GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: התדיינו.
אילן גילאון: הגענו לפשרות שרובנו לא מרוצים מהן אבל הגענו לפשרות כי הבנו את המציאות הפוליטית, אני הבנתי את המציאות בה אני חי ואני חייב להיות אחראי לנכים ולא רק לארגונים.
אילן גילאון: לכן הדיון לדעתי יכול להיות משולב, אדוני היושב ראש, אבל הוא חייב בתוך המסגרת כאשר הסד שלנו הוא 4,2 וזה סד שיש לנו, הוא חייב להתמצות קודם כל בקצבת הנכות כפי שנקבעה ב-4,500 שקלים, 4,200 שקלים, 3,800 שקלים ובפעימות עליהן דיברנו, אם אפשר יהיה לצמצם אותן.
יואב קיש: כל מה שאתה אומר, זה נכון, חד וחלק, לא מתווכח.
יואב קיש: אני רק אומר שאם נמזג, זה יהיה תהליך יותר פשוט ואני אומר לך שספציפית לגבי השר"ם יש תקצוב שהוגדר שייעשה ביחד.
יואב קיש: התחייבות של האוצר.
אלי אלאלוף: קארין, את לא משנה את עמדתך?
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אני לא מעוניינת להקשות.
קארין אלהרר: אני רוצה להבהיר - אני מבקשת שהיועצת המשפטית תבהיר את זה – מה זה יכול לגרוע מהצעת החוק, אם אני ממזגת אותה.
<נעה בן שבת: המיזוג לא יכול לגרוע מהצעת החוק אבל היא בעצם ממצה את הצעת החוק שלה.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, מה שיוחלט כאן לגבי הצעת החוק הכללית, הוא מיצוי של מה שאת הצעת בהצעת החוק שלך.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, בסופו של דבר היא תבלע את שלוש הצעות החוק.
שולי מועלם-רפאלי: כן, אבל היא אמורה בסוף להביא לידי ביטוי את כל הדברים שעלו בשלוש הצעות החוק.
<נעה בן שבת: ברגע שאני מסתכלת במתווה, אני לא רואה הצמדה של השר"ם.
יואב קיש: לא יהיה תקצוב נפרד.
יואב קיש: אני דאגתי לתקצוב.
קארין אלהרר: תראו, הצעת החוק של אילן גילאון היא הצעה יקרה ללבי, חשובה, אני תומכת בה.
קארין אלהרר: אני חושבת שההצעה לטייס אוטומטי בקצבת השר"ם היא עולם אחר.
קארין אלהרר: זה לא אותו הדבר.
קארין אלהרר: כל מי שמעסיק עובד סיעודי יודע שזה לא אותו הדבר.
קארין אלהרר: זה כסף אחר.
קארין אלהרר: קופה אחרת.
קארין אלהרר: לכן אני לא יודעת מה היו ההסכמות, לא הייתי בחדר.
קארין אלהרר: בסדר, יואב, אני אומרת את האמת.
קארין אלהרר: דרך אגב, כשהגשת את ההצעה שלך - - -
יואב קיש: אבל את העברת את ההצעה שלך על בסיס ההסכמות שהגיעו אתי.
יואב קיש: לא על משהו אחר.
יואב קיש: כולל התחייבות שלך גם במליאה לזה.
יואב קיש: נצמדת להצעה שלי.
קארין אלהרר: אמרתי שאני מתחייבת - - -
יואב קיש: תעשי מה שאת רוצה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני מסכם.
אלי אלאלוף: אני מביא להצבעה איחוד שלושת ההצעות
קארין אלהרר: לי אין זכות הצבעה.
אלי אלאלוף: מי בעד איחוד שלושת ההצעות?
אלי אלאלוף: ההצעה לאחד את שלושת הצעות החוק נתקבלה.
אלי אלאלוף: יש מיזוג.
אלי אלאלוף: ועדת הכנסת תאשר את המיזוג של הצעות החוק.
אלי אלאלוף: אנחנו ממשיכים את הדיון שלא הספקנו לקיים בשבוע שעבר.
אלי אלאלוף: אני רוצה לפתוח ולומר שאני לא בא להאשים אף אחד.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה להאשים.
אלי אלאלוף: אני רק ממליץ שנקיים דיון מסודר על מנת לקדם את הקצבאות של הנכים.
אלי אלאלוף: זאת המטרה המרכזית של הדיון הזה.
אלי אלאלוף: אבל תדעו שיש מסגרות.
אלי אלאלוף: יש נקודות בסיסיות.
אלי אלאלוף: יש לנו אישור לתקצב, בלי ויכוח עם האוצר ועם משרד הרווחה, ל-4,2 מיליארד שקלים.
אלי אלאלוף: יש לנו אפשרות לעשות עד ארבע פעימות כאשר כל שנה תהיה תוספת של מיליארד שקלים לשנה הקודמת.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, תבינו שזה הולך בהדרגתיות ומקבלים על זה.
אלי אלאלוף: יש הצמדה מקובלת לשכר הממוצע במשק.
<קריאה: שכר המינימום.
אלי אלאלוף: השכר הממוצע במשק.
<קריאה: הגבוה ביניהם.
אלי אלאלוף: הגבוה ביניהם.
אלי אלאלוף: אנחנו גם מסכימים בעיקרון – שמענו דעות אבל זה גם לדיון.
אלי אלאלוף: כל מה שאני אומר מעכשיו, אפשר לקיים דיון.
