למה עמותה?
אלי אלאלוף: זה משפטית טוב?
<עפרה ברגר: אנחנו מלכ"ר.
אלי אלאלוף: אתם עמותה.
אלי אלאלוף: זה משפטי.
אלי אלאלוף: הרווחים הולכים למי?
<עפרה ברגר: לקשישים, אנחנו מנהלים 16 מרכזי יום בארץ- - -
אלי אלאלוף: בסדר, זה לא אומר.
<עפרה ברגר: חלקם הפסדיים, אנחנו מקימים אותם ביחד עם משרד הרווחה וביטוח הלאומי מאפס, 3, 4 שנים ראשונות זה הפסדי לגמרי בהרבה מאד כספים- - -
אלי אלאלוף: איך מכסים את ההפסדים?
<עפרה ברגר: מהרווחים.
<קריאה: מההכנסות, אל תגידי רווחים.
אלי אלאלוף: טוב, בבקשה תמשיכי.
<עפרה ברגר: אוקיי, אנחנו באמת חושבים שמרכז יום זה שרות מאד משמעותי לקשיש שתלוי בזולת, אנחנו חושבים שלקרוא לזה פתרון זה לא נכון, אבל השרות, הטיפול הוא הכרחי.
<עפרה ברגר: אנחנו עובדים עם משרד הרווחה בשיתוף פעולה מלא, אנחנו חושבים שרגולציה חשובה מאד, אבל לעניין הדיון הזה עלו כאן שני דברים.
<עפרה ברגר: אחד מהם היה תעריף ודיברתם על ההסעות, אני רוצה לומר שבשנים האחרונות עלה שכר המינימום ב-23% כתוצאה מכך עלו כל עלויות השירותים הנלווים.
אלי אלאלוף: אני גאה שזה היה בשולחן הזה.
<עפרה ברגר: גם אני גאה.
<עפרה ברגר: לעומת זאת, התעריף של ביקור במרכז היום עלה באחוז אחד ולכן הפערים מאד גדולים, אנחנו מוצאים את עצמנו היום עם מרכזים שעד 50 איש ביום הם הפסדיים, גרעוניים.
<עפרה ברגר: אם אתה רוצה לתת את השרות באמת כמו שהרגולטור רוצה ולדעתי ככה צריך לתת אותו, באופן מלא.
<עפרה ברגר: לגבי סוגיית הגודל- - -
<עפרה ברגר: סוגיית הגודל של המרכז, ביחס למספר המבקרים, אנחנו חושבים שהרגולציה היא נכונה ונדרשת, אבל יחד עם זאת אנחנו מבקשים זמן הערכות והתארגנות.
<עפרה ברגר: אלה הדברים.
<מוטי זליקוביץ: שמי מוטי זליקוביץ', מנכ"ל מלב"ב, ההתמחות שלנו היא טיפול בחולי אלצהיימר, תשושי נפש, דמנציה.
<מוטי זליקוביץ: אני לא אכנס לכל מה שאמרו, מטראז', כמות, כל הדברים האלה, אני רק רוצה לשאול שאלה פשוטה, אנחנו בירושלים היום עם למעלה מ-100 קשישים שאין להם מקום, תשושי נפש שממתינים בבית ומתפללים כל יום שמישהו במרכז היום אצלנו ימות כדי שיהיה להם מקום.
<מוטי זליקוביץ: אין מרכזי יום נוספים בירושלים פנויים, אפילו לא מקום אחד ועד שיתחילו ביטוח הלאומי לבנות או יאשרו לנו לבנות גם אם זה יהיה במהלך השנה, זה התחלה של תכנון ותקצוב וסיפורים שיקח 4, 5 שנים, כבר בנינו כמה מרכזים ודרך אגב רוב הכסף לבניית המרכזים אנחנו מביאים מתרומות- - -
אלי אלאלוף: מה עמדת העירייה?
<מוטי זליקוביץ: את העירייה לא מעניינים קשישים בירושלים, כך אמר- - -
אלי אלאלוף: תגידו את זה.
<מוטי זליקוביץ: אני אומר.
אלי אלאלוף: תגידו לראש העיר את כל העולם- - -
<מוטי זליקוביץ: ראש העיר אמר לי על השולחן, לא מעניין אותי קשישים, אמר את זה חד משמעית.
<מוטי זליקוביץ: הוא אמר לי, אותי מעניין צעירים ותרבות ולא מעניין אותי קשישים ולכן אני לא מקבל- - -
אלי אלאלוף: לא יבואו לבקר אותו בבית אבות.
<מוטי זליקוביץ: היה אצלי בביקורים, אמר את זה אצלי על השולחן בביקור, כולל שאנחנו לא מקבלים תמיכה מהעירייה, אפילו לא שקל אחד, כך שבירושלים וכל מה שאני מבקש זה בעצם, כמו שדורון ביקש, לתת לנו קצת להגמיש את משרד הרווחה, בנוהלים אני לא מתווכח, לתת לנו להכניס את אותם 100 או 80 או כמה שיש אנשים או כמה שניתן להכניס לתקופה של 5 שנים עד שיבנו מרכזים חדשים.
