GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהודה דורון: אנחנו 3 נכים בבית.
<יהודה דורון: אני , אח שלי, אחותי נכים בבית.
<יהודה דורון: מה אנחנו עושים?
<יהודה דורון: אנחנו צריכים לשלם לאבא, אנחנו צריכים לשלם לעצמנו.
<יהודה דורון: אני שואל אתכם, איפה אתם נמצאים?
<יהודה דורון: אתם רוצים להעביר את החוק הזה היום.
<יהודה דורון: אתם יודעים שאתם תפגעו בנו.
<יהודה דורון: דיברנו על זה כבר בדיונים הקודמים, אמרנו שלא מעלים, שאם אתם רוצים, תחריגו את הנכים.
<יהודה דורון: אתם לא יכולים כי יש חוק.
<יהודה דורון: אתם רוצים להיות הומניים?
<יהודה דורון: גם אני רוצה.
<יהודה דורון: אני רוצה לתת לעובד יותר כדי שהוא ישרת אותי, אבל אם אין, איך אתם יכולים לעשות את זה?
<יהודה דורון: אתם אומרים שאתם נותנים לנו קצבה, שאתם מגדילים את הקצבה, אבל זה לא עוזר לנו.
<יהודה דורון: הקצבה היא למחיה שלנו, לא של העובד.
<יהודה דורון: אני צריך את הכסף שמשלמים גם לעובד.
<יהודה דורון: מאיפה?
<יהודה דורון: תחשבו על זה.
<יהודה דורון: למה אתם לא מנסים להעמיד את עצמכם במקום הנכים, במקום הקשישים?
<יהודה דורון: אני לא מבין.
<קריאה: זה יום שחור לנו פה היום.
<יהודה דורון: אנחנו פה עכשיו לא נזוז.
<יהודה דורון: אני אומר לכם, הייתי 4 חודשים, אני אהיה גם שנה פה.
<יהודה דורון: אנחנו נסגור את המדינה.
<יהודה דורון: שדה התעופה יהיה סגור, אני כבר אומר לכם.
<יהודה דורון: כל המדינה תהיה סגורה.
<קריאה: זו בושה.
<קריאה: פה קוברים את הנכים, את הזקנים.
<יהודה דורון: אני הולך להודיע לכל הנכים בכל הערים שבכל עיר יסגרו את הצמתים.
<יהודה דורון: כל הארץ תהיה סגורה.
<יהודה דורון: אם אתם לא תבינו שפה אחרת, זאת תהיה השפה.
<יהודה דורון: הגיע הזמן שתבינו, אי אפשר לשחק איתנו.
<קריאה: יושבים פה ודואגים לעובדים זרים.
<קריאה: מה עם הנכים, מה עם הקשישים?
<יהודה דורון: יש לי קרוב ל-3,000 נכים שנתבעים בבית הדין לעבודה על אי תשלום לעובד.
<יהודה דורון: מי שמנחה אותם זה "קו לעובד", אומר להם, תגישו תביעות, והם מגישים תביעות.
<יהודה דורון: 30,40 עד 100 אלף שקל הנכים צריכים לשלם על זה שהעובד לא קיבל את שכרו כפי שאתם קובעים על פי החוק, על פי חוקי העבודה.
<יהודה דורון: ואני שואל אתכם, מאיפה הוא ישלם?
<יהודה דורון: מ-2,300, מ-4,000?
<יהודה דורון: איך אתם יכולים להמשיך לשבת פה ולדון כל הזמן על להעלות?
<יהודה דורון: גם ההורים שלי עובדים, גם האחים שלי עובדים.
<יהודה דורון: צריך להעלות את השכר, אבל מצד שני צריך לחשוב איך אנחנו עומדים בנטל.
<יהודה דורון: ואני אומר לכם, אין לכם תשובה היום.
<יהודה דורון: גם מה שישבנו בהסתדרות, זאת לא תשובה.
<יהודה דורון: לתת לי 340 בפעימה הראשונה, בפעימה שנייה, זה צחוק בעיניים לנכים.
<יהודה דורון: אני רוצה שיינתן היום פתרון.
<יהודה דורון: אני אומר, לא נשקוט.
<יהודה דורון: מרגע זה שאני יוצא מפה ההפגנה תהיה יותר חזקה, זה מה שאני אומר לכם.
<יהודה דורון: מפה אני קורא לכם, חברי הכנסת, אל תמהרו להצביע היום, תחשבו קודם כל, תפעילו לחץ שיהיה פתרון לנכים ולקשישים, כי אחרת אתם תשלמו להורים.
<יהודה דורון: אם להורים שלכם אין, אתם תעבדו בשביל ההורים.
<יהודה דורון: לא כולם מסוגלים.