אלי אלאלוף: הנושא של ילד נכה במשפחה, תוספת תקציבית, תהיה תוספת לילדים במשפחות כאלה.
אלי אלאלוף: יש לנו נושא לדיון שעלה ולא היה ידוע מספיק מראש וזה הנושא של הקשישים, הנכים שהפכו לקשישים, והאם אנחנו מצמידים או לא מצמידים את הקצבה שלהם ומתקנים אותה.
יואב קיש: יש נושא של לקשישים שהפכו לנכים.
אילן גילאון: הנה הסיבה שמסבכת את הדיון.
אילן גילאון: בכלל לא הייתה צריכה להיות שאלה כזאת.
אלי אלאלוף: יש לנו את הנושא של הדיסריגרד שחייבים להתייחס גם אליו ברצינות כי זה באמת חשוב מאוד ושנדע שזה גם עלול להוריד מהתקציב לקצבה הישירה לנכה.
אלי אלאלוף: לאור כל הדברים האלה, אני מבקש פעם ראשונה מחברי הכנסת לוותר על זכות הדיבור ולהתחיל עם נציגות הנכים.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אלכס, אתה רוצה לומר משהו?
<אלכס פרידמן: במסגרת הדיונים עם משרד האוצר.
<אלכס פרידמן: ..
<אלכס פרידמן: כדי לפתור את בעיית הנכים.
<אלכס פרידמן: אותו דבר לגבי ה-דיסריגרד.
<אלכס פרידמן: לגבי הדברים של אילן.
<אלכס פרידמן: המאבק החל לפני שלוש שנים....
<אלכס פרידמן: נכה לא חצי בן אדם ביחס לשכר המינימום.
<אלכס פרידמן: כאן המקום לטפל גם בילדים וגם בקשישים, בכל הבעיות שקיימות בקרב ציבור הנכים.
<אלכס פרידמן: לצערי השמיכה קצרה, התוספת במסגרת ההסדר לא מביאה... בשלב הזה.
<אלכס פרידמן: .. ולכן אני כן מבקש למקד את הדיון הזה בקצבת הנכות הכללית וכמה שפחות פעימות ולאפשר לציבור הנכים שכן מסוגלים לעבוד, לצאת לעבוד בלי להקטין את הקצבה שלהם.
<אלכס פרידמן: יש הרבה בעיות שקיימות.
<אלכס פרידמן: תודה רבה לכם.
<אבנר עורקבי: יושב ראש אהב"ה, ארגון הנכים המיוחד בישראל.
<אבנר עורקבי: אנחנו קצת בהלם.
<אבנר עורקבי: הנכים קצת בהלם.
<אבנר עורקבי: כל המתווה הזה היה מיועד גם לתוספת לילדים נכים.
<אבנר עורקבי: אם העלו את שכר המינימום ואם אנחנו מדברים על שכר מינימום, היכן הילדים?
<אבנר עורקבי: אתם חושבים שהילדים נמצאים בצד?
<אבנר עורקבי: הילדים יהיו בפרונט.
<אבנר עורקבי: ימים יגידו.
<אבנר עורקבי: דבר נוסף.
<אבנר עורקבי: אם אתם באים ואומרים לי כאן, כנסת נכבדה באה ואומרת לי שאין להם תקציב.
<אבנר עורקבי: תקשיבו לי, אני כאן בכנסת קצת יותר ממכם, למעלה משלושים שנים, מסתובב במסדרונות של הכנסת, יושב בכל הוועדות, גם בוועדת הכספים וגם בוועדות נוספות.
<אבנר עורקבי: מגלגלים כספים, מיליארדים על גבי מיליארדים שאתם מעבירים בוועדת הכספים, עודפים, ממשרד למשרד.
<אבנר עורקבי: בפעם האחרונה שהייתי בוועדה, 23 מיליארד שקלים.
<אבנר עורקבי: זאת בושה וחרפה לבוא ולהגיד לנכים, תשמעו, אנחנו לא יכולים, אין לנו מספיק.
<אבנר עורקבי: מה, אנחנו לא אג'נדה אצלכם?
<אבנר עורקבי: הנכים הם לא אג'נדה אצלכם?
<אבנר עורקבי: הילדים הנכים הם לא אג'נדה אצלכם?
<אבנר עורקבי: השר"ם הוא לא אג'נדה אצלכם?
<אבנר עורקבי: לבוא לתת לנו היום, זה מה שתיקחו, זה מה שהמדינה יכולה לתת.
<אבנר עורקבי: רגע, שנייה, הנכים נתנו למדינה תקופה ארוכה.
<אבנר עורקבי: הקפיאו להם את הנכות.
<אבנר עורקבי: אז איפה אתם נמצאים?
<אבנר עורקבי: מה, אנחנו השתתפנו בתקציב של המדינה כמה שנים טובות.
<אבנר עורקבי: אז עכשיו אתם רוצים לפצות אותנו על השנים שוויתרנו?
<אבנר עורקבי: זה התקציב?
<אבנר עורקבי: זאת המטרה?
<אבנר עורקבי: הנכים ימשיכו להיאבק כי הם חושבים שהם צריכים להיות בני אדם.
<אבנר עורקבי: הנה ההוכחה.
<אבנר עורקבי: המאבק ממשיך.
<אבנר עורקבי: המאבק לא עוצר.
<אבנר עורקבי: צריך לתת לפחות, אם לא את השכר הממוצע במשק, קצבת נכות כללית בגובה שכר מינימום.