<מוטי זליקוביץ: יושבת פה תמר שרוצה לבנות תמר ולוקח לה כבר 3, 4 שנים רק התכנון ויקח לה עוד 3, 4 שנים עד שהיא תבנה, עד אז שיגמישו את הנהלים.
אלי אלאלוף: ברור, תודה רבה אדון זליקוביץ'.
<שמעון מכלוף: אדוני היושב ראש, אני שומע מחברים שאומרים- - -
אלי אלאלוף: תציג את שמך.
<שמעון מכלוף: מכלוף שמעון מאשקלון, אני שומע על שלושה גמלאים בחדר רטוב ובמחסנים, שמע, אני פשוט לא תופס.
<שמעון מכלוף: אני חי בגן עדן אם ככה, אני אומר לך, יש לנו מועדון לתפארת מדינת ישראל, האנשים שמה באים בבוקר ב-9, אוכלים ארוחת בוקר ואחר כך הולכים לספורט, כולם עושים ספורט אחרי הספורט יש אקטואליה ויש שאלות ותשובות, באשקלון.
<שמעון מכלוף: אחרי זה יש פעילות מסודרת, מאורגנת, כולל יום הולדת.
<שמעון מכלוף: אני אתן לך דוגמה, היה אחד ביום הולדת ואני רואה שהוא נרגש, שאלתי אותו: למה אתה מתרגש?
<שמעון מכלוף: הוא אומר לי: זו פעם ראשונה שאני זוכה ביום ההולדת שעושים לי חגיגה.
<שמעון מכלוף: אני אומר לך, מהפכה במועדון שלנו.
<שמעון מכלוף: זה מועדון לתפארת מדינת ישראל, לכן, מה הבקשה שלי?
<שמעון מכלוף: אנא מכם, אל תפגעו, שנוכל לסגור ולהשאיר כמה גמלאים.
אלי אלאלוף: מישהו דיבר על לסגור?
<קריאה: אני ממש מוחה.
אלי אלאלוף: לא היתה שום כוונה כזו, אדון דורון, אל תשמיץ אותנו בנוכחותנו תעשה את זה אחר כך.
<דורון רז: חס וחלילה.
אלי אלאלוף: מי אמר שצריך לפגוע במרכזים הנפלאים האלה?
<דורון רז: ברגע שאתה אומר, אתה יודע מה?
<דורון רז: בוא נעצור ותן לאישה הזו מנתניה לדבר, לא קשורה אלי.
אלי אלאלוף: לך יש נוכחות פה בוועדה, עזוב, אתה יודע להתכונן.
אלי אלאלוף: אני מבקש, גברת את יכולה לדבר כשניתן לך את רשות הדיבור ולהגיד מה שאת רוצה.
אלי אלאלוף: אף אחד מאתנו ולא במשרד – יש לי ביקורת על המשרד, אבל אני לא אעשה כל הזמן ביקורת על כל נושא כשאני מדבר על נושא ספציפי.
<דורון רז: סטנדרט אמרתי- - -
אלי אלאלוף: אל תפריע לי כשאני מדבר.
<דורון רז: תקופת הערכות.
אלי אלאלוף: כשאני מדבר זה אני.
<דורון רז: סליחה.
אלי אלאלוף: אנחנו מוכנים לשמוע ביקורת בוועדה הזו ושומעים, כל היום, זו המצווה שלנו כי אנחנו רוצים לתקן את העולם, להשלים אותו, לשפר.
אלי אלאלוף: אל תכינו אנשים שיבואו לפה לתת עדות על גן עדן, כשאנחנו יודעים שיש להם גם מקומות שהם לא גן עדן.
אלי אלאלוף: לא הבאת איש מפתח תקוה, הבאת מנתניה ומאשקלון, הלוואי שכל המקומות יהיו כמו שמעון מכלוף אמר.
<דורון רז: זה לא שלי.
אלי אלאלוף: אז בבקשה, יש ביקורת ותגיד אותה.
<דורון רז: מקבל, אני לא אמרתי, אני אמרתי תתנו לנו זמן להערכות, זה מה שאמרתי.
אלי אלאלוף: אז אנחנו נגיע לזמן הערכות.
<דורון רז: אוקיי.
אלי אלאלוף: גברת, אנחנו נכבד את זה שבאת אלינו, בבקשה.
אלי אלאלוף: כן, אני רוצה לספר, אמא בחופש הגדול בגלל שהמטפלת לא היתה- - -
אלי אלאלוף: שמך לפרוטוקול בבקשה.
<צילה שעיבי שדה: צילה שעיבי שדה.
<צילה שעיבי שדה: אמא היתה לאחר אירוע מוחי לפני כשלוש שנים, היא היתה במועדון מה שתרם לה הרבה, לחיי החברה ולרצון לקום בבוקר.
