GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נחום איצקוביץ: אנחנו נתנו, הרשות להשקעות, שתי השקעות שהן החליטו לא לבצע, במקביל, ביצוע השקעה במאות מיליונים ללא סיוע של המדינה, וביטלו, כיוון שלא רצו לעמוד בהתחייבויות.
<נחום איצקוביץ: כאשר נותנים מענקים יש התחייבויות back to back להעסקת עובדים וכו'.
<נחום איצקוביץ: יחד עם זאת, אני רוצה לציין ב-2016 הוקמה קרן למצוקה של מפעלים על-ידי הממשלה היא מופעלת באוצר, וניתנו כמה עשרות מיליונים למפעלים במצוקה, כמו למשל בשתולה, שגם הסתייעה וכן הלאה.
<נחום איצקוביץ: אבל אני מניח שמה שהתכוונו כאן חברי הכנסת זה להרחיב את היריעה ואת האפשרויות כי הקרן הזו נמצאת בתחילת דרכה.
<נחום איצקוביץ: אני לא אדבר על כל הפתרונות שצריכים להיות, אבל אני יכול לומר שבעצם הימים האלה, רשות ההשקעות משלימה מיזם של למעלה מ-20 בקשות להשקעת הון במפעלים חדשים בנגב המזרחי, מטעמי חיסיון, כי אנחנו עושים את הבדיקות הכלכליות, לא אפרט מהן, אבל תוך פרק זמן קצר ניגשו למעלה מ-20 מבקשים.
<נחום איצקוביץ: ההשקעה אמורה להיות שם למעלה מ-300 מיליון שקלים, כבר ב-20 מפעלים שיגיעו לדימונה, לערד ולירוחם, ואנחנו מקווים שהמפעלים הללו שייכנסו יש לנו תקצוב, וכאן גם המקום להודות לאנשי אגף תקציבים שגיבו אותנו בכמעט 100 מיליון שקל לטובת הנושא הזה, זה מענק של 30% ללא התניות קשות, ללא יצוא.
איתן כבל: נחום, מה שאני מבקש – לא, אין לנו זמן.
איתן כבל: לעניין - מה אתם הולכים לעשות?
איתן כבל: פשוט, לא דנים בשום דבר, רק בנגב קרמיקה.
<נחום איצקוביץ: הכול קשור לעובדים – הכאב של העובדים בניסיון למצוא להם מקום עבודה חלופי.
<נחום איצקוביץ: כל הניסיונות של השר – הייתי ברוב המפגשים, עם המון הצעות חלופיות כאלה ואחרות שחלקן פורטו במכתבו של מנכ"ל המשרד, נדחו על הסף בצורה ברוטלית.
<נחום איצקוביץ: לכן, אנחנו מעדיפים בשלב הזה, אין לנו עם מי לדבר, ואין פרטנר.
<נחום איצקוביץ: אם יהיה פרטנר לרכישה, אנחנו נתייחס לזה באופן מקצועי וננסה לסייע.
איתן כבל: חברת הכנסת לאה פדידה, יגיע תורך.
<נחום איצקוביץ: דבר שאנחנו כן רוצים וכן צריכים ביחד עם האוצר זה לייצר מקומות חלופיים טובים.
איתן כבל: נחום, אני רק רוצה להגיד לך ככה – שזה לא יהיה כדרור ברחבה.
<נחום איצקוביץ: זה לא כדרור.
איתן כבל: זאת אומרת, צריכה להיות התחייבות ברורה של משרד הכלכלה והאוצר בעניין הזה שלא עוזבים ולא נוטשים עד שיש מענה לסיפור הזה.
איתן כבל: אינני רוצה להיכנס עכשיו לתהליך שבו נאמר האם זה יהיה מקומות עבודה חלופיים אם לא יימצא, בוודאי שהמשימה היא – "נגב קרמיקה", כי אני רוצה להגיד לכם, כל יום שעובר ועובד מרים את הידיים והולך ולא יחזור לתוך התהליך הזה, באופן הפוך המפעל ימצא את עצמו בסגירה.
איתן כבל: ראש מועצת ירוחם, בבקשה.
<מיכאל ביטון: יושבי ראש הוועדה, חבריי איתן כבל ואלי אלאלוף שיצרו ועדה משותפת לכלכלה ועבודה, כי ראוי לדון ב"נגב קרמיקה", סגן השר, חברי כנסת.
<מיכאל ביטון: כל סיעות הבית של ממשלת ישראל והכנסת נמצאות פה - האם זה יציל את מפעל "נגב קרמיקה"?
<מיכאל ביטון: האם אנחנו עושים פה סימפוזיון, ובעוד שבוע מכתבי הפיטורין ייכנסו לתוקף?
<מיכאל ביטון: אני ממוקד מטרה, ואנחנו צריכים להיות ממוקדי מטרה.
<מיכאל ביטון: יש לנו שבוע להציל מפעל.
<מיכאל ביטון: בית דין פסק נכון לעכשיו שהם יוזמנו לשימוע בשבוע הבא.
<מיכאל ביטון: בשבוע הבא הם בבית.
<מיכאל ביטון: ועד שהם יהיו בבית, יש רוכש ויש כמה מתעניינים.
<מיכאל ביטון: ויש חברה שמבזה את כנסת ישראל, ומבזה את הממשלה, ושמה פס על שר הכלכלה.