<יהודה דורון: אם אתם מרוויחים שכר מינימום, מאיפה תשלמו להורים שלכם?
<יהודה דורון: אני מדבר על הבריאים.
<יהודה דורון: מאיזה סכום תשלמו להורים שלכם?
<יהודה דורון: יש הרבה שנופלים בדרך, גם הבריאים, וזורקים את ההורים לכל מיני מקומות שלא נעים להיות והם לא רוצים ללכת.
<טליה דוד: אדוני, אני חייבת לציין שאני, כמו שאמר חברי יהודה, יושבת פה ומרגישה שלבה בוערת לי בתוך הגוף.
<טליה דוד: אני לא מאמינה.
<טליה דוד: המדינה דוחקת את הנכים לעברי פי פחת, המדינה דוחקת את הנכים להיות עבריינים, המדינה דוחקת את הנכים להיות כלום, אוויר, שקופים.
<טליה דוד: אני מחזיקה מטפלת.
<טליה דוד: העלות שלה, כמו שאמר חברי, כ-10,000 שקל.
<טליה דוד: אני אדם שעובד - עם 3 תארים - מגיל 19 ועד גיל 56.
<טליה דוד: המדינה ואף אחד מכם פה לא יכול לבוא אלי בטענות שלא עשיתי את המקסימום להשתקם ולהיות אזרחית כמו כולם.
<טליה דוד: אף אחד באופן אישי.
<טליה דוד: אני עובדת ומרוויחה משכורת סבירה, משכורת ממוצעת במשק, קצת יותר.
<טליה דוד: כל חודש, בנוסף ל-4,300 שקל מהשר"ם שאני מקבלת, אני לוקחת בערך 4,500, 5,000 ומעבירה לעובד הזר בחלוקה של 12 חודשים, עם כל התנאים המופלגים שנתתם להם שאני לא יודעת אם אני מקבלת אותם כאזרחית המדינה.
<טליה דוד: כל חודש במקום להיות במצב יותר טוב מבחינה כלכלית, מבחינת ביטחון סוציאלי, מבחינת עצמאות כלכלית, מבחינת הזקנה שאני צועדת אליה, אני יותר ויותר דועכת ונכנסת לבור שאין לו סוף.
<טליה דוד: על מה מדבר חברי ניסנקורן?
<טליה דוד: יש 3 אופציות במתווה הזה.
<טליה דוד: אחד, או שהמדינה תעסיק את העובדים הזרים ותוציאו אותנו מהבור הזה שאין לו אור, אין לו תקווה, אין לו שום יעד לנכים.
<טליה דוד: זה אל"ף.
<טליה דוד: דבר שני, אתם לא רוצים להעסיק אותם כי זה מכה לא פשוטה?
<טליה דוד: תנו לנו בהתאמה את כל התנאים שאתם מבקשים מאיתנו לשלם לעובדים זרים - ביטוח בריאות, הבראה, פנסיה שהם יוצאים אליה בגיל 30,40 ואני כאזרחית המדינה לא אקבל את זה לפני 62, יום חופש, יום חופש חודשי, 9 ימי חגים, פיצויים, 80 אלף שקל לעובד שעבד פה 10 שנים.
<טליה דוד: מה, אנחנו השתגענו?
<טליה דוד: מה, אנחנו ירדנו מהפסים?
<טליה דוד: אני אזרחית שעושה את הכל.
<טליה דוד: אני כבר לא מדברת על חבריי שחיים רק מהקצבאות.
<טליה דוד: גם לי יש מוסר, גם אני עובדת בתפקיד מוסרי, אני גם מועמדת לשיפוט.
<טליה דוד: אני אדם לא פחות מוסרי מכל אחד שיושב פה, סליחה על חוסר הצניעות.
<טליה דוד: לאן הגענו?
<טליה דוד: או שתעסיקו אותם, או שתתנו לנו בהתאמה את כל הרצפה מותאמת לכל מה שאתם מעלים להם, אחד לאחד, בלי למצמץ, לכל אלה שמעסיקים עובדים זרים והשר"ם שלהם הוא 180 לשבוע, או שתחריגו אותנו עד שמשרד האוצר ימצא דרך לעשות התאמה.
<טליה דוד: אתם לא יכולים להפיל את התיק הזה עלינו.
<טליה דוד: זה לא מוסרי, זה לא אנושי, זה לא נכון כלכלי.
<טליה דוד: גם אני רוצה שמדינת ישראל תהיה ב- OECD, שתהיה מדינה מובילה חברתית, מוסרית, משלמת לעובדים, אבל למה על הגב של החלשים?
<טליה דוד: איזה מסר אתם מעבירים לנכים?