<צילה שעיבי שדה: היא יצאה לחודש חופש כי המטפלת לא היתה, כשהיא באה לחזור אז במועדון אמרו לה שאין כניסה, בצער כמובן, אני לא מאשימה אף אחד.
<ורד שחם: מרכז יום הוא מופת?
<צילה שעיבי שדה: מרכז יום.
<ורד שחם: בנתניה, בעיר גנים?
<צילה שעיבי שדה: לא לא, לא משנה.
<צילה שעיבי שדה: אני לא- - -
<ורד שחם: זה כן משנה כי אני רוצה לתת תשובות.
<צילה שעיבי שדה: לא, אני אומרת, המנהלת פה לא אשמה, היא בבכי אמרה: אני כל כך כואב לי להגיד שאין כניסה.
<צילה שעיבי שדה: מאז, אני קיבלתי אמא, אפרופו חנוכה, אני מתחילה להרגיש נר כבוי.
<צילה שעיבי שדה: כל פעם שבאים לבקר מביטוח סיעודי מכל מיני גורמים, היא מבקשת ומתחננת תחזירו אותי, אני בכסא גלגלים מרותקת כל היום יושבת ובוהה.
<צילה שעיבי שדה: מה אתם אומרים להם?
<צילה שעיבי שדה: שהיא תחכה 4, 5 שנים?
<צילה שעיבי שדה: מי יודע אם אמא תחיה עד אז.
<ורד שחם: תשובה למקרה הזה- - -
<ורד שחם: כי במקרה עשינו בדיקה אתמול בבוקר.
<ורד שחם: את מדברת על נתניה, נכון?
<צילה שעיבי שדה: צפיפות?
<צילה שעיבי שדה: ביקרתי כמה פעמים, בכלל לא צפוף.
<ורד שחם: נתניה את מדברת?
<צילה שעיבי שדה: - - - הרצאה לכולם באותו זמן, הם היו מפוזרים.
אלי אלאלוף: את מוכנה שיתנו לך תשובה?
<ורד שחם: את מדברת על נתניה, אנחנו עשינו בדיקה אתמול בבוקר עם מנהלת העמותה שמנהלת שלושה מרכזי יום בנתניה כולל מרכז היום שהגברת מדברת עליו, במרכז יום הזה אכן צמצמנו את מספר המבקרים, אבל אתמול היה מקום לשני אנשים, אז אני לא מבינה למה, המקרה הזה לא הובא לידיעת אף אחד.
<ורד שחם: בנתניה במרכז יום אחר יש מקום ל-50 איש ובמרכז יום שלישי יש מקום לעוד חמישה איש, זאת אומרת יש היום 57 מקומות, אתמול בבוקר, פנויים בעיר נתניה כולל מרכז היום שאת מדברת עליו.
<ורד שחם: אז אנא, תגשו לשם ואם יש בעיה יש עירייה ויש רשות- - -
<צילה שעיבי שדה: היא ניגשה כמה פעמים, וגם אח שלי ניגש.
אלי אלאלוף: אוקיי, עם כל הכבוד זה לא דיון פתרונות אישי.
<צילה שעיבי שדה: לא, אני אומרת לא רק בשם אמא, מחילה, בשם כל הקשישים באמת.
<צילה שעיבי שדה: אני אומרת שעד לפתרונות הגדולים זה לא פייר כלפי אחרים ואם רוצים טיפול מיטבי אפשר, שיקבלו חצי חצי, טיפול של 80% ולא אחד 100 ואחד כלום.
אלי אלאלוף: גברת, נתנו לך תשובה מאד ספציפית.
אלי אלאלוף: זה לא להרבה שנים למרות שאנחנו מאחלים לאמא שלך אריכות ימים ורק בטוב, נתנו לך תשובה למיידי.
אלי אלאלוף: את יכולה כבר מחר.
<ורד שחם: ואם יש בעיה את מוזמנת לפנות אלינו ואנחנו נעזור.
אלי אלאלוף: אוקיי, ברשותכם אני רוצה לסכם.
אלי אלאלוף: א' אני מודה על הדיון, במיוחד לחברי שזה ביוזמתו, יעקב פרי, שאנחנו מקיימים דיון על מרכזי היום לקשיש ועל הקריטריונים שהפצתם.
אלי אלאלוף: אני בעד קריטריונים, כמה שאני לא אוהב קריטריונים כלפי אדם, אבל כלפי החלק הפיזי והתכני של אותו מקום אני חושב שזה בהחלט טוב שאתם עובדים עם סטנדרטים ותעדכנו אותם, כי האוכלוסייה הזו הולכת ומשתנה כמו שאמר ידידי הילל, לאוכלוסייה הזו יש דרישות חדשות, טכניקות, הטיפול בהם משתנה לעיתים קרובות וזה ברור שכדאי לחשוב.