<אבנר עורקבי: אם אתם אומרים שאין לכם כסף ואתם ממש מצומצמים וקשה מאוד, סליחה, אני אומר לכם, אני הייתי בוועדות, אני ראיתי את המעבר של הכספים, של 23 מיליארד שקלים בפעם האחרונה.
<אבנר עורקבי: איך אפשר לבוא ולהגיד שאין כסף?
<אבנר עורקבי: איך אפשר לעשות אותנו לתחתית הבאר?
<אבנר עורקבי: מה זה 350 שקלים שאתה נותן לנכה?
<אבנר עורקבי: במה זה יעזור לו?
<אבנר עורקבי: בעוד קופסת תרופות?
<אבנר עורקבי: בעוד פיסה של טיפולים רפואיים?
<אבנר עורקבי: איפה הילדים הנכים כאן?
<אבנר עורקבי: זרקתם את הילדים הנכים.
אלי אלאלוף: קודם כל, יש היום קצבה לילדים הנכים.
<אבנר עורקבי: אדוני היושב ראש, למרות שאני לא מדבר בדרך כלל, אני נותן לך לדבר.
<אבנר עורקבי: אני נכנס חופשי.
<אבנר עורקבי: אתה מכיר אותו טוב, אבל כרגע נתתי לכולם לדבר ואני בכלל לא מתבטא.
<אבנר עורקבי: אני טוען בפניך, הטענה שלי האמיתית היא מה עם הילדים.
<אבנר עורקבי: הילדים הם העתיד שלנו.
<אבנר עורקבי: אתה מכיר את סטיבן הוקינג?
<אבנר עורקבי: פיזיקאי.
<אבנר עורקבי: הוא היה ילד.
<אבנר עורקבי: ילד עם כפית של זהב.
<אבנר עורקבי: כל הילדים הנכים צריכים לגדול ולהיות כפית של זהב?
<אבנר עורקבי: למה הם לא מקבלים?
<אבנר עורקבי: מה עם השר"ם?
<אבנר עורקבי: אני מבקש לא לתת לזה לעבור אלא כמו שאילן אמר.
<אבנר עורקבי: אני רוצה 5,300 שקלים.
<אבנר עורקבי: המציאות, חביבי, אין מציאות.
<אבנר עורקבי: יש 5,300 שקלים.
<אבנר עורקבי: אין מציאות.
<אבנר עורקבי: שמת הצעת חוק ל-5,300 שקלים, תן 5,300 שקלים.
<אבנר עורקבי: נראה אותך.
קארין אלהרר: רגע, הוא פותח את פנקס הצ'קים.
קארין אלהרר: נו, די, אבנר.
<אבנר עורקבי: לא, לא די אבנר.
<אבנר עורקבי: אל תגידי די אבנר.
<אבנר עורקבי: אני לא פוליטיקאי.
<אבנר עורקבי: אני אומר לך מה צריך להיות כאן.
<אבנר עורקבי: אם צריך כאן לילדים, תנו לילדים.
<אבנר עורקבי: אני לא רוצה לומר מה את אמרת לי בשקט בקשר לילדים.
קארין אלהרר: מזל שבאת להגיד.
קארין אלהרר: הוא לא ידע עד שבאת.
<אבנר עורקבי: לא, בטח הוא ידע אבל אני רוצה שזה יהיה.
<רחמים קייסי: ארגון הנכים פתח תקווה.
<רחמים קייסי: אני מברך על הכול אבל אני מתנגד לפעימות.
<רחמים קייסי: אני מוכן להתפשר על כך שזה יהיה גג שתי פעימות וגם זה הרבה.
<ג'ברין תיסיר: אגודת הישגים.
<ג'ברין תיסיר: יש לי אולי מלים אחרות.
<ג'ברין תיסיר: פעם צעקנו שרוצים לחם, רוצים חיטה, והיום אנחנו צועקים שרוצים חשמל, רוצים מים, רוצים לבוש.
<ג'ברין תיסיר: 5,300 שקלים, סכום לא מספיק לא לכל אלה אלא גם לתרופות.
<ג'ברין תיסיר: עוד נקודה.
<ג'ברין תיסיר: נכה שפעם היה נכה והפך לקשיש, הלוואי שהוא יבריא.
<ג'ברין תיסיר: הלוואי.
<ג'ברין תיסיר: למה אתם מוציאים אותו מהכלל?
<ג'ברין תיסיר: כי הוא צורך יותר כסף?
<ג'ברין תיסיר: כי הוא יצטרך יותר עזרה?
<אייל כהן: הארגון לקידום זכויות נכים בישראל, הנכים הופכים לפנתרים.
<אייל כהן: אני לא נכה הרבה זמן.
<אייל כהן: כל החיים שלי עבדתי, את המסים שילמתי באלפי שקלים לחודש כי הרווחתי לטוב.
<אייל כהן: לא שילמתי בפעימות.
<אייל כהן: כל חודש, כמו שעון.
<אייל כהן: אנחנו לא פרות חולבות שברגע שגמרו לחלוב אותנו, זרקו אותנו לשדה כדי שנמות שם בשקט.
<אייל כהן: אם המדינה קבעה ש-5,300 שקלים זה סכום סביר לאדם בריא לחיות, על אחת כמה וכמה לגבי הנכה שההוצאות שלו הרבה יותר גבוהות.
<אייל כהן: אם רוצים ללכת בפעימות, שתי פעימות מקסימום, זה סביר.
<אייל כהן: אני מבטיח לכם שהמחאה לא תיפסק.
<אייל כהן: לא תיפסק.