<טליה דוד: גם אם תעבדו, גם אם תקרעו את התחת, סליחה על הבוטות, גם אם תשקיעו כל החיים לא תגיעו לכלום, כי תמיד העובדים הזרים יהיו מעליכם, תמיד חרדת העובדים הזרים תהיה לכם - איך לשלם, איך להשלים.
<טליה דוד: העובדת שלי כל פעם אומרת לי: הוא מקבל את זה, הוא מקבל את זה.
<טליה דוד: יש להם רשת אינטרנטית ביניהם כמה מקבלים.
<טליה דוד: סליחה.
<טליה דוד: או שתחריגו אותנו.
<טליה דוד: 340 שקל זה מגוחך.
<טליה דוד: אם קצבת השר"ם היא 4,500 או 4,300 לעובדים הזרים של הנכים הקשים, איך אתם רוצים שנגיע איתם ל-10,000, 10,500 עם כל התנאים מסביב?
<טליה דוד: זה לא שפוי, זה לא הגיוני, זה לא מוסרי.
<טליה דוד: אני לא יודעת, אני כאילו מרגישה שאני נמצאת במדינה שדואגת לאזרחים הזרים יותר מאשר לי, לא משנה מה אני עושה.
<טליה דוד: אם אני עובדת זה לא טוב, אם אני לומדת זה לא טוב.
<טליה דוד: והנה נמצא פה חבר מועצת עיריית ירושלים שיודע שאני עובדת קשה, בין 10 ל-12 שעות ביום.
<טליה דוד: לאן אתם רוצים להביא אותנו?
<טליה דוד: תשלמו להם 50,000 שקל בחודש, תנו להם ישירות לבנק, שחררו אותנו מהעול הזה.
<אבנר עורקובי: אני רוצה לומר לך, להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, בהמשך לכל הדברים של החברים שלי פה.
<אבנר עורקובי: אתה אמרת דבר מסוים באחת הישיבות שלך.
<אבנר עורקובי: אמרת שאתה לא תיתן ידך לפגוע באנשים אלא אם כן יש להם פיצוי.
<אבנר עורקובי: אמרת שתביא חוק כזה, שלא תיתן להעביר פה שום דבר שיפגע בנו.
<אבנר עורקובי: אני מבקש ממך להפעיל את הסנקציה הזאת, לא לתת לזה לעבור פה.
<בונדי יוסף ארביב: גם אני לא שותף לשמחה הגדולה ששרתה כאן היום, מכיוון שהזחיחות על היותנו מאוד מתקדמים, נאורים, בין המדינות המובילות ב-OECD - זה מעציב אותי.
<בונדי יוסף ארביב: מעציב אותי לשמוע את הזחיחות הזאת.
<בונדי יוסף ארביב: כפי שחברה שלי כאן אמרה, ואנחנו בדקנו את זה אחד לאחד, תוך רישום מדוקדק, העלות של עובד זר היא 10,000 שקלים לחודש.
<בונדי יוסף ארביב: אני מקבל 188, זכאי ל-188, כלומר למקסימום של השר"ם.
<בונדי יוסף ארביב: אני מקבל 5,000 שקלים.
<בונדי יוסף ארביב: עלי או לוותר על השירות הזה ולחיות חיים מאוד מאוד קשים מעבר לקושי של הנכות, או למצוא עוד 5,000 שקלים כדי שאוכל לעמוד בדרישות שהמדינה עצמה העמידה לי לשלם לעובד או לעובדת הזרה.
<בונדי יוסף ארביב: אני שואל שאלת תם –הכיצד, מאיפה?
<בונדי יוסף ארביב: נכון, אנחנו מקבלים, הנכים הקשים מקבלים גם גמלת ניידות.
<בונדי יוסף ארביב: אני מקבל 3,200 שקלים.
<בונדי יוסף ארביב: ה-3,200 שקלים הולכים אך ורק למטרה אחת:
<בונדי יוסף ארביב: אחזקת הרכב על הוצאותיו השונות - ביטוח מקיף כי מחייבים אותנו לעשות ביטוח מקיף, תיקונים, טיפולים ודלק.
<בונדי יוסף ארביב: לא נשאר מזה כלום.
<בונדי יוסף ארביב: קצבת המחייה, דמי המחייה שלנו היא קצבת הנכות הכללית העומדת עם קח"ן -תוספת ספציפית מיוחדת משנות ה-2000 - על 2,690 שקלים.
<בונדי יוסף ארביב: האם מתוך זה אני יכול להשלים את ה-5,000 לעובד הזה, שאז אני במינוס ביום הראשון שאני מתחיל את חיי כל חודש?
<טליה דוד: זה לא 5,000.
<טליה דוד: 5,000 זה באותו רגע.
אלי אלאלוף: חברים, אני חושב שהמספרים כבר נהירים לנו מספיק.