אלי אלאלוף: אני במקרה עסקתי בהקמת מרכזים ותמיד אמרתי למתכנן תוסיף, אז אמרו לי במשרד, בלי לפגוע באף אחד, עזוב זה גדול אחר כך לתחזוקה וכולי.
אלי אלאלוף: לא, זה באמת ככה, צריך להוסיף ולהתחשב ולחשוב על מרכזים רב תכליתיים כי לצערנו הקשישים עוברים ממצב א' למצב ב', אני קשיש אז אני יכול להגיד לכם שמחר אני יכול להיות במצב ג' או ד' וכדאי שיהיה.
אלי אלאלוף: כשמתרגלים למקום יישארו במקום ולכן המרכזים, ואני מאמין שהילל כבר ציין את זה בדוח שלו, שכדאי לחשוב על מרכזים רב תכליתיים מפני שזה העתיד שלנו.
אלי אלאלוף: דבר שני, אני באמת מבקש דחיפה מיוחדת למגזר הבדואי.
אלי אלאלוף: אני באר שבעי אז קרוב לליבי בלי לפגוע בצפון, אבל אני יודע שזה לא ילך בהכרזות או בסטנדרט רגיל כתוב על הנייר ויוסף שהייתה לי הזכות לעבוד אתו בנושא חינוך בחורה ובאזור, אני יודע שהוא יודע לקדם.
אלי אלאלוף: אז כדאי שתעשו, תתאמו ותדרבנו, המצב הרגיל, הודעות או קול קורא – זה טוב לבירוקרטיה שזה יהיה שקוף, אבל זה לא מספיק כדי להוציא לפועל במקומות הרגישים ביותר והקשים ביותר.
אלי אלאלוף: שמה צריך התערבות – הייתי קורא לו אצלי בקרן כשעבדתי על זה – מנהל פרויקט מיוחד, תזיז לי את העולם הזה מפני שלבד הוא לא יזיז.
אלי אלאלוף: גם עם הכסף והקריטריונים, אני מציע שבאמת תשבו ונשמח- - -
<קריאה: נחליף טלפונים בסוף הישיבה.
אלי אלאלוף: כן ואם אתם רוצים שאנחנו פה בוועדה נעזור לכם, אני עומד לרשותכם.
אלי אלאלוף: אני מקבל מדורון את ההערה, לא רק שלו, עד שאפשר כדאי לעשות פתרונות פרטניים למרכזים שורשים שינוי, אבל פרטניים עם מעקב.
אלי אלאלוף: זה לא רק לכתוב ולשכח, אלא לכתוב ולעשות מעקב מפני שאי אפשר מצד אחד להשאיר את הסטנדרט הישן, אתה בעצמך מקים חדשים ומקים אותם לפי הסטנדרט החדש ואתה מעונין שזה יהיה טוב יותר מפני שאתה תקבל יותר זקנים ובצדק וזה כלכלית יותר טוב, אז קחו את זה בחשבון אבל תעמדו בהתחייבויות.
אלי אלאלוף: הנושא הזה של סטנדרטיזציה זה גם סטנדרטיזציה בביצוע, אי אפשר, אני יודע מה זה לבנות.
אלי אלאלוף: יש מקומות שבקלות יכולתי לבנות ויש מקומות שסיימתי את תפקידי אחרי 18 שנה ואני עוד מצטער שלא הצלחנו להקים, אז תתחשבו בבקשות המאד מיוחדות של כל גוף וגוף ותעשו איתם תכנית מוסכמת שלוקחת בחשבון את ההערכות הנדרשת.
אלי אלאלוף: אני לוקח כאחריות שלכם, שאמרתם ואני פה מציין ובראבו לכם על לקיחת האחריות.
אלי אלאלוף: לא יישאר זקן בחוץ בגלל הסטנדרטיזציה שנכנסת, ימצאו פתרונות גם אם הם לא הכי נוחים, למרות שזה קשה להזיז קשישים ואתם יודעים את זה טוב ממני.
אלי אלאלוף: אבל קחו את זה בחשבון, תמשיכו לחפש פתרונות, תעשו שזה יהיה זמין והידע והקשר אתכם או עם המערכות שלכם.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם, אני איש הדרום ויש לי איזו נוכחות לא קטנה בדרום ואפילו בצפון בתחום הזה, אני לא פגשתי אנשים אלא פגשתי את - - - של ביטוח לאומי, כל אחד ואחד היינו יכולים להריץ אותם איפה שרצינו כדי לבוא לכל פגישה, לא פגשתי את האנשים שלכם, אני לא מכיר את המערכת האנושית שלכם.
אלי אלאלוף: זה אומר שלמרות שאני כבר ארבע שנים בפנסיה, אתם רואים איפה, אז כדאי שבאמת האנשים שלכם יהיו יותר בולטים ויותר אחראיים בעשייתם באזורים הפריפריאליים, כי בפריפריה לא תמיד יודעים.
אלי אלאלוף: כשאני שומע שאתם מסוגלים לבנות, להוציא לפועל 30 מרכזים חדשים, 15 בשנה, וואו, זה מדהים.