<מיכאל ביטון: ולא מוכנה לקבל ממנו סיוע להצלת המפעל.
<מיכאל ביטון: אלי כהן הציע מענקים והלוואות, אני נכחתי בחדר, והחברה אומרת: המפעל לא כלכלי.
<מיכאל ביטון: אין בעיה.
<מיכאל ביטון: הוכחנו לה שיש רוכשים שרואים במפעל כלכלי, היא לא פוגשת אותם, היא לא משתפת פעולה.
<מיכאל ביטון: היא מושכת זמן, כדי שבעוד שבוע המכתבים ייכנסו לתוקף.
<מיכאל ביטון: שיא השיאים של עזות המצח של יריב לרנר, זאת התססה ויצירת מצג שווא שהוא הקורבן, והעובדים הם המקרבנים.
<מיכאל ביטון: הוא מביא מאבטחים, שם להם מכתבי פיטורין ומתסיס את האווירה.
<מיכאל ביטון: אני ישבתי אתו בישיבה עם השר באווירה טובה, המשפט הראשון שהוא אומר לוועד - אתם עבריינים, אתם אלימים, כדי שמישהו יעשה משהו אלים, כדי שהוא יספר את זה לתקשורת - איזו אסטרטגיה בזויה בניהול משא-ומתן לעתיד של מפעל.
<מיכאל ביטון: האם ייגבה מחיר ציבורי תקשורתי משפטי לדורות מהמעשה הזה של יריב לרנר ןקרן ויולה?
<מיכאל ביטון: האם זה יירד מתחת למסך של מדינת ישראל בעוד שבוע?
<מיכאל ביטון: הדבר הזה תלוי בכם.
<מיכאל ביטון: אני לא רוצה לדבר פה לא על מסכנות, והוועד הזה אני מעריץ אותו.
<מיכאל ביטון: והוועד הזה בחדרי חדרים אומר לעובדים - אין אלימות, אבל כן להגיע למשרדים שלהם, כן לעצור להם את הפעילות בראשון לציון, הכול חוקי, והם עשו את זה ויעשו את זה.
<מיכאל ביטון: אני מבקש מכם בקשה יושבי הראש, ואני מבקש גם מכל חברי הכנסת כאן.
<מיכאל ביטון: אחד - תהפכו את זה לגולת הכותרת של השבוע הקרוב.
<מיכאל ביטון: תהפכו את זה לפרויקט חברתי משותף לא פוליטי של הצלת מפעל ישראל שהוא בקונצנזוס.
<מיכאל ביטון: ועוד בקשה – כבר תקבע זימון לישיבה בשבוע הבא, וזה יהיה המרתון של כולנו למשאים-ומתנים ולעבודה תקשורתית וציבורית, יעבירו את המפעל בשקט לרוכש - נרד מהם.
<מיכאל ביטון: לא עשו את זה - נשב עליהם שנים, זה מה שצריך להתקבל פה – שיהיה "פולו-אף" שבוע הבא פה בוועדה, ושאנחנו יש לנו שבוע להציל את המפעל.
איתן כבל: תודה לך על הדברים.
איתן כבל: בני ביטון, ראש עיריית דימונה, בבקשה.
<בני ביטון: יושבי ראש הוועדה גם איתן כבל וגם אלי אלאלוף, חברי הכנסת, ראש עיריית דימונה לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן, ארמונד לנקרי חברי הוועד, ראש מועצת ירוחם.
<בני ביטון: אני, בניגוד לאחרים שבע מלחמות, ואולי הצלחנו רק בחיפה כימיקלים דרום, ולא הצלחנו בחיפה כימיקלים צפון.
<בני ביטון: אני רוצה להיות פה אופרטיבי, ולהגיד לעמיתיי, לכל ראשי הערים, אני גם מייצג את השלטון המקומי פה.
<בני ביטון: הפעם אני אומר לכולם - בוא נסגור את הנגב, נסגור את הנגב כולה.
<בני ביטון: יושב פה ארמונד לנקרי, שהוא יושב-ראש ועד מאוד מכובד.
<בני ביטון: אם אנחנו סוגרים את הנגב, רבותיי, זו הסנונית הראשונה.
<בני ביטון: פניציה ירוחם בדרך, רבותיי, אף אחד לא יודע – 280 עובדים הולכים.
<בני ביטון: זה נכון שמצד אחד נחום – ואני מעריך אותך מאוד ואת הממשלה, אבל לא יכול להיות שמצד אחד תביאו לנו מפעלים, ומצד שני, ייסגרו לנו מפעלים מתחת לרדאר.
<בני ביטון: נמאס – אנחנו לא שואבי מים וחוטבי עצים, אנחנו לא מסכנים.
<בני ביטון: אז מה שהכנסת הזאת, ומה שהוועדה עושה פה כרגע, זה חשוב מאוד, כי אני חושב שזו חבורה של רמאים, חבורה של גנבים.
<בני ביטון: ישבנו כולם עם השר, והצענו להם כל מיני הצעות - אין מה לעשות, צריך לסגור אותם, רבותיי, לסגור אותם, להפר את זה.
<בני ביטון: ירון מזוז יודע את זה, עשרות שיחות טלפון שהיו לי אתו.
<בני ביטון: ראש הממשלה יודע את זה, כולם.
<בני ביטון: עכשיו זה לא ליכוד, לא מערך, לא כולם - זה הצלת הנגב.
<בני ביטון: נגב קרמיקה, זו הסנונית הראשונה.