<בונדי יוסף ארביב: אני חושב שאת הנושא הזה של העלאת שכר המינימום על כל היפה שבזה וכל הטוב שבזה צריך, לדעתי, להפסיק או להקפיא, או במקביל למצוא פתרון מידי לפער שנוצר בין העלאות השונות של שכר המינימום, כולל העובדים הזרים, לבין הפיגור העצום שבו אנחנו, המעסיקים, המשלמים, לא יכולים לעמוד.
<בונדי יוסף ארביב: השלימו לנו את הסכומים שחסרים לנו כדי להעסיק את העובד הזר, בלי להיכנס לעניין של דמי המחייה שגם הם עלובים למחייה היום יומית, וזה משהו אחר לגמרי.
אלי אלאלוף: בזהירות הכי רבה שיכולה להיות בדבריי אני רוצה להגיד לכם, גם העובדים ללא תוספת סובלים משכר מינימום כזה.
אלי אלאלוף: אל תשכחו שהם במאות אלפים.
אלי אלאלוף: מצד אחד, אסור לפגוע בכם, ואני עומד במה שאמרתי, אבל מצד שני, אל תשכחו שיש עוד עובדים שהשכר שלהם בקושי מספיק.
אלי אלאלוף: בצורה אחראית מאוד צריכים להזדהות עם שני הצדדים.
אלי אלאלוף: תחשבו גם על האחרים.
אלי אלאלוף: עכשיו נעשה מאמץ, ואני אומר ראשון, מדהים, של תוספת של 4.2 מיליארד שקל לטובת הנכים.
אלי אלאלוף: לא מספיק, אני אומר לכם, אבל תנו להתחיל.
אלי אלאלוף: זו גישה אחרת.
אלי אלאלוף: תנו להתחיל.
אלי אלאלוף: עם כל הכבוד והסבל הנורא שאני לא יכול לתאר לעצמי כשאני רואה אתכם בהפגנות, הסבל היום יומי אפילו, אבל תנו להתחיל.
אלי אלאלוף: זה לא היה לפני שנתיים, זה לא היה לפני שנה.
אלי אלאלוף: פה נעשה מאמץ אדיר.
אלי אלאלוף: ואני אומר לכם, הוא רק ההתחלה.
אלי אלאלוף: תנו להמשיך.
אלי אלאלוף: אני מאמין שלא תפסיקו להיאבק גם כשיחולק מה שיש כרגע בקופה.
אלי אלאלוף: יש פה קואליציה, נדמה לי, שלא הייתה אי פעם בארץ.
אלי אלאלוף: ההסתדרות בכיוון מאוד חברתי, יותר ממה שהיה בעבר.
אלי אלאלוף: אני לא חבר הסתדרות בשביל להגן על ההסתדרות, אבל אני רואה את ההתנהגות של ההסתדרות של היום.
אלי אלאלוף: מדהימה, פשוט בלתי רגילה.
אלי אלאלוף: היא אחרת.
אלי אלאלוף: אם זה היה כך כשהצטרפתי למדינה לפני 50 שנה, הייתי רץ להסתדרות.
אלי אלאלוף: אז לא הייתה הסתדרות כזאת.
אלי אלאלוף: יש פה מעסיקים עם אחריות בלתי רגילה.
אלי אלאלוף: יש פה קואליציה חברתית בממשלה הזאת.
אלי אלאלוף: לצערי אני לא יכול להגיד כל מה שאני יודע, אבל זה 4.2 מיליארד שקל תוספת מיוחדת לנכים.
אלי אלאלוף: היא לא מספיקה.
אלי אלאלוף: אני רוצה שתבינו, צריך גם להתחשב במאות האלפים שסובלים משכר מינימום כזה.
אלי אלאלוף: כשעמיר פרץ אמר, "אני אעלה את זה ל-1,000 דולר" מה זה צחקו עליו, מסכן.
אלי אלאלוף: אנחנו מתקרבים ל-1,800.
<טליה דוד: אבל למה על הגב שלנו?
אלי אלאלוף: אני אמרתי וחוזר על מה שאמרתי לאבנר.
אלי אלאלוף: ברור שצריך למצוא.
אלי אלאלוף: אמר את זה בניואנס מאוד ברור יושב-ראש ההסתדרות, שהפיצוי יבוא בזכות הקצבאות, שהוא יתוקן.
<אבנר עורקובי: קצבה זה נפרד.
אלי אלאלוף: אבנר, אני לא מדבר בשמך, אני מדבר בשמי.
אלי אלאלוף: אתה תגיד מה שאתה רוצה, אני אגיד מה שאני חושב.
<אבנר עורקובי: שר"ם זה לא נפרד.