אלי אלאלוף: זה מדהים, אבל אני לא יודע אם כולם יודעים לנצל את האפשרויות האלה.
<דורון רז: רגע, שאלת הבהרה- - -
אלי אלאלוף: דורון, אתה לא תגיד שניה ליושב ראש, אני לא חבר שלך, לא שותה קפה איתך, אני מבקש.
מירב בן ארי: אנחנו נפתח את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: היום ה-21 לנובמבר 2017 ג' בכסלו התשע"ח.
מירב בן ארי: נושא הדיון הוא במסגרת ציון היום הבינלאומי למניעת אובדנו תעל סדר היום, הערכות לקראת הפעלת המרכז של משרד הרווחה לתמיכה כוללת במשפחות שיקיריהם התאבדו.
מירב בן ארי: ראשית אני רוצה לומר ברכות לחברי חבר הכנסת יעקב מרגי יו"ר ועדת החינוך על היום החשוב הזה שמצוין בכנסת.
מירב בן ארי: לצערי לא הספקתי לשדולה החשובה, אבל הוא יודע שאני תמיד איתו ובכל דבר.
יעקב מרגי: זה לא יעבור לך כל כך, כמי שמציגה את זה.
מירב בן ארי: הוא יכול לבדוק אותי שלא נחתי.
<קריאה: הישיבה עוד שעה.
<קריאה: את יכולה להיות בה.
מירב בן ארי: היה לוג ועדות, כמה ועדות.
מירב בן ארי: לכן אני רוצה לברך אותך על זה.
מירב בן ארי: אני אישית קראתי גם את הכתבות וגם עקבתי אחרי העמותה בשביל החיים.
מירב בן ארי: עכשיו נשמע את המשרד וגם את העמותה אבל בעיני מה שעשיתם, מי זה מנהל העמותה?
מירב בן ארי: שמעתי אותך וראיתי אותך גם באחת הכתבות.
מירב בן ארי: אני יכולה רק להביע צער על מה שעבר עליך ועדיין עובר כל יום בחיים.
מירב בן ארי: אחד הדברים החשובים בעיני בנושא כזה זה פשוט הדרך להנציח, היא לא לשכוח ולהמשיך להתמודד עם האובדן מדי יום.
מירב בן ארי: כל הנושא הזה של ההתאבדויות נראה לי כאילו הוא קצת מושתק.
מירב בן ארי: אני אומרת את זה במילים עדינות, אני מניחה שאתם תמצאו את המילים הקשות או אולי תרחיבו יותר בעניין.
מירב בן ארי: נושא של התאבדויות לצערי הוא לא נושא שאנחנו שומעים עליו, נושא שלעתים מושתק, לעתים אפילו מטויח.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות על הפעילות של הארגונים החברתיים שכן מעלים את הנושא לסדר היום, שלא רק ששוכחים אלא זוכרים ומביאים את זה בכל יום בפעילות שלכם.
מירב בן ארי: לפני הנתונים אני רוצה לתת לחבר הכנסת מרגי לפתוח בכמה מילים את הוועדה ולאחר מכן נגיע גם לארגונים.
מירב בן ארי: אני רק מבקשת משהו, לפעמים אני מדברת ומצביעים, זה לא עובד ככה.
מירב בן ארי: אם אתם רוצים לדבר, לדבר עם ענת מנהלת הוועדה.
יעקב מרגי: תודה גבירתי היושבת ראש, מנהלת הוועדה.
יעקב מרגי: אורחים יקרים, חלקכם השתתפתם איתנו, נכחתם אבל אי אפשר לפטור בלא כלום.
יעקב מרגי: כפי שציינו כאן אנחנו ביום מרוכז של דיונים בוועדות הכנסת בהתראה יחסית די קצרה ארגנו יום יפה, אני חושב שהוא יום שיהיה אפקטיבי, ואני אציין את זה בסוף דבריי.
יעקב מרגי: תודה לוועדת העבודה הרווחה והבריאות, זה לא מובן מאליו שפינתה את היום ונתנה לנו את שעת הדיון הנוכחית.
יעקב מרגי: יש מקום חשוב לסוגיית מניעת האובדנות לשולחן הזה של העבודה רווחה והבריאות הן בגלל התכנית הלאומית שהממשלה קיבלה החלטה ואנחנו נעקוב, תכניות ייעודיות, המשרד שזה חונה אצלו הוא משרד הבריאות, לכן חשוב מאוד שהוועדה הזאת תגיע בסוף הדיון כאן לסיכומים ומסקנות כפי שאמרתי בדיונים קודמים, אני בסוף היום הזה אלקט לי את כל סיכומי הדיונים שהיו בוועדות ומזה נצא לתכנית עבודה ביחד עם עמותת 'בשביל החיים'.
יעקב מרגי: אני מודה לעמותה שמגויסת ונרתמת ולוקחת את הצד האישי, חברי העמותה לוקחים את הצד האישי שלהם ולא שוקעים שם אלא הפוך, תורמים את זמנם וחלקם.