<בני ביטון: אני אומר לכם, זו הסנונית הראשונה.
<בני ביטון: אם תתנו ליזמים ולבעלי מפעלים להתנהג בגנבות ובחזירות, אני אומר לכם בחזירות.
<בני ביטון: העובדים האלה הם עובדים מסכנים, עובדים טובים, עובדים שבאו לעבוד, עובדים שמוכנים לצאת לפנסיה.
<בני ביטון: יושב לך יושב-ראש הוועדה שלהם ששירת בצבא בגולני, הוא קורא לו – גנב ורמאי בעל המפעל.
<בני ביטון: אז בוא איתן, ואדוני היושב-ראש, אני מכיר את הועדות האלה.
<בני ביטון: אני מכבד את חברי הכנסת.
<בני ביטון: הכנסת, איך אמר מאיר כהן, הוא יכול לעשות פה תפנית כרגע.
<בני ביטון: בוא נראה את זה, נתחם את זה בשבוע אחד זמן, נצא לתקשורת.
<בני ביטון: ארמונד, אני קורא לך כנציג בכיר של העובדים, יושב-ראש ההסתדרות במרחב, בואו כולנו ביחד נשתף גם את רוביק דנילוביץ וגם את כל ראשי הערים כולנו ביחד – זו לא בעיה רק של מיכאל ושל בני ביטון.
<בני ביטון: אני מבקש בכל לשון של בקשה - הם ישביתו ואנחנו נשבית.
איתן כבל: תודה לך בני.
איתן כבל: יוסי גל, נציג העובדים.
איתן כבל: לאחר מכן, מחברי הכנסת ידברו שולי מועלם, איתן ברושי ואילן גילאון וכן ארמונד ובנק ישראל.
<יוסי גל: שלום ליושבי-ראש הוועדה, חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת אלי אלאלוף, הפכנו להיות כבר בני בית אצלך.
<יוסי גל: אני רוצה, בבקשה, להתמקד בשלושה דברים.
<יוסי גל: שכל הנכבדים פה שיסתכלו על הפרצופים של העובדים שהגיעו פה, ושאחד מהם שיוכל להצביע על אחד מהם שנראה עבריין.
<יוסי גל: אם יש פה פרצוף אחד של מישהו שנראה כמו עבריין כמו שציירו אותנו, שהסתכלו על העובדים שהגיעו – יש פה נציגות של 40 עובדים, שאם אחד מהם נראה כמו עבריין, אני רוצה לשמוע את זה ממישהו.
<יוסי גל: כמו שמציירים אותנו בתקשורת זה פשוט בושה.
<יוסי גל: והפוך.
<יוסי גל: בשבוע האחרון אנחנו היינו נוכחים - פשוט בזזו אותנו.
<יוסי גל: מי שראה את זה, אנחנו הפצנו את זה.
<יוסי גל: כל הארונות שלנו האנשים פרצו לנו את זה המאבטחים שם.
<יוסי גל: מה שעשו לנו שם, זה דרכו לנו על הכבוד.
<יוסי גל: נכנסו לנו לפרטיות.
<יוסי גל: הדבר השני שרציתי להתמקד, והבנתי שיש פה נציגות של בנק.
<יוסי גל: אני אשמח שתעני לי גם אם זה אפשרי.
<יוסי גל: לבנק ישראל, אנחנו יודעים, כן בנק ישראל.
<יוסי גל: אם נמחקו לבעלי בתים חוב של 460 מיליון שקל.
<יוסי גל: האם יש אפשרות למחוק גם לנו העובדים את כל החובות שלנו יש בבנקים?
<יוסי גל: גם אנחנו מוכנים.
<יוסי גל: אני מבטיח לכם שבתור נציג של העובדים, אנחנו לא נשבות יום אחד - שאם יבטיחו לנו שימחקו לנו גם את החובות ואת המשכנתות, אנחנו הולכים הביתה בשקט.
<יוסי גל: הדבר השלישי, רציתי להתמקד בו – באמת, חברי הכנסת, אנחנו יודעים כמה עושים למען הקהילה.
<יוסי גל: אם עושים ועדות חקירה על סיגרים ועל שמפניות – היום צריכה לקום ועדת חקירה, כי שדדו אותנו ורימו אותנו.
<יוסי גל: היום צריכה לקום ועדת חקיקה.
<יוסי גל: תודה.
איתן כבל: תודה גם על זה שקיצרת ודיברת מדם ליבך.
איתן כבל: אני אומר לחבריי הכנסת, לפי ההגעה נרשמו – אין כאן אפליה אני אוהב את כולכם.
איתן כבל: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאחרי ששומעים את העובדים, הולכות ומצטברות מלות נוספות חוץ ממה שכבר נאמר – חוץ מהברוטליות והאלימות, והבריונות, והחדירה לפרטיות.
שולי מועלם-רפאלי: יש פה פשוט חבורת שקרים שבמצח נחושה שיקרו את מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: שיקרו את הבנקים.
שולי מועלם-רפאלי: שיקרו את משרד הכלכלה.
שולי מועלם-רפאלי: שיקרו את הציבוריות הישראלית, ובראש ובראשונה, באיזה מהלך ציני הובילו את העובדים לשיפוץ של המפעל בעצם ימי חול המועד סוכות, כדי שלמחרת שמחת תורה, העובדים יקבלו מכתבי פיטורין.