<אייל כהן: אם אתם מתכוננים לזרוק אותנו לכלבים, המחאה לא תיפסק.
<אייל כהן: אני מבטיח את זה.
אלי אלאלוף: אני באופן אישי מאוד מעריך את המחאה שלכם אבל גם תשמרו על עצמכם.
אלי אלאלוף: אתם לוקחים סיכונים.
אלי אלאלוף: אל תיקחו סיכונים.
<אייל כהן: אני אומר לך משהו פשוט.
<אייל כהן: לי הרופא נתן לפני שנה מקסימום ארבע שנים.
<אייל כהן: מקסימום.
<אייל כהן: הרבה אין לי מה להפסיד.
<אייל כהן: לפחות אני יודע שהנכים אחרי לא יישארו רעבים.
<אייל כהן: לי באופן אישי אין מה להפסיד.
אילן גילאון: אתה תחיה.
אילן גילאון: אנחנו מקווים.
<אייל כהן: הלוואי.
<אייל כהן: אני אומר לך מה שהרופא אמר לי.
<אייל כהן: אני לא יודע מה הלאה.
אילן גילאון: תחליף את הרופא.
אלי אלאלוף: נאחל לך רק טוב.
<קריאה: הרופא לא קובע.
<קריאה: ה' קובע.
<תרצה רוזנצוויג: עמותת יחדיו, יד ביד, טירת הכרמל.
<תרצה רוזנצוויג: אני אימא לנכה שהיום הוא בן 45.
<תרצה רוזנצוויג: זה נכה, לא מאה אחוזים אלא אלף אחוזים.
<תרצה רוזנצוויג: הראש עובד.
<תרצה רוזנצוויג: הוא באוניברסיטת חיפה תואר שני.
<תרצה רוזנצוויג: אני מטפלת בו ויש לו מטפל זר.
<תרצה רוזנצוויג: הקצבה שאתם נותנים, 5,400 שקלים, זה לא מספיק.
<תרצה רוזנצוויג: מה שיתנו, מה שתיתנו בארבע פעימות.
<תרצה רוזנצוויג: הבן שלי אומר שאם היו לוקחים אותו ומכניסים אותו להוסטל, כמה המדינה הייתה משלמת?
<תרצה רוזנצוויג: מישהו יודע?
<תרצה רוזנצוויג: עשרים אלף שקלים?
אילן גילאון: 22 אלף שקלים.
<תרצה רוזנצוויג: בלי התרומות שמתקבלות מחוץ לארץ ועוד בעלי ההוסטלים העידו שהנכים מוזנחים כי אין להם תקציב לתת להם ולכן הם נראים כך.
<תרצה רוזנצוויג: מה אנחנו מבקשים?
<תרצה רוזנצוויג: בפעימה אחת.
<תרצה רוזנצוויג: הנכים לאט לאט מתים מהמחלות, אנחנו רוצים לראות את הכסף בפעימה אחת.
<תרצה רוזנצוויג: דבר שני, שירותים מיוחדים.
<תרצה רוזנצוויג: יש לנו אישור לשני עובדים.
<תרצה רוזנצוויג: יש לי עובד אחד, בעלי היה עובד שני, החזיר את הציוד שלו ועלה למעלה.
<תרצה רוזנצוויג: נשארתי אני העובדת השנייה.
<תרצה רוזנצוויג: יש לי בעיות די רציניות בחוט השדרה ויד והיום אני צריכה לחפש עובד זר.
<תרצה רוזנצוויג: איך לממן עובד זר.
<תרצה רוזנצוויג: חבר'ה, איך מממנים עובד זר לנכה די קשה?
<תרצה רוזנצוויג: אני נותנת לכם קלפים.
<תרצה רוזנצוויג: או שתפתחו הוסטלים ותכניסו את כל הנכים במדינה לשם אבל הכסף שם לא יספיק לכם ואז באמת תפשטו את הרגל, או שתתנו סכום מתאים כדי שנחיה בכבוד.
<תרצה רוזנצוויג: אנחנו אמנם נכים אבל לא שקופים.
<תרצה רוזנצוויג: תודה רבה ויום טוב.
<איתן עמרם: יושב ראש הוועדה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בלשכת עורכי הדין ויושב ראש עמותת מכון עמרם.
<איתן עמרם: אני מרגיש שיש כאן איזשהו משחק מכור.
<איתן עמרם: אם אתם רוצים לשבת ולדבר אתנו, אתם לא יכולים לבוא ולהציג אקסיומות.
<איתן עמרם: מבחינתנו 4,2 הוא לא מספר מקודש וגם לא ה-1 בינואר 2018 שגם הוא לא מספר מקודש.
<איתן עמרם: מי שרוצה לדעת, אני מניח את דעתכם שה-1 לינואר 2018 אכן מבחינתנו יהיה תאריך בו נקבל רטרואקטיבית.
<איתן עמרם: לגבי המספר 4,2.
<איתן עמרם: המספר הזה הוא מספר שנקבע על ידי האוצר ואני אומר שמי שבמשך 16 שנים גזל את כבשת הרש של ציבור אנשים עם מוגבלות, שישכיל וימצא את המקורות כדי להחזיר את הכספים האלה.
<איתן עמרם: אנחנו לא צריכים לעשות לו את החשבונות ויש לו מספיק את הדרכים לעשות זאת.
<איתן עמרם: אתם צריכים להבין שיש לנו מספרים מקודשים.
<איתן עמרם: גם לנו.