יעקב מרגי: אני חושב שזו התרפיה הכי נכונה.
יעקב מרגי: אם יש תרפיה, אבל זו התרפיה הכי טובה והכי נכונה.
יעקב מרגי: אנחנו מגויסים לזה בלית ברירה.
יעקב מרגי: לשמאלי יושב יו"ר השדולה הקודם שאנחנו נתחשבן איתו על העומס הנוסף שהוא הוסיף לי וגייס אותי למטרה הזאת.
יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת אם את זוכרת אני ניהלתי את הדיון בוועדה הזאת כשהוא גייס אותי, ניהלתי את הדיון בוועדה הזאת באחת השנים, אבל הייתה תכנית עבודה, הייתה הצלחה של השדולה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מיכאלי הביא לתוצאות טובות, ישב פה לכל הנוגעים בדבר וגייס אותם, לא לחינם משרד הבריאות בשנים האלה היה יותר רציני, לקח את זה ועשה את מה שעשה.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, ב-14:30 יהיה אצלי דיון בוועדת החינוך באולם המליאה של ועדת החינוך, הכנס המרכזי של היום הזה.
יעקב מרגי: כמו כן במליאה נגייס את כל חברי הכנסת שיבואו ויאמרו באילוצי הזמן, יום שלישי הוא יום שלא מחייב את חברי הכנסת להיות במליאה אז לא תמיד יש נוכחות גבוהה, אבל מי שיהיה נוכח נבקש ממנו להקדיש נאום בן דקה לסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: למה שאני אגזול מכם, באנו לפה לשמוע יותר את הנוגעים בדבר.
יעקב מרגי: היושבת ראש, הפטיש שלך.
מירב בן ארי: אנחנו לא מאמינים בפטיש.
מירב בן ארי: חבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי.
יעקב מרגי: תנסו להשתיק אותה בדיונים בלי פטיש.
אברהם מיכאלי: תודה לך על הקיום של הישיבה הזאת.
אברהם מיכאלי: אני תמיד הערכתי את הוועדה הזאת כאחת הוועדות, הסוגיה הזאת של השדולה, הוועדות החשובות כי פה יש גם רווחה וגם בריאות.
אברהם מיכאלי: לדעתי השדולה הזאת היא הצהרת כוונות במשך שנים.
אברהם מיכאלי: בכנסת אף אחד לא רוצה לשמוע מהשדולה.
אברהם מיכאלי: אני מכיר את - - -
יעקב מרגי: סליחה רק משפט.
יעקב מרגי: אנחנו זוכרים את חבר הכנסת רן כהן שהיה פותח כל יום שלישי בנאום בן דקה בסוגיה הזאת.
אברהם מיכאלי: היה פה חבר כנסת רן כהן ממרצ, כל יום שלישי היה לנו את אותה דקת נאום בקדנציות הקודמות, הוא היה פותח בשמות או במספרים של המתאבדים באותו שבוע וזה זעזע אותנו כל פעם שישבנו כח"כים במליאה וראינו שרן מדבר על זה במיוחד היה אז מתאבדים בצה"ל, המון מתאבדים בצה"ל.
אברהם מיכאלי: ואז רן פרש, בקדנציה 17 או 18 וביקש ממני כמצווה לקחת ולהמשיך את זה.
אברהם מיכאלי: ומאז אנחנו שלוש קדנציות מובילים את השדולה הזאת.
אברהם מיכאלי: זאת שדולה שלא נרשמים שם ביום הראשון שרצים למזכירות של הכנסת, שרצים להיות יושבי ראש.
אברהם מיכאלי: אלה חברים שמלווים אותי בשביל החיים, אז הכרתי אותם, הם חוו את זה בשנתיים האחרונות והם מבקשים ממישהו שייקח את השדולה הזאת ויוביל אותה.
אברהם מיכאלי: עד שבסוף אמרתי לחבר הכנסת מרגי 'בוא, זאת שדולה של מצוות והצלת חיים'.
יעקב מרגי: אני בעקרון לא משתתף בשום שדולה.
יעקב מרגי: אחרי 15 שנים שילכו החדשים שמתלהבים.
אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שאנחנו כחברי כנסת צריכים ללמוד שגם דברים לא תמיד סימפטיים כביכול או דברים שאת אמרת קודם ברמיזה, אנשים מדחיקים את זה ולא רוצים לדבר על זה.
אברהם מיכאלי: לא תמיד היא זאת השדולה שצריכה להצליח ואני חושב שהשדולה הזאת ברוך השם הצליחה במשך לפחות שלוש-ארבע שנים אחרונות.
אברהם מיכאלי: תקצוב שהתחיל בהתחלה מחבר הכנסת ליצמן, ייאמר לזכותו, כשהוא היה יושב ראש ועדת כספים, ואחר כך גפני שהיה יושב ראש ועדת כספים, אבל אלה היו תקציבים דלים וקלים.