<אבנר עורקובי: שר"ם יוצא מהכיס שלי.
<אבנר עורקובי: זה כואב לי.
אלי אלאלוף: לוועדה הזאת יש כמה זכויות בשינוי הצעות חוק ממשלתיות.
אלי אלאלוף: עשינו שינויים.
אלי אלאלוף: תנו לנו להתחיל.
<אבנר עורקובי: אז תחריגו את העובדים הזרים.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אתם יושבים ולא רוצים לסכם, זו בעיה.
אלי אלאלוף: אין לי טענות, זו זכותכם, אני לא מתערב לכם.
<אבנר עורקובי: אני נלחם על החיים שלי.
אלי אלאלוף: אבנר, אני אלחם בשבילך על החיים שלך.
<אבנר עורקובי: אתה לא נלחם על החיים שלי.
<אבנר עורקובי: בוא תדחה את התשלום הזה לעובדים הזרים.
<אבנר עורקובי: תחריגו את הנכים.
אלי אלאלוף: אני לא אפרוס בפניך את המצב המשפחתי שלי.
אלי אלאלוף: אני אמרתי שלא נוריד את זה לפסים אישיים.
<אבנר עורקובי: זה לא פסים אישיים.
<יהודה דורון: ה-4 מיליארד 200 נועדו לצורך הקצבה, לא לצורך השר"ם.
<יהודה דורון: אני רוצה שנעשה הפרדה בין שני הדברים.
אלי אלאלוף: את זה תעשו בדיונים, בפירוט.
מיכאל מלכיאלי: תודה לך, אדוני יושב-ראש הוועדה, על הדיון.
מיכאל מלכיאלי: תמיד טוב לפתוח את מושב החורף בדברים טובים, אם כי יש לנו כאן טעם שאני לא רוצה להגיד חמצמץ ברוח הימים, אבל טעם לא טוב על פי מה ששמענו.
מיכאל מלכיאלי: באמת כואב הלב כשאני שומע את עורכת הדין טליה דוד שאני מכיר הרבה שנים.
מיכאל מלכיאלי: משעות הבוקר המוקדמות עד השעות הקטנות של הלילה היא עזרה להמון אנשים בדברים מאוד מסובכים בעיריית ירושלים.
מיכאל מלכיאלי: לשמוע שאנשים שעובדים קשה צריכים לבוא ולהתלונן על מצבם זה באמת כואב הלב.
מיכאל מלכיאלי: אין ספק שאתה, אלי, עסוק בנושא הזה.
מיכאל מלכיאלי: אני רוצה גם ברשותך, אבנר, להגיד שדווקא יושב-ראש הוועדה הוא אדם שלא - - את הביקורת לא צריך להפנות אליו, כי בכל דבר שקשור לנכים או בכל נושא של קצבאות הוא הראשון לקפוץ ולעזור.
מיכאל מלכיאלי: צריך להפנות קצת יותר גבוה.
מיכאל מלכיאלי: כאן בוועדה יש לנו מקום טוב להביע את דעתנו.
מיכאל מלכיאלי: אני ברשותך, יושב ראש הוועדה, רוצה לומר שגם הנושא שלשמו התכנסנו, שכר המינימום - אני חושב שטעם טוב אין לי בסיפור הזה.
מיכאל מלכיאלי: נמצא פה יושב ראש ההסתדרות.
מיכאל מלכיאלי: יש הסכם קואליציוני.
מיכאל מלכיאלי: ש"ס חתמה על הסכם קואליציוני עם הליכוד.
מיכאל מלכיאלי: חתומים עליו כל המרכיבים בקואליציה.
מיכאל מלכיאלי: ראש הממשלה חזר כמה פעמים שהוא מתחייב לכבד את כל ההסכמים הקואליציוניים.
מיכאל מלכיאלי: ההסכם הקואליציוני של ש"ס מדבר על כך שהעלאה ל-5,300 שקל שכר מינימום אמורה להיות ב-1.1.2017.
מיכאל מלכיאלי: אנחנו היום היינו צריכים להתכנס.
<אבי ניסנקורן: לא נכון.
מיכאל מלכיאלי: מה לא נכון, אני מקריא.
<אבי ניסנקורן: את ההסכם הקואליציוני?
מיכאל מלכיאלי: הסכם קואליציוני.
מיכאל מלכיאלי: סעיף 36 בהסכם הקואליציוני בין הליכוד לש"ס שחתומים עליו כל מרכיבי הקואליציה: "הממשלה תקדם חקיקה להעלאת שכר המינימום בסכום 5,300 החל מיום 1.1.2017, זאת על פי.."
אלי אלאלוף: ההסכם בין ההסתדרות, המעסיקים והממשלה הוא ב-1.1.2018.