<איתן עמרם: אם אתם רוצים להגיע אתנו להסכמות, אתם צריכים לשמוע אותנו ולא לסנדל כאן באיזושהי דרך – ואני מכבד את היושב ראש ואת הוועדה – ולבוא ולומר, תשמעו, מאחדים.
<איתן עמרם: אם זה לא יפעל לגבי האינטרסים שלנו, אין לכם כאן פרטנר.
<איתן עמרם: הפרטנר שלכם כאן עומד יציב, נלחם על העמדות שלו ולא לחינם אנחנו נמצאים כאן.
<איתן עמרם: כשרוצים לנהל שיח, צריך דיאלוג.
<איתן עמרם: לכן אני אומר שאתם צריכים להבין שעיני הציבור ועיני הנכים נשואות אליכם.
<איתן עמרם: אם לא תשכילו לפתור דבר כזה, אני כבר לא יודע מה יקרה לגבי דברים יותר קשים.
<איתן עמרם: מה לגבי השנים האבודות?
<איתן עמרם: השנים האבודות שגזלתם מאתנו במשך 16 שנים, כשהורדתם את הקצבה שלנו.
<איתן עמרם: מי שידע לקחת, שידע להחזיר.
<רונית צרפתי: מטה מאבק הנכים.
<נעמי מורביה: סליחה, אני יושבת ראש מטה מאבק הנכים.
<נעמי מורביה: אני לא מכירה אותך.
<רונית צרפתי: אני מדברת בשם מטה הפעולה של הנכים.
<נעמי מורביה: כי את אמרת מטה מאבק הנכים.
<רונית צרפתי: מטה הפעולה של הנכים.
<רונית צרפתי: אני לא מכירה כאן את כל הארגונים האלה וכל מה שנעשה כאן.
<רונית צרפתי: אני רק יכולה לדבר מדם לבי ולהגיד שאני חליתי בשנתיים האחרונות ונכנסתי לתוך מאבק ואני פשוט המומה.
<רונית צרפתי: כל יום מחדש אני רואה דברים.
<רונית צרפתי: אני לא רוצה לדבר על דברים שהם לא קשורים כרגע אבל מה שחשוב הוא שאנחנו מחורפים את נפשנו בכבישים, אנחנו רואים אנשים שהלב שלהם כבר שותת דם.
<רונית צרפתי: לא יתכן שב-2002 – הקצבה היום הייתה אמורה להיות 4,000 שקלים, אמרו שזה זמני, שר האוצר דאז בנימין נתניהו אמר שזה זמני.
<רונית צרפתי: הרי כל שר אוצר שנכנס לתפקיד, הדבר הראשון שהוא עושה, זה לא דבר אחד אלא שלושה דברים, הוא פוגע בנכים, בילדים ובקשישים כי הוא יודע שאף אחד לא יתנגד.
<רונית צרפתי: זה הרי הכי קל.
<רונית צרפתי: הוא רוצה שתהיה צמיחה כלכלית, אז בואו נפגע באנשים שהכי קל לפגוע בהם כי הם הרי לא יתנגדו, הם חולים, הם לא מרגישים טוב, אין להם זכות דיבור.
<רונית צרפתי: זה לא יתכן.
<רונית צרפתי: הקצבה היום הייתה אמורה לעמוד על 4,000 שקלים.
<רונית צרפתי: הוא אמר שזה זמני ב-2002.
<רונית צרפתי: מאז עברו כמעט 17 שנים.
<רונית צרפתי: לא יכול להיות שאנשים כאן יחיו על לחם צר ומים לחץ.
<רונית צרפתי: אנחנו שומעים סיפורים קורעי שלב מהבוקר עד הערב.
<רונית צרפתי: לא יתכן שאתם תדברו אתנו על מציאות פוליטית כשיש את ההצעה של אילן גילאון שחתמו עליה 42 חברי כנסת - - -
<קריאה: שישים חברי כנסת.
<רונית צרפתי: שהיא עברה בקריאה טרומית והיום אתם מדברים אתנו על מציאות פוליטית.
<רונית צרפתי: העוני הזה בסוף יתפוצץ לכולנו בפנים.
<רונית צרפתי: אתם לא מבינים איזה סבל אנשים עוברים.
<רונית צרפתי: אני יכולה עכשיו לדבר אתכם עשר שעות ולספר לכם סיפורים קורעי לב.
<רונית צרפתי: יש כסף, יש תקציבים, זאת מדיניות של דווקא, זה מי יגזור את הקופון.
<רונית צרפתי: אני בטוחה שיש לכם לב.
<רונית צרפתי: אנחנו לא מדברים על צדקה, אנחנו לא מנסים להתמסכן, אנחנו מדברים על כבוד האדם, על חירותו, על גופו וממונו.
<רונית צרפתי: אם אתם החלטתם ש-5,300 שקלים הם שכר המינימום במדינת ישראל, אז אני אקח לדוגמה אותי שעבדתי עד לא מזמן והרווחתי סכומים נאים.
<רונית צרפתי: ברגע שחליתי – לא היה לי מספיק שכל לעזוב את העבודה ולנצל את אובדן כושר העבודה שהיה לי שם – מרוב שהייתי תמימה, אמרתי, בסדר, התפטרתי, אמרתי תודה רבה רבותיי, נהניתי מאוד ואני עכשיו הולכת לשכם את חיי ולטפל בעצמי.
<רונית צרפתי: לא תיארתי לעצמי לאיזה סיפור אני נכנסת ולאיזו סאגה.