אברהם מיכאלי: היחידה שהרימה את הדגל בצורה הכי רצינית הייתה שרת הבריאות יעל גרמן.
אברהם מיכאלי: ייאמר לזכותה שהיא אמרה לי אפילו לא לריב עם לפיד בתקציב של אותה שנה באוצר, היא אמרה 'תשאיר לי את זה', והיא עשתה את זה.
אברהם מיכאלי: הביאה תקציב - - -
מירב בן ארי: זו התכנית של ה-18 מיליון שקל לשלוש שנים?
אברהם מיכאלי: תלת שנתי מ-2013 או 2014, שהתחלנו.
אברהם מיכאלי: אבל אני מספר את זה כדי שאנחנו גם כחברי כנסת נבין שלא להתייאש פה מכלום.
אברהם מיכאלי: יש נושאים מאוד מאוד חשובים, כל שדולה מטפלת בנושאים חשובים, אבל לפי הנתונים שהחברים פה מציגים מדובר פה ב-500 מתאבדים אם לא יותר בשנה, וניסיונות התאבדות של בין 5,000-6,000 בשנה.
אברהם מיכאלי: זה מספרים מפחידים, מחרידים.
מירב בן ארי: לא, 6,000 שביצעו ניסיונות אובדניים ו-500 מתאבדים.
אברהם מיכאלי: מדובר פה בתופעה שאם אנחנו נטמון את הראש באדמה כמו שלצערנו טמנו את הראש באדמה במשך הרבה מאוד שנים, בכמויות האלה אולי יכולנו להציל נפש אחת או שתיים.
אברהם מיכאלי: המטרה של כל התכנית שלנו, גם מה שעושים בשביל החיים, וגם התכנית הלאומית למניעה, זה מניעה.
אברהם מיכאלי: לא רק לטפל במשפחות שזה מאוד חשוב, גם במניעה.
אברהם מיכאלי: כל ילדה קטנה, כל ילד קטן, בני נוער, חיילים, וכולם נכנסים ביחד וההצלחה של התכנית הלאומית הייתה שצירפנו בפנים שישה משרדי ממשלה.
אברהם מיכאלי: תחום עולים, תחום רווחה, תחום בריאות, תחום בטחון שכן היה או לא היה בהתחלה, אני חושב, אבשלום, בטחון לא נכנס בפנים, אבל בסוף אנחנו כן נמצאים בקשר עם הצבא, נכון?
אברהם מיכאלי: לכן גבירתי היושבת ראש הדיון שלך היום והדיונים של חבר הכנסת מרגי ואני באמת מודה לו ומעריך אותו על קיום היום הזה, היום הזה צריכים לצאת מפה בתכניות מעשיות ולעקוב אחרי ההמלצות של הוועדות, איך משרדי הממשלה ממשיכים לתגבר את התקצוב של התכנית הלאומית, עם כל מה ש- - -
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך, מהידע שלך.
מירב בן ארי: ה-500 בני אדם שמתאבדים, מה טווח הגילאים הממוצע?
יעקב מרגי: יש, בשביל החיים יציגו את זה אחר כך.
יעקב מרגי: יש חיתוך.
אברהם מיכאלי: יש נתונים מלאים.
אברהם מיכאלי: יציגו את הכל.
אברהם מיכאלי: יש פה גילאים מכמעט בית ספר יסודי עד מבוגרים ולצערנו אחד מתוך חמישה מתאבדים הוא בן נוער.
אברהם מיכאלי: היום מישהו אמר את זה באחת הוועדות, שזה אפילו יותר.
יעקב מרגי: אחד מתוך ארבעה.
<קריאה: שיש להם מחשבה אובדנית.
יעקב מרגי: כך הוצג, 25% הם בני נוער, סליחה, צעירים עד גיל 24.
מירב בן ארי: בסדר, אני כבר - - -
אברהם מיכאלי: אנחנו נשמע את זה.
אברהם מיכאלי: הנתונים באמת באמת מפחידים במובן של מציאות.
אברהם מיכאלי: אנחנו משווים תמיד את התקציבים שחלילה אנחנו לא מזלזלים במניעת תאונות דרכים, יש תקציב למניעת תאונות דרכים בשנה של כמעט 200 מיליון שקל.
אברהם מיכאלי: ולצערנו גם זה שם לא פותר, ועדיין יש אולי 250, 300 הרוגים בתאונות דרכים.
<קריאה: 370.
אברהם מיכאלי: 370.
אברהם מיכאלי: כרגע אנחנו מדברים על כמעט פי 2 של מתאבדים, והתקצוב עד לפני שלוש שנים היה של תקציב אפס.
אברהם מיכאלי: לא רצו להתייחס לזה.
אברהם מיכאלי: לכן אנחנו מפה נפתח ואנשי המקצוע ידברו ויציגו את הדברים.
מירב בן ארי: נתחיל עם אדרת, יו"ר עמותת בשביל החיים, עמותה למניעת התאבדות ותמיכה במשפחות.