<אבי ניסנקורן: 1.12.
מיכאל מלכיאלי: כנראה שהממשלה חתמה שני הסכמים סותרים.
מיכאל מלכיאלי: ואני ממשיך: "בהמשך, לעבוד בין הסתדרות העובדים לבין נשיא הארגונים וכו' וכו'.
מיכאל מלכיאלי: .
מיכאל מלכיאלי: בפעימה נוספת בשנת 2018.
מיכאל מלכיאלי: עבודת הצוות תחל החל מיולי 2017".
מיכאל מלכיאלי: קודם כל, צריך לברך על העלאה הזאת.
מיכאל מלכיאלי: הטענה היא לא אליך, היא לא להסתדרות.
<אבי ניסנקורן: רק תיקון אחד.
<אבי ניסנקורן: כיוון שאני ליוויתי את כבוד הרב דרעי בהסכם הקואליציוני בנושא הזה, פשוט יש פה טעות סופר.
<אבי ניסנקורן: העלאה בהסכם הקואליציוני זה ב-1 לדצמבר 2017.
<אבי ניסנקורן: לדעתי זו פשוט טעות סופר אצלך.
<אבי ניסנקורן: סוכם בהסכם הקואליציוני שביוני 2017 תקום ועדה שתדבר על עדכון נוסף ב-2018.
מיכאל מלכיאלי: אולי התיקון הזה היה אחרי שהממשלה קמה.
מיכאל מלכיאלי: יש לי את המסמך המקורי, הוא מופיע גם באתר של הליכוד.
מיכאל מלכיאלי: אנחנו מברכים על עצם העלאה.
מיכאל מלכיאלי: חבל שזה מאוחר מידי.
מיכאל מלכיאלי: אני מחריג את כל הסיפור שדיברנו מקודם, שלדעתי הוא באמת צריך העלאה מיוחדת כמו שציינת, אדוני היושב-ראש.
<אבי ניסנקורן: אני רק רוצה להגיד דבר אחד.
<אבי ניסנקורן: אני מחויב באופן אישי בנושא של אנשים עם מוגבלות.
<אבי ניסנקורן: מאז שנכנסתי לתפקיד אני מטפל בזה, גם בחובת העסקה של 3% במגזר הפרטי ו-5% במגזר הציבורי.
<אבי ניסנקורן: הוועדה במושב הקודם העבירה חקיקה שחייבה העסקה של 5% במגזר הציבורי.
<אבי ניסנקורן: היא עוקבת אחרי האכיפה של זה.
<אבי ניסנקורן: אנחנו גם בהסתדרות עוקבים אחרי האכיפה של זה.
<אבי ניסנקורן: גם בנושא של העלאת הקצבאות.
<אבי ניסנקורן: העלאת הקצבאות מכ-8 מיליארד בכמעט 50%, אני חושב שזו העלאה היסטורית.
<אבי ניסנקורן: שינוי שיטת ההצמדה לשכר הממוצע במשק זה שינוי היסטורי שמחזירים מצב שהיה ב-2003.
<אבי ניסנקורן: אנחנו עושים פה צעדים חשובים.
<אבי ניסנקורן: דרך אגב, העלאה אמורה להיות, לפי הצפי שעשינו, בין 1,200 ל-1,700 שקלים, מחולק ל-3 שנים, כשהפער הוא לבעלי השר"ם שיקבלו יותר.
<טליה דוד: יש גם את ההצמדה.
<טליה דוד: אני רק רוצה לתקן אותך בקשר להצמדה.
<טליה דוד: ב-2001 נקבע שההצמדה צריכה להיות לשכר המינימום, ב-2003 ראש הממשלה בנימין נתניהו דיבר על הצמדה יותר חמורה.
אילן גילאון: זה הפער.
<אבי ניסנקורן: ועכשיו אנחנו מחזירים את זה לשכר הממוצע במשק.
<אבי ניסנקורן: אנחנו משנים את שיטת ההצמדה לטובה, באופן שלא יישארו הפערים.
<אבי ניסנקורן: אני חייב להגיד משהו או מרגיש צורך להגיד משהו אחד.
<אבי ניסנקורן: החזרה על המינוח "עובדים זרים" אותי קצת מקוממת.
<אבי ניסנקורן: זה עובדים.
<אבי ניסנקורן: דרך אגב, יש אנשי סיעוד שהם לא עובדים זרים.
<אבי ניסנקורן: עובד זה עובד.
<אבי ניסנקורן: לא לבוא ולהגיד, הם עובדים זרים.
<אבי ניסנקורן: הם עובדים כמו כל אחד במדינת הזאת.
<אבי ניסנקורן: ברגע שהביאו אותם הם עובדים.