שולי מועלם-רפאלי: פשוט השקר הבלתי נתפס הזה.
שולי מועלם-רפאלי: היכולת הצינית לקבל מחיקה של 450 מיליון שקל חובות, ואז לא לעמוד בהסכם.
שולי מועלם-רפאלי: עכשיו, השאלה הראשונה היא, כלפי פנים, כלפי הבנקים, כלפי בנק ישראל, וכבר נחום העלה את השאלה הזאת – מה הם נתנו בתמורה למחיקת החובות האלה?
שולי מועלם-רפאלי: חברי הכנסת יושבים פה על קוצים רק לשמוע את זה.
שולי מועלם-רפאלי: האם אף אחד לא דיבר על איזשהו תהליך?
שולי מועלם-רפאלי: האם המחויבות כלפי 138 העובדים נלקחה בחשבון במחיקת החובות?
שולי מועלם-רפאלי: מי אלה האנשים האלה?
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מכירים את השם הזה ששוב ושוב - יריב לרנר, מי האנשים הנוספים?
שולי מועלם-רפאלי: יריב לרנר הוא חזות הכול?
שולי מועלם-רפאלי: האם כל ההתנהגות הנוראית הזאת הוא מוביל אותה?
שולי מועלם-רפאלי: איפה האחרים?
שולי מועלם-רפאלי: מי האחרים?
שולי מועלם-רפאלי: מאיפה בא הכסף?
שולי מועלם-רפאלי: האם יכול להיות שאנחנו מאפשרים פה התחלה של סגירה שהיא הדרדרות של מפעלים בנגב?
שולי מועלם-רפאלי: מה המחויבות שלנו כחברי כנסת, לא רק לעובדים של נגב קרמיקה, גם לשאר העובדים שנתנו שירותים לנגב קרמיקה, לנגב כולו?
שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון – האם יכול להיות מציאות שאחרי הדיון הזה לא יהיה ברור שממשלת ישראל, כנסת ישראל, כל אחד במקום שלו, ההסתדרות עוצרים את הזוועה הזאת, מאפשרים לרוכש אחר שקיים, קיים רוכש אחר שאומר, אני רואה את "נגב קרמיקה" כמקור רווחי, בעיניי, יש לזה משמעות.
שולי מועלם-רפאלי: לא רק ציונות מדברת פה, אלא גם היכולת שלי להרוויח.
שולי מועלם-רפאלי: האם יכול להיות שיריב לרנר וחבורת השקרנים שמקיפה אותו, לא תאפשר לנו ולרוכש שמוכן לרכוש את המפעל ולקדם אותו, ולמנוע את פיטורי העובדים לא לעשות את זה?
איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי.
איתן ברושי: יושבי הראש, חברי הכנסת וכל השותפים לדיון החשוב הזה.
איתן ברושי: אנחנו יודעים כשיש שריפה, קודם כל מכבים את האש, אחר כך שואלים מאיפה ואיך היא הגיעה.
איתן ברושי: לכן אני מציע לא לעסוק עכשיו בוועדות חקירה, אלא לדאוג לעובדים, ולמנוע את סגירת המפעל, אחר כך נבדוק מה קרה פה.
איתן ברושי: דבר ראשון צריך למנוע את סגירת המפעל.
איתן ברושי: שר הכלכלה, חברי אלי כהן, שאני מבין שאיננו פה – שר הכלכלה אומר בכל מקום – על כל מפעל שייסגר, ייפתחו שני מפעלים.
איתן ברושי: ראיתי אותו, אני מברך על כך, וגם ידידי נחום תיאר פה את התהליכים.
איתן ברושי: אני מבקש שתהיה החלטה שאומרת, שעד שלא יפתחו שני מפעלים כנגד סגירת "נגב קרמיקה" הוא לא ייסגר.
איתן ברושי: ירוחם זה כמו מוצב, זה כמו יישוב קדמי.
איתן ברושי: לא סוגרים יישוב קדמי, דואגים שהמפעל יישאר.
איתן ברושי: שהממשלה תיכנס בנעלי איזה שאתם רוצים, תיצור תקופת ביניים שבמהלכה המפעל מופעל ויצרו את התנאים למי שייכנס במקום אלה שאולי יעמידו אותם אחר כך דיון.
איתן ברושי: אבל עכשיו ירוחם עליה מדברים, על תושבי ירוחם.
איתן ברושי: ביקרתי גם את פניציה, ואני אומר לכם חבריי מהאוצר והכלכלה, הייתי גם בנצרת עילית בפניציה.
איתן ברושי: המפעלים מאוימים בגלל יבוא מתורכיה.
איתן ברושי: לא ברור מה המדיניות שלכם?
איתן ברושי: למנוע אבטלה, או לאפשר יבוא מתורכיה?
איתן ברושי: גם בפניציה הייתי שם, וגם בצפון.
מאיר כהן: הם מאוימים כי הם עובדים בשבת.
איתן ברושי: בשני המקרים.
איתן ברושי: תן לי מאיר, אני מכיר את זה, הייתי שם.
איתן ברושי: בשני המקרים מביאים זכוכית מתורכיה, אבל זה לא המקום היחיד שהממשלה נכשלה, גם בטבע נכשלו וגם במקומות אחרים.
איתן ברושי: חבריי יושבי הראש, ישראל לא יכולה לצמוח ולגדול.