<אדרת אבשלום: תודה.
<אדרת אבשלום: אני חושב שבאמת העובדה שיושבים כאן בדיון חבר כנסת לשעבר מיכאלי, חבר הכנסת מרגי ויושב ראש השדולה בעבר, יושבת ראש השדולה בהווה, זה מציין יותר מהכל את המהות של הנושא הזה.
<אדרת אבשלום: זהו נושא חוצה מגזרים, הוא חוצה פוליטיקה, הוא חוצה דעות פוליטיות, אני לא יודע אולי מישהו יעשה פעם מחקר איך קרה שיושבי הראש של השדולה בכל השנים האלה הן נשים.
<אדרת אבשלום: אני חושב שזה ממש - - -
יעקב מרגי: זה בגלל שהם מקרב העם.
<אדרת אבשלום: אני חושב שאנשים שלמרבה המזל לא חוו התאבדות בסביבה הקרובה שלהם ולכאורה זה באמת עוד נושא, במדינת ישראל יש כל כך הרבה נושאים על סדר היום, וזה עוד נושא.
<אדרת אבשלום: ובאמת חבר הכנסת מרגי, לא חסרים לו נושאים על סדר היום.
<אדרת אבשלום: חינוך בישראל זה התקציב השני בגודלו במדינה, ויש מיליון ואחד נושאים.
<אדרת אבשלום: באמת אני רוצה להודות לך, זו הזדמנות להודות לך על כל ההתעסקות בנושא הזה בדרך שאתה לקחת את הנושא הזה, אתה משאיר אותנו מהיום הזה מאוד נרגשים ומאוד אופטימיים שמשהו משמעותי יקרה בנושא הזה.
<אדרת אבשלום: אנחנו יכולים לומר עד היום ששני יעדים שהצבנו לעצמנו לפני שנים השגנו אותם.
<אדרת אבשלום: אחד – שהמדינה לקחה אחריות על תמיכה במשפחה שיקיריהם התאבדו.
<אדרת אבשלום: משרד הרווחה לקח את זה לחלוטין.
<אדרת אבשלום: יש היום לפי המכרז החדש, אנחנו גם חלק מהזכייה בו תמיכה, זו תמיכה כפרטני, טיפול זוגי, טיפול משפחתי.
<אדרת אבשלום: איזה טיפול שיעזור למשפחה להתמודד עם האסון הנורא הזה, המדינה תומכת בצורה נדיבה.
<אדרת אבשלום: זה לא יאומן.
<אדרת אבשלום: אנחנו עשינו את זה במשך 17 שנה מכספי תורמים ומהתנדבות של אנשים והיום סוף סוף המדינה לקחה את זה.
<אדרת אבשלום: באמת, יושב כאן אילן שריף שליווה את הדבר הזה הרבה שנים, נאבק על הדבר הזה, להסיר את הכובע.
<אדרת אבשלום: היעד השני שהשגנו אותו הוא שיש תכנית לאומית למניעת אובדנות.
<אדרת אבשלום: עד לפני שלוש שנים זה היה הזייה.
<אדרת אבשלום: היום זו עובדה.
<אדרת אבשלום: אבל לצד שני היעדים האלה יש עדיין חסר גדול מאוד בשני נושאים גדולים מאוד.
<אדרת אבשלום: אחד – אנחנו מציבים יעד שכדוגמת חוק נפגעי תאונות דרכים יהיה חוק של משפחות שיקיריהם התאבדו.
<אדרת אבשלום: הנושא הזה לא יכול להיות רק נושא של שינוי תקציבי משנה לשנה.
<אדרת אבשלום: היום הנושא הזה של תמיכה במשפחות מתוקצב דרך התכנית הלאומית דרך משרד הבריאות שמעביר כספים למשרד הרווחה.
<אדרת אבשלום: זה צריך להיות משהו מווסת, משהו מוסדר, זה לא הרבה כסף.
<אדרת אבשלום: אבל זה צריך להיות משהו מוסדר, ולא כל שנה להתחיל לחשוב אם זה כן יהיה או לא יהיה.
<אדרת אבשלום: דבר שני, לא פחות חשוב הוא הנושא של התקצוב הפעולות למניעת אובדנות.
<אדרת אבשלום: נכון, בשנים האחרונות התקציב היה 18 מיליון שקל, אבל גם בשנה הזו, לפני שלושה או ארבעה חודשים קיצצו 22%.
<אדרת אבשלום: הורידו מה-18 מיליון, 4 מיליון הלכו.
<אדרת אבשלום: לא משרד האוצר הוריד, נדמה לי שמשרד הבריאות הוא זה שהחליט על ההורדה, וזה משנה את כל סדרי העדיפויות.
<אדרת אבשלום: גם ככה העוגה קטנה מאוד.
<אדרת אבשלום: יש המון דברים, רק היום הזה, נושאים שעלו ביום הזה מחייבים תקציב לפחות כפול.