<אבי ניסנקורן: הניסיון כל הזמן להגיד "עובדים זרים" - זה לא עובדים זרים, זה עובדים.
<אבי ניסנקורן: מי שמדבר על אנשים שעובדים אצלו - הם עובדים.
<אבי ניסנקורן: לא עושים עוול בעוול, לא מתקנים עוול בעוול.
<אבי ניסנקורן: יש נושא חשוב מאוד, שהוא שכר המינימום, שמשפיע על 800 אלף משפחות.
<אבי ניסנקורן: טוב שהוא עולה, הוא צריך לעלות, והוא צריך להמשיך לעלות גם בעתיד.
<אבי ניסנקורן: יש נושא של קצבאות נכים שקודם כל צריכות להיות צמודות לשכר הממוצע במשק קדימה, וזה מה שאנחנו עושים עכשיו.
<אבי ניסנקורן: צריכים לעדכן את הקצבאות.
<אבי ניסנקורן: אנחנו עושים מהלך מאוד חשוב של עדכון כמעט של 50% מעלות הקצבאות.
<אבי ניסנקורן: את הנושא הזה גם צריך להמשיך קדימה.
<אבי ניסנקורן: גם בו צריך להמשיך לטפל.
<אבי ניסנקורן: יש לנו מטלה מאוד מאוד חשובה לכולנו - לראות שהמיליארד 200 באמת קורים, באמת מתממשים, שבמושב הזה באמת קורים ומתממשים.
<אבי ניסנקורן: זו גם מטלה שלנו, מטלה גם שלי.
<אבי ניסנקורן: אני חושב ששני הדברים האלה צריכים לדור בכפיפה אחת ולחיות אחד עם השני.
<אבי ניסנקורן: אני לא חושב שאמירות של "בוא לא נעדכן" או "בוא לא ניתן לעובדים אצלנו" הן אמירות נכונות.
<אבי ניסנקורן: צריך לעדכן את הקצבה.
<אבי ניסנקורן: 4 מיליארד 200 זה המקסימום שהצלחנו להביא.
<אבי ניסנקורן: צריך לראות שזה קורה, צריך לראות קדימה.
<בונדי יוסף ארביב: בתכל'ס היום אנחנו לא יכולים לשלם.
<אבי ניסנקורן: צריך לראות קדימה שאנחנו ממשיכים ומשפרים.
<אבי ניסנקורן: הדבר הכי גרוע זה לא לקבל החלטות בחיים, הכי גרוע.
<בונדי יוסף ארביב: האם אדוני מתחייב שב-2021 השכר לא יעלה?
אילן גילאון: אני רוצה לומר שזו לא פעם ראשונה שאנחנו נופלים על הבור הזה.
אילן גילאון: אני רוצה להתחיל מהדברים של חברתי טליה, שהם דברים מרים כלענה וצודקים כאבן.
אילן גילאון: אין לי איך להגדיר את זה אחרת.
אילן גילאון: הנושא כבר עלה כאן.
אילן גילאון: זה מתחיל ברעיון האווילי והנואל שבכלל אנשים נכים הם מעסיקים.
אילן גילאון: זה דבר שאסור היה שיקרה מראש.
אילן גילאון: מה זאת אומרת נכה הוא מעסיק?
אילן גילאון: אולי עוד מעט הוא יצטרך תיק מעסיק.
אילן גילאון: יש לזה הרבה מאוד.
אילן גילאון: אני לא רוצה עכשיו לתת את נתיב הכסף, כי אני יכול להסביר עוד כמה אינטרסים שעובדים בעניין הזה, אם מבחינת ייבוא העובדים הזרים, מי מרוויח מזה, למה הביטוח הלאומי לא מעסיק אותם.
אילן גילאון: לי יש חוק בעניין שהנחתי.
אילן גילאון: עורקבי, תאמין לי, גם אני יודע משהו, אני רוצה גם להרגיע אותך.
אילן גילאון: כל ההפגנה שאתה עושה, האות הכתובה היחידה בנושא של קצבת הנכות היא החוק שלי שמדבר על 5,300.
אילן גילאון: לו הייתי אדם בלתי אחראי - -
<אבנר עורקובי: שהוא קפוא פה.
אילן גילאון: לו הייתי אדם בלתי אחראי הייתי צריך להתעקש על זה, זה הכי מתאים לי מבחינה פוליטית.
אילן גילאון: מה יותר טוב לי מזה?
אילן גילאון: אבל היה צריך לעשות עוד כמה חשבונות רחבים, לאומיים, אחרים.
אילן גילאון: דבר ראשון, לא להביא את עצמנו כל פעם מחדש למצב שאדם חלש שולח את ידו בגרונו של אדם חלש אחר.