איתן ברושי: אי אפשר לצמוח ולגדול ולדבר על פיזור.
איתן ברושי: אוכלוסייה בלי תכנית תעסוקה הולמת.
איתן ברושי: זה שיש בקשות לנחום איצקוביץ זה טוב.
איתן ברושי: אבל אין למדינה בעצם תכנית תעסוקה שמלווה את הגידול והצמיחה.
איתן ברושי: אבל בסיכום, בבקשה, איתן כבל ואלאלוף.
איתן ברושי: החלטה שצריכה להיות פה שלא מפטרים את העובדים, ולא סוגרים את המפעל.
איתן ברושי: צריך לתת לזה פתרון היום, לא אחרי שהם יקבלו את הפיטורין.
אילן גילאון: אותי מעניין היום איך צרפתי ייצא הביתה רגוע, אם אפשר היה?
אילן גילאון: אני מסכים עם כל מי שדיבר על פתרון קונקרטי בלי סופרלטיבים - מה אני צריך את זה?
אילן גילאון: איך קוראים לבן-אדם שקונה מקום כדי לסגור אותו?
אילן גילאון: – מחבל, כך קוראים לו, זה הדבר הזה.
אילן גילאון: עכשיו אותי מעניין כרגע מי מאפשר את הדבר הזה?
אילן גילאון: כשאני מביט מעבר לכביש בטבע או במקום אחר, אני רואה בדיוק את אותה תופעה.
אילן גילאון: חוסר אחריות, הפקרות – ספקולנטים כל פעם מתחילים ללכת לשחוק מקום עבודה ולזרוק אותו.
אילן גילאון: כרגע אין מקום, אלא מדינת ישראל, משרד האוצר, משרד הכלכלה, קודם כל שילאים את המפעל.
אילן גילאון: אין לי ספק שלא חיפשו באופן אמתי.
אילן גילאון: אם היו מוצאים ממצאים פליליים כדי לראות איך לקרוא לתהליך הזה מבחינה משפטית, לא הבנתי את החלטתו של בית המשפט במקרה הזה.
אילן גילאון: אבל אם זה האמיתיות שבן-אדם היום מעכב את מכירתו של המפעל כי הוא קנה אותו כדי לסגור אותו, במציאות הכלכלית שלו הוא קנה אותו כדי לסגור אותו, כאן, מבחינתי כל כלי הוא כלי שמיש ואפשרי כדי להציל את מקומות העבודה.
אילן גילאון: קל וחומר, בן בנו של קל וחומר במקום כמו ירוחם.
אילן גילאון: קל וחומר בן בנו של קל וחומר כאשר רוב העובדים הם נמצאים בגיל של מוות קליני מבחינת שוק העבודה.
אילן גילאון: זה מזכיר לי, עכשיו בן בנו של קל וחומר, בגיל של מוות קליני מבחינת שוק העבודה.
אילן גילאון: עכשיו הוציאו את רחל על שטרות של 20 שקל, עדיף שזוכרים את המשפט הנורא הזה שאומר: יד ענקים זדונה ובוטחת, יד מתבדחת שמה - - - טרח, ככה, יום אחד בני אדם הופך לכלום.
אילן גילאון: אני לא רוצה לזה להידרש, אני רוצה שהסיכום שלכם חברים יהיה – כמה, למה ומתי, אלה הדברים החשובים, כי אחרת יבוא סגן השר, זה טוב מאוד, אבל אנחנו חייבים לדבר על פתרון קונקרטי.
אילן גילאון: כדאי שהוא יילך הביתה, כי הוא האחרון שצריך לשלם פה את המחיר, והוא צריך לישון בשקט.
איתן כבל: תודה לך, אילן.
איתן כבל: ארמונד, אני אאפשר, רק אני רוצה שתפתח, כי נציג ההסתדרות במרחב גם, האם ההסתדרות הגישה ערעור.
איתן כבל: לאחר מכן, נציג בנק ישראל, לאחר מכן לאה פדידה, חבר הכנסת סמוטריץ.
<ארמונד לנקרי: בוקר טוב, ראשי הוועדות, חברי מאיר כהן, ראשי הערים ביטון, את ביטון, חברי כנסת, אני מלווה בעצם את המאבק הזה מרגע רכישתו.
<ארמונד לנקרי: כשהייתה רכישה, חשבנו שאנחנו הולכים באמת לעידן חדש וטוב, אבל מהר מאוד בתוך חודשיים הגישו בפנינו תכנית התייעלות.
<ארמונד לנקרי: תוך כדי המשא-ומתן על תכנית התייעלות, באותו יום שישי כאשר קיבלו מכתבי פיטורין בשש בבוקר על הבתים שלהם ועל הוואטס-אפ, היה שם באותו יום גם מאיר כהן, בני ביטון, מיכאל וכולם, וראינו את הבריונים.
<ארמונד לנקרי: אני אומר לכם, כהסתדרות קיבלה החלטות בשביל העובדים והוועד עם ויתורים כואבים כדי שהמפעל הזה יעבוד.
<ארמונד לנקרי: אבל, לצערי, נתקלנו בחבורה שמרמה את כולם.
<ארמונד לנקרי: אני חייב לספר לכם סיטואציה אחת שהייתה באחת המשאים-והמתנים בראשון באמצע הלילה.
<ארמונד לנקרי: הגיע יריב לרנר לתוך הישיבה, השתלח בחברי ועד - עבריינים, סכינאים, אני לא הכרתי אותו, שאלתי מי אתה בכלל?