<רונית צרפתי: אני היום מקבלת 2,342 שקלים.
<רונית צרפתי: אני רוצה שתבינו שאנחנו לא ממציאים כאן מספרים וזה לא גחמות.
<רונית צרפתי: יש חוק.
<רונית צרפתי: אתם קבעתם שיש חוק במדינת ישראל לגבי שכר המינימום.
<רונית צרפתי: אם אתם לא מסוגלים לעמוד בזה, תורידו את שכר המינימום ל-2,342 שקלים כך שכולנו נהיה שוויוניים.
<רונית צרפתי: מה עשינו?
<רונית צרפתי: אנחנו רק חלינו.
<רונית צרפתי: לא פשענו, לא גנבנו, לא רצחנו.
<רונית צרפתי: במקום שתתנו לנו כוס תה ותחבקו אותנו, אנשים כאן בועטים בנו.
<רונית צרפתי: אנחנו לא מקבלים מתווה ואנחנו לא רוצים לדבר על ועדות קישוט.
<רונית צרפתי: הדבר הזה נמשך ונמשך.
<רונית צרפתי: אני אומרת לכם, באמת, אתם צריכים להבין שלא מדובר כאן על צדקה.
<רונית צרפתי: אתם צריכים להבין.
<רונית צרפתי: הנה למשל ההצעה של אילן גילאון, היא מונחת כאן ולמה לעשות מיזוג?
אלי אלאלוף: יש עוד חברים שרוצים לדבר.
<טליה דוד: לשכת עורכי הדין.
<טליה דוד: אני רוצה לדבר על שתי נקודות חשובות, לפחות בעיני וגם בעיני מרבית הנכים.
<טליה דוד: בעיני הוועדה הזו, כמו שאמרתי במקרים קודמים, צריכה לצאת עם בשורה לציבור.
<טליה דוד: הוועדה הזו חייבת, לדעתי, מבחינת המנדט שלה, לצאת עם בשורה לציבור האנשים עם מוגבלות ויותר מכך, לצאת עם בשורה לציבור האנשים ללא המוגבלות.
<טליה דוד: הבשורה צריכה להיות לשחרר את הנכים מהתלות בין קצבת הנכות לאפשרות לעבוד.
<טליה דוד: המדינה חייבת, על מנת לשקם את הנכים באופן רציני ואמיתי וכן, לאפשר להם לעבוד עד שכר מינימום בלי שמלתעות הביטוח הלאומי, בלי שחרדת הקצבאות והוועדות הרפואיות, הצלמים וכל הדברים האחרים הלא מכובדים, יהיו בגפינו ובעורפינו יום יום ושעה שעה.
<טליה דוד: אדוני, אני מבטיחה לאדוני באופן חד משמעי שביום שהתלות הזו הלא הגיונית והלא מביאה אותנו לאף מקום תשתחרר, אתה תראה שנכים יעבדו גם בשכר של אלף שקלים, גם באלפיים שקלים וגם ב-3,000 שקלים וגם ב-4,000 שקלים, עד 5,300 שקלים ולא יפחדו.
<טליה דוד: יותר מכך, מעסיקים ישמחו לקבל אותם ולא לפחד כי הם עוברים על החוק כי השכר נמוך.
<טליה דוד: כל אחד ישמח לקחת כל עבודה שהיא.
אלי אלאלוף: שלום לאבי ניסנקורן, יושב ראש ההסתדרות.
אלי אלאלוף: תודה שהגעת.
<טליה דוד: הדבר השני שאני חייבת להודות שכעורכת דין מקומם אותי.
<טליה דוד: למיטב ידיעתי וניסיון חיי, כאשר באים לסוג, לפחות נראה פתוח, משא ומתן או לשמוע את הצד השני, באים נקי.
<טליה דוד: אז נכון שאדוני וכל חברי הכנסת הנכבדים יכולים לומר שלא מתנהל משא ומתן, אנחנו האוטוריטה, אנחנו קובעים, יש בחירות ואנחנו נעשה מה שאנחנו מבינים אבל לא זאת המטרה של אדוני וזאת לא המטרה של כל חברי הכנסת שנמצאים כאן.
<טליה דוד: המטרה היא להביא את כולנו לשולחן אחיד שנדבר אותה שפה, שנדבר על אותם צרכים, על אותם יעדים כי אחרת מה עשינו בכל המאבקים האלה?
<טליה דוד: לכן, אם באים לדיון כזה, אדוני, והמתווה הוא כבר המסגרת שנקבעה ביום הזה, אני לא רוצה לתאר אותו, והכול כלול בו, ואי אפשר לשנות את המסגרת, אי אפשר לשנות את הדיסריגרד, אי אפשר להעלות את קצבת הנכות ואי אפשר לשנות את הפעימות – אז חברי הכנסת יחליטו בלעדינו כי אין משמעות למה שאנחנו אומרים.
<טליה דוד: אדוני אמר – לפחות כך אני הבנתי ואדוני יתקן אותי – שיש ארבעה עקרונות שאין בילתם כאשר האחד הוא 4,200.
אלי אלאלוף: שיוצאים לדרך אתם.
אלי אלאלוף: את מעדיפה בלי שום עיקרון?
<טליה דוד: סוג של אין בילתם.
<טליה דוד: הם נגררים.
<טליה דוד: 4,200 שקלים, ארבע פעימות, עד 4,000 קצבת הנכות - - -
<טליה דוד: והדיסריגרד.
<טליה דוד: יש כאן עוד אנשים אדוני, אני לא הייתי לבד.