<ארמונד לנקרי: הוא אומר, אני הבעלים, זה בעצם מראה עם מי יש לנו עסק.
<ארמונד לנקרי: יצאתי בחוץ לעשן סיגריה, אני רואה מרצדס יוקרתית, אולי שווה שתי מיליון שקל עם מספר דיפלומטי.
<ארמונד לנקרי: ואני נכנס, ואני שואל, של מי האוטו הזה?
<ארמונד לנקרי: והוא מתרברב – זה שלי.
<ארמונד לנקרי: הלכנו לצעדים מאוד כואבים.
<ארמונד לנקרי: יושב פה חבר הכנסת אילן.
<ארמונד לנקרי: שר הכלכלה קיבל החלטות חריגות ממה שאני מכיר כדי להציל את המפעל הזה וכדי להפיל אותו – לצערי, לא היה עם מי לדבר.
<ארמונד לנקרי: אני רוצה לסכם בזה שההסתדרות הגישה לבית הדין הארצי לעבודה לדחות את ההחלטה של האזורי, במקביל, הגשנו למחוזי על הקפאת הליכים ברכישה של המפעל, ועל 425 מיליון שקל שהבנקים ויתרו להם.
<ארמונד לנקרי: אני לא יודע מה הממשלה הולכת לעשות.
<ארמונד לנקרי: אני לא יודע מה חברי הכנסת הולכים לעשות.
<ארמונד לנקרי: אבל אני אומר לכם, אנחנו כהסתדרות לא מתכוונים לוותר, אפילו לא לרגע.
<ארמונד לנקרי: נלווה את המאבק הזה מתחילתו עד לניסן קורן, ואנחנו כל יום סביב השעון מול רוכשים שמעוניינים לרכוש את המפעל מחר בבוקר, אבל אף רוכש לא ירצה לקנות חתול בשק כשאין לנו את הנכונות של הבעלים, אנחנו לא נוותר.
<ארמונד לנקרי: ידידי, בני ביטון, אני מסכים אתך בכל מלה.
<ארמונד לנקרי: אנחנו לא נפסיק לרגע ונרדוף אותם בכל מקום שהם יהיו עד שהמפעל הזה ייפתח.
איתן כבל: מה שאנחנו מבקשים בעיקר, שתינתן התייחסות לגבי ה-400 מיליון ומשהו הסדרי החוב שעשו הבנקים.
<רעיה ויטנברג שפרנט: אני ממונה על תחום ביקורת אשראי ופיקוח על הבנקים.
<רעיה ויטנברג שפרנט: אני אקדים ואומר, שעל פי חוק אני לא אוכל לתת איזשהם פרטים על לווה כזה או אחר מטעמי סודיות בנקאית.
<רעיה ויטנברג שפרנט: מה שאני כן יכולה להגיד - - -
איתן כבל: לא נעים לי, את יודעת זה לצעוק על הטלר עכשיו.
איתן כבל: אבל בשורה התחתונה חלק מהעניין זו העובדה שכל הזמן עם עורכי דין, משפטנים, מתחפרים מאחורי חומות סודיות.
איתן כבל: יש פה 140 איש, להם אין סודיות.
איתן כבל: מי ייתן להם את הגב?
איתן כבל: כל מה שאני מבקש לדעת – לא ביקשתי לדעת איזה חשבונות יש להם, כל מה שאני מבקש לדעת, אם בכלל, תגידי, אני לא יודעת לתת תשובה כאן, ברשותך, אני אאפשר לך.
איתן כבל: אני רוצה להיות ממוקד.
איתן כבל: כל מה שאני מבקש ממך, את יכולה להגיד לנו, אין לי יכולת לתת את התשובה ברגע הזה, אני מבקשת לבדוק את העניין הזה.
<רעיה ויטנברג שפרנט: אני באמת יכולה למסור מידע - - - - מטעמי סודיות - - - אני יכולה רק לומר במישור העקרוני - - -
אלי אלאלוף: בוא ניתן לה להתבטא.
איתן כבל: אבל זה במישור העקרוני.
איתן כבל: המישור העקרוני לא חשוב.
לאה פדידה: מי מקבל החלטה על מחיקת חובות, את יכולה להגיד את זה?
<רעיה ויטנברג שפרנט: במישור העקרוני, המטרה של ביצוע הסדר חוב, היא להביא לפירעון החוב לבנק באמצעות הלוואה של הלווה.
<רעיה ויטנברג שפרנט: הבנקים לפעמים נאלצים גם להעמיד אשראי נוסף כדי לבצע - - -
<ארמונד לנקרי: אבל זה לא המקרה, סליחה, לא קשור למה שהיא ענתה לך.
<רעיה ויטנברג שפרנט: אלה תהליכים מאוד מורכבים שדורשים הרבה שיקול דעת וכרוכים בלקיחת סיכון.
<רעיה ויטנברג שפרנט: אנחנו כן מכירים מקרים שבהם הבנקים שביצעו הסדרי חוב, גם לקחו בחשבון שיקולים שהם לא שיקולים כלכליים טהורים, וכרוכים בתועלת ציבורית, כמו למשל מניעת פיטורי עובדים.
<רעיה ויטנברג שפרנט: למקרה הספציפי, אני באמת לא אוכל להתייחס.
איתן כבל: אני רוצה לשאול שאלה אחת את גברתי, ואנחנו כן נבקש תשובה.