אלי אלאלוף: אני לא אומר שאת לא אומרת נכון, אבל.
אילן גילאון: אלה הפשרות שהיו בדרך.
<טליה דוד: אני חושבת שלבוא לדיון כזה ולשים לנו שרשראות על הרגליים - - -
אילן גילאון: זה לא פתיחת המשא ומתן מחדש, חברים.
אלי אלאלוף: זה הגיע לשלב של חקיקה.
אלי אלאלוף: אנחנו לא בשלב של משא ומתן.
אלי אלאלוף: כל מי שדיבר, דיבר מדם ליבו ודיבר מהלב עם תיאור מציאות קשה.
אלי אלאלוף: אף אחד כאן לא מופתע, לצערי.
אלי אלאלוף: כל מי שאמר מה שאמר עד עכשיו, אם היה מותר לי, הייתי מצטער מכל המצב הזה ואתם יודעים את זה.
אלי אלאלוף: אני בטוח שכל חברי הכנסת הגיעו לדיון הזה על חשבון דיונים אחרים כי זה הדיון הכי קשה, ותבינו את זה.
אלי אלאלוף: לא נצא היום מכאן עם הצבעה.
אלי אלאלוף: ההצבעה היחידה להיום נסתיימה.
אלי אלאלוף: אנחנו נצא מכאן עם מטען של הגדרות, של הערות, של התייחסויות שלכם ונלך לעשות עבודה כדי להביא את החוק הטוב ביותר שאפשר להביא בשלב זה.
<טליה דוד: אני רק מבקשת משפט אחד.
<טליה דוד: מבחינתי לפחות קצבת הנכות חייבת להיות בגובה שכר המינימום.
<טליה דוד: המשפט השני הוא שאני מבקשת לשחרר את קצבאות הנכות מהאפשרות לעבוד עד 5,300 שקלים.
<שמחה בניטה: שלום.
<שמחה בניטה: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
<שמחה בניטה: אני מתחברת לגישה של חברתי טליה.
<שמחה בניטה: גם אני באתי לכאן בתחושה שבעצם הכול גמור ואין מה לעשות.
<שמחה בניטה: אני בכל אופן בטיפת יכולתי הקטנה באתי לתרום ואולי בכל אופן לשנות.
<שמחה בניטה: כרגע אנחנו שומעים על כל כך הרבה עודפי הכנסות, ואולי גם שר האוצר יפתח את לבו ויוסיף.
<שמחה בניטה: העניין של שכר המינימום הוא בכלל לא לוויכוח.
<שמחה בניטה: זאת הקצבה המינימלית למחיה של אדם.
<שמחה בניטה: הנושא השני שהוא בנפשנו הוא הנושא של השר"ם.
<שמחה בניטה: אם נותנים 350 שקלים לפי הפעימות עליהן אתם מדברים ושכר המינימום עולה ל-5,300 שקלים, ואת זה אנחנו צריכים לתת לעובד הזר כי אנחנו חייבים להעלות לו את משכורתו, אנחנו בעצם קיבלנו ארבעים שקלים.
<שמחה בניטה: אתה מבין שלא נתת כלום.
<שמחה בניטה: ארבעים שקלים, לשם כך שמונה חודשים נכים נשכבים על הכבישים?
<שמחה בניטה: אני גם מתייחסת לפעימות.
<שמחה בניטה: אתה יודע כמה נכים כאן לא יחיו עד הפעימה הרביעית?
<שמחה בניטה: אני אומרת לך, יש לך אנשים שבפעימה הראשונה והשנייה לא חיים.
<שמחה בניטה: אני מוכנה לעשות לך רשימה של קבוצת נכים שנפטרו מאז התחילו ההפגנות.
<שמחה בניטה: זה ידוע שאנשים שבגופם חלשים, גם בפנים הם חלשים.
<שמחה בניטה: יש לתת את הדעת על כך.
<שמחה בניטה: בן אדם נותן סכום מסוים עם לב רחב אבל מה זה ארבע פעימות?
<שמחה בניטה: על כל פעימה 350 שקלים, זה לא ידביק את הקצב שזה צריך להדביק מ-2,342 שקלים להגיע ל-5,300 שקלים.
<שמחה בניטה: בנוסף לזה יש הרבה מאוד נלווים שאני חושבת שהאוצר היה צריך לקחת על עצמו.
<שמחה בניטה: נכה מעסיק עובד זר, זה לא רק שהוא משלם לו את המשכורת החודשית אלא יש לזה הרבה מאוד נלווים כמו פיצויי פיטורים, חופשה שנתית, דמי הבראה, פנסיה, כלכלה, יום חופש, שבתות, חגים שלהם.
<שמחה בניטה: אני אומרת לך שזה עולה יותר מהמשכורת החודשית שאתה משלם לו.
<שמחה בניטה: מישהו צריך לתת את הדעת על זה.
<שמחה בניטה: הפילו את הנושא של עובדים זרים על נכים, על אנשים שלא מייצרים כסף ואומרים להם, הנה, קחו את העובד, תסתדרו עם מה שיש לכם.
<שמחה בניטה: נכה לא אוכל כדי לתת לעובד שלו כדי שלא יברח.
<שמחה בניטה: אני חושבת שעל זה חייבים לתת את הדעת.
<שמחה בניטה: דבר נוסף.
<שמחה בניטה: אין מה לעשות, לנכים צריך להתייחס גם במגבלה ודירוג החלוקה חייב להיעשות לפי 188 אחוזים, 112 אחוזים וחמישים אחוזים, בדיוק לפי המגבלות.