איתן כבל: מה שאני מבקש לבדוק האם החלק המרכזי מהמחיקה הייתה עובדת השארת "נגב קרמיקה" כחלק מהעסקה?
איתן כבל: זאת אומרת, האם יש מצב שאם הם לא עמדו בתהליך שלשמו בעצם הם קיבלו את מחיקת החובות, האם בנק ישראל והגורמים האחרים יתנו את הרוח הגבית לביטול ההסכם הזה?
איתן כבל: אני רק שואל.
<יוסי גל: הם התחייבו.
אלי אלאלוף: האם בנק ישראל היה בתמונה כשהבנקים מחקו חוב של 425 מיליון שקל, שהוא בעצם מחיקת חוב זה תשלום על ידי האזרח באמצעות הבנק.
<רעיה ויטנברג שפרנט: אנחנו לא מלווים כל הסדר חוב שמבוצע.
אלי אלאלוף: חוב כזה של חצי מיליארד שקל כמעט, זה לא מעניין את בנק ישראל?
<רעיה ויטנברג שפרנט: זה מעניין אותנו במישור של - - - האשראי.
אלי אלאלוף: ולא קיבלתם שום דיווח על זה?
אלי אלאלוף: זה נעשה ללא אישור שלכם?
<רעיה ויטנברג שפרנט: אני מנועה מלהתייחס לזה.
לאה פדידה: תגידי, אז למה - - -
איתן כבל: חברת הכנסת לאה פדידה, סמוטריץ, חאג' יחיא ונגוסה.
לאה פדידה: אני חושבת שהשערורייה הגדולה ביותר שהבעלים של המפעל לא נמצאים כאן היא בטח שהם לא יכולים להסתכל בעיניים של העובדים, ובטח ובטח הם מזלזלים בעבודת הכנסת, אבל גם בטח זה גיבוי שלכם.
לאה פדידה: אם אי אפשר לענות ואי אפשר להגיב – אז למה להם להגיע לכאן לתת דין-וחשבון?
לאה פדידה: הממון נמצא בתוך הידיים שלהם.
לאה פדידה: יש פה ריטואל קבוע של חברה שמפזרת סיסמאות, עזרה לפריפריה.
לאה פדידה: יש לי תחושה שכל מי שרוצה לקבל את הממון, משתמש במילה פריפריה כקישוט.
לאה פדידה: אז פריפריה היא לא קישוט, היא מציאות וצריך לעזור לה וצריך לעשות.
לאה פדידה: כמו שמחקו להם 450 מיליון שקלים, צריך לדרוש את זה או בחזרה או לחלק את זה לעובדים כדי לחזק את ירוחם.
לאה פדידה: נקודה.
לאה פדידה: אני לא מצליחה להבין דבר אחד, כיצד קורה שהוא מתפאר שזו גאווה לאומית ואנחנו עוזרים, וגזרו סרטים, ועשו מסיבות, וכמה דברים, אחר-כך אנחנו רואים פיטורין שנעשו בצורה ברוטלית, פיטורין שנעשו לא בכבוד האדם.
לאה פדידה: לכל אדם שעובד יש עולם ומלואו מאחוריו, משפחה, ערכים.
לאה פדידה: אנחנו רואים את הפיטורים האלה בצורה ברוטלית.
לאה פדידה: אני הייתי בוועדה בראשותו של אלי אלאלוף, שהיית בפעם הראשונה אתנו בכנסת, וצר לי מאוד שאנחנו יושבים עוד פעם בשולחן הזה וללא פתרון.
לאה פדידה: אם יש פה נציג משרד הכלכלה, אז אני פונה אליכם עכשיו שלא יקרה עוד פעם - לחייב לקנות תוצרת כחול לבן בכל המיזמים הממשלתיים.
איתן כבל: יש חוק כזה, דרך אגב, וזה לא קורה כי הם עוקפים את זה.
לאה פדידה: בואו נלמד קודם כל אנחנו – שמשרד הכלכלה יחייב את החוק הזה.
מיקי לוי: הבית הזה קנה 8,000 מטר מרובע מתורכיה, הוא פסל את המפעל – על מה את מדברת?
מיקי לוי: לפני חודש.
לאה פדידה: כל הכבוד, מיקי, עוד יותר אתה מצדיק אותי.
מיקי לוי: בוודאי, אני אתך.
לאה פדידה: על מנת שמחר בבוקר, אני לא אצטרך להסתכל שוב בעיניך, ושנתחבק וננחם אחד את השנייה, או אחד את השני.
לאה פדידה: ממשלת ישראל, בית-המשפט, צריכים להגיד – אין, המפעל הזה כרגע נמצא במכירה, כל התהליכים מופסקים עד שיימצא קונה.
לאה פדידה: ולא יותר להשתמש במלה פריפריה כקישוט – לא אני, ולא אתם, הפריפריה קישוט בפני הפוליטיקאים.
<יוסי גל: ביום שקיבלנו את ההחלטה בבית-המשפט שנסגר המפעל, הם קיימו מסיבה של 300 אלף שקלים.
איתן כבל: תודה חברי.
בצלאל סמוטריץ': חבריי יושבי הראש, אני רוצה שנהיה מעשיים.
בצלאל סמוטריץ': דיברנו וצעקנו, סימפטיה נתנו פה בחבילות גדולות.