<שמחה בניטה: את זה אתם חייבים להכניס למערכת ולתת מענה.
<שמחה בניטה: כן, אם צריך עוד מיליארד שקלים, אז יכניסו את היד לכיס וייתנו עוד מיליארד שקלים.
<שמחה בניטה: בהסכמים קואליציוניים מכניסים את היד לכיס ומוציאים מיליארדי שקלים.
<שמחה בניטה: דבר נוסף שלנו התברר, ויכול להיות שאנחנו טועים, אבל זה מה שהיה בפעם הראשונה עת הבאנו 300 מיליון שקלים לפני שנתיים.
<שמחה בניטה: הבאנו אז 300 מיליון בהפגנה, ביבי נתן לנו 300 מיליון שקלים לפני הבחירות.
<שמחה בניטה: מה קרה עם ה-300 מיליון?
<שמחה בניטה: נלחמנו להגדלת השר"ם של הנכים המונשמים שהם חייבים שני עובדים.
<שמחה בניטה: נכה מונשם לא יכול להיות מטופל, להשתחרר מבית חולים, אם אין לו שני מטפלים.
<שמחה בניטה: במקום ה-300 מיליון שקלים, מאה מיליון שקלים הלכו לאחד שעובד בהסתדרות, בהבטחה שהוא יסדר עבודה, לא יודעת מה.
<שמחה בניטה: סליחה, ההסתדרות רוצה להפעיל אנשים?
<שמחה בניטה: כמו הכנסת.
<שמחה בניטה: מה, הכנסת שמפעילה כאן מוגבלים, היא הלכה ולקחה מקצבת ביטוח לאומי?
<שמחה בניטה: מהקצבאות שלנו כדי לממן את המוגבלים?
<שמחה בניטה: יש כאן איזשהו טעם לפגם.
<אבי ניסנקורן: אני מוחה על זה.
<אבי ניסנקורן: אלה שטויות.
<אבי ניסנקורן: תסלחו לי.
<שמחה בניטה: אלה לא שטויות.
<אבי ניסנקורן: ההסתדרות לא לקחה שקל מהמוגבלים.
<אבי ניסנקורן: רק נתנה.
<אבי ניסנקורן: בואי, עם כל הכבוד, לא נוכל לשמוע כזה דבר כאן.
<אבי ניסנקורן: מה זה הדבר הזה?
<שמחה בניטה: לא מוגבלים.
<אבי ניסנקורן: אנשים עם מוגבלות.
<אבי ניסנקורן: גם לי יש ילד עם מוגבלות.
<אבי ניסנקורן: אי אפשר לבוא ולדבר, תסלחי לי, עם כל הכבוד לך, וסתם להשמיץ.
<שמחה בניטה: אדוני היושב ראש, יושבת מאחוריך מנהלת מחלקת גמלאות ואני הייתי שמחה מאוד אם תיתן לה לדבר.
אלי אלאלוף: אחר כך נעשה סיבוב של אנשי המקצוע.
<שמחה בניטה: ושייאמר לאן הולך הכסף.
<שמחה בניטה: לא יכול להיות שאנחנו נילחם ויעשו סיבוב על הגב של הנכים.
אילן גילאון: זה בטח לא הולך להסתדרות.
<שמחה בניטה: הלוואי.
<שמחה בניטה: שיגידו את זה.
אלי אלאלוף: אני מבקש להתחשב בזמן.
אלי אלאלוף: גם אחרים רוצים להתייחס.
<שמחה בניטה: אני מאוד מקווה שתעמוד מאחורי ההבטחה שלך שמה שיצא מכאן, יצא על דעת הנכים.
<שמחה בניטה: חשוב לך מאוד שהנכים יצאו מרוצים.
<שמחה בניטה: לא צריך להתמכר לאף החלטה שהייתה לפני כן, שום הסדר, שום מתווה, אלא להיות עקביים, להבין שהנכים כאן יצאו למאבק על נפשם ועל חייהם ולהתייחס לזה קצת יותר בכבוד.
<דורון יהודה: יושב ראש ארגון נכי הפוליו וחבר בפורום ארגוני הנכים.
<דורון יהודה: אני הייתי אומר שאנחנו צריכים בכלל להסתכל על המבט של הנכים בצורה קצת שונה מכפי ששמעתי עד היום.
<דורון יהודה: הנכים צריכים לחיות משכר ממוצע במשק ולא משכר מינימום, ומדוע?
<דורון יהודה: כי לנכים יש הוצאות שלאף בן אדם אין אותן.
<דורון יהודה: לכן כאשר אנחנו באים ומסתכלים על הנכה, אנחנו צריכים להסתכל עליו מלמעלה בטופ ולא מהבסיס התחתון שמוריד אותו כך שגם אם הם יקבלו את זה, עדיין הם בעוני.
<דורון יהודה: עדיין הם במצוקות.
<דורון יהודה: אבל אתם אומרים שאין תקציב וקשה, ואני מבין את הכול.
<דורון יהודה: לכן אני אומר שהבשורה שצריכה לצאת מכאן היום היא שכר מינימום שיקבלו הנכים, 5,300 שקלים ולא פחות מהסכום הזה.
<דורון יהודה: לא צריך להגיד פחות כי כמו שאמרו חבריי, מי שעצר את התקציב ולא הגדיל את הקצבאות, היה ביבי נתניהו עת היה שר האוצר.