בצלאל סמוטריץ': הממשלה לא תנהל את המפעל הזה, זה לא יקרה, אין חיה כזאת במדינת ישראל 2017, וגם טוב שלא, אוי ואבוי אם הממשלה תנסה לנהל את המפעל הזה והוא ייסגר מחרתיים, עוד פעם תרגיל מצוין.
בצלאל סמוטריץ': וגם טוב, לצערי, כמה שזה מקומם ומכעיס ומעצבן, אני גם לא רואה את זה איך לקחת חזרה את מחיקת החוב מסיבה פשוטה – החוק הזה נכתב לבעלים הקודם בכלל ולא לבעלים הנוכחי.
איתן כבל: סליחה, יש יתרון בעובדות שאפשר לבדוק את זה.
בצלאל סמוטריץ': זה יכול לעצבן ולקומם, מבחן התוצאה הוא בלתי מתקבל על הדעת.
בצלאל סמוטריץ': אני, לפחות, לא רואה משפטית – שוב, אנחנו נצעק פה חברי כנסת כמה שאנחנו רוצים.
בצלאל סמוטריץ': אני לא רואה אפשרות חוקית מחר בבוקר.
איתן כבל: אחרי שדיכיתה אותנו, מה אתה מציע?
בצלאל סמוטריץ': הדבר שאנחנו כן יכולים לעשות הוא מורכב משני שלבים.
בצלאל סמוטריץ': שלב ראשון – הממשלה צריכה להבטיח כאן ועכשיו חבילת סיוע מאוד גדולה למי שאם הם אומרים שיש כאלה שיבואו בנעליו של הבעלים הנוכחיים.
בצלאל סמוטריץ': דבר שני, הרי הבעלים הנוכחי ואמרנו את זה קודם, עושה חשבון פשוט – הוא רוצה להרוויח כסף, הוא לא רוצה מתחרה, הוא חי מיבוא.
בצלאל סמוטריץ': אם אנחנו, כולנו, וכל הקואליציה הרחבה שנמצאת כאן עכשיו, נקרא לציבור הישראלי – לא קונים "נגב קרמיקה" – נגמר, כבר לא כחול לבן.
בצלאל סמוטריץ': כן, זה לא חרם.
בצלאל סמוטריץ': הרי כל הזמן אומרים תקנו כחול לבן.
בצלאל סמוטריץ': אל תקנה תורכי, אל תקנה סיני, אל תקנה איטלקי, תקנה כחול לבן.
בצלאל סמוטריץ': זה לא כחול לבן.
בצלאל סמוטריץ': ברגע שסוגרים את המפעל זה יבוא.
בצלאל סמוטריץ': הוא צריך להבין הבעלים הנוכחי – שאם הוא לא ימכור - - -
מאיר כהן: התהליך חייב להיבדק, אני לא מסכים אתך.
מאיר כהן: אי אפשר לבוא ולהגיד, כל מה שנעשה אנחנו מכשירים את השרץ.
מאיר כהן: צריך לשמוע את הבנקים שירימו מסך, כמו שאמר היושב-ראש.
איתן כבל: אנחנו נתייחס לזה.
בצלאל סמוטריץ': חברים, הלוואי ואני טועה.
בצלאל סמוטריץ': אפשר לקחת מהם חזרה את ה-460 מיליון, הכול טוב - אני מעריך שלא.
בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להיות ריאלי.
בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאם אנחנו נקרא לציבור, כולנו, כל אחד והציבור שלו, אנחנו לא קונים "נגב קרמיקה".
בצלאל סמוטריץ': אני מוכן ללכת מחוץ לשערי החנויות שלהם ולחלק פליירים.
בצלאל סמוטריץ': אם הבעלים הנוכחי יבין שאם הוא לא ימכור תוצרת המפעל הזאת, הוא לא ימכור אריח אחד לציבור הישראלי, אז הוא יחזור חזרה – הוא יכול או למכור בצורה הגונה - - -
איתן כבל: אדוני, סליחה, לא פותרים עוול ביצירת עוול, גם שם יש עובדים.
בצלאל סמוטריץ': כדי שהבעלים יבין ולא יסגור - - -
איתן כבל: אני אומר האינסטינקט, הבטן אומרת ללכת עם זה.
איתן כבל: אבל גם במקומות האחרים מה נעשה?
איתן כבל: אני מבין את מה שאתה אומר לי, אבל אתה יודע, יש כאן עניין לפעמים גם את היצר שלנו לראות איך - - - ברשותכם, חבר הכנסת אברהם נגוסה.
אברהם נגוסה: חברים, קודם כל, זה מאוד חשוב שקואליציה ואופוזיציה ביחד מתאחדים פה ותומכים בעובדים נגד עשייה אנטי חברתית.
אברהם נגוסה: ולכן, עלו הצעות שונות, אני חושב שהצעה שיכולה להיות מאוד מעשית גם ביחס לזמן שלנו - מה שחבר הכנסת מאיר כהן הציע, כולנו, חברי הכנסת אופוזיציה וקואליציה ביחד צריך ללכת לבית-משפט להוציא צו מניעה נגד הסגירה, ואז להמשיך לדון למצוא פתרון.
אברהם נגוסה: לדעתי, יש לנו רק שבוע.
אברהם נגוסה: מה שיכול לעצור רק מערכת משפטית.
אברהם נגוסה: אנחנו מדינה חוקית, וצריך לפעול בצורה כזאת.