אילן גילאון: כשאמרתי שטוב שלא תפסו אותנו, לכך התכוונתי.
אילן גילאון: תיזהרו.
אילן גילאון: צריך לעשות פה שני דברים במקביל.
אילן גילאון: אחד, ללכת ולהפריד את הנושא של העבודה מהאדם הנכה.
אילן גילאון: האדם הנכה הוא איננו מעסיק.
אילן גילאון: מדינת ישראל, מבחינתי שתביא את העובדים הזרים, אם אין כוח אדם אחר במדינת ישראל, או תשלם כך שבמדינת ישראל יהיה כוח אדם.
אילן גילאון: חברות הייבוא לכוח האדם, כל ספסרי כוח האדם שמייבאים לכאן אנשים, צריכים לעשות איזה שהוא קופון, זה ברור לגמרי.
אילן גילאון: הכי מעצבן שזה באישור פוליטי של ממשלה.
אילן גילאון: אני תמיד אומר לכם, תצאו פחות לרחובות, לכו יותר לבחירות, תעשו את השיקולים התבוניים שלכם כשאתם צריכים להחליט על החלוקה.
אילן גילאון: אז יהיה הרבה פחות מאבק.
אילן גילאון: אל לכם ללכת ולהתנגש עם אנשים חלשים אחרים, אין לזה שום טעם.
אילן גילאון: אני אומר, אדוני היושב, זה מה שאנחנו צריכים לעשות, היות ויש לי הצעת חוק מוכנה בנושא הזה.
אילן גילאון: דיברתי על זה כבר לפני שנתיים.
אילן גילאון: הדיון הזה כבר עלה פה מזמן.
אילן גילאון: כל ההכנסה של הנכים והפיכתם למעסיקים היא פשוט דבר מנוגד להיגיון, כמו עוד כמה דברים שהם מנוגדים להיגיון.
אילן גילאון: למה קיבלתי - למרות שהיה לי נוח מבחינה פוליטית לא לקבל את זה - והלכתי יחד עם אבי?
אילן גילאון: אנחנו עשינו פשרה מתוך מציאות שאנחנו יודעים שאנחנו חיים לא בחלל ריק, חברים.
אילן גילאון: אני צריך לדעת מה אני מחליט באופן אחראי.
אילן גילאון: האם אני בוכה על כך שאני במרחק של 1,300 שקלים מהקצבה שרציתי וכתובה לי בחוק - אני היחיד שיש לו הוכחה לנושא הזה, אני כתבתי את זה -או אני מביא בחשבון - -
<יהודה דורון: על קצבת הנכות אתה מדבר, לא על השר"ם.
<יהודה דורון: אנחנו מדברים כרגע על השר"ם.
אילן גילאון: אני אומר שצריכה להיות הפרדה.
אילן גילאון: אני רוצה שאתה לא תתעסק עם השירות הרפואי שאתה צריך לקבל.
אילן גילאון: זה נקרא ביטוח סיעודי.
אילן גילאון: זה השם שלו כאן אצלי, השלמה לביטוח הסיעודי.
אילן גילאון: זה נקרא שאתה לא מעסיק יותר.
אילן גילאון: זו לא בעיה שלך.
אילן גילאון: אל תלך לחברה, אל תקבע אתה את ימי המנוחה.
אילן גילאון: מי שצריך לקבוע את זה הוא מי שמביא את העובד לעבוד אצלך.
אילן גילאון: זה לא תפקידך.
<יהודה דורון: ומי שמשלם.
אילן גילאון: מי שמשלם הוא בעל האחריות, לא אתה.
אילן גילאון: כל הסיבוך הזה היה מתוך מה שאמרנו קודם - מדינה שמחלקת פחות ליותר ויותר לפחות.
אילן גילאון: עכשיו, תסתכלו איפה אנחנו נופלים בפח, זאת אומרת, עכשיו מול מי אנחנו, הנכים, בדיוק יוצאים?
אילן גילאון: מול אלה שלא מגיעים לשכר מינימום, שם העניין?
<יהודה דורון: לא.
אילן גילאון: הבעיה צריכה להיפתר בצד אחד.
אילן גילאון: קודם כל לשמוח מזה שיש שכר מינימום - גם מתוך הטעמים שאבי אמר אותם - כי הדבר הזה באופן אוטומטי יעלה את הקצבה.
אילן גילאון: הרי מה רצינו להשיג בעניין של הצמדת הקצבה?
אילן גילאון: עכשיו זה מוצמד לשכר הממוצע.
אילן גילאון: אני יותר אהבתי את רעיון שכר המינימום, כי אני יודע שיום אחד אני אגיע לאפשר קצבה של שכר מינימום.
אילן גילאון: שכר ממוצע אני לא יכול להבטיח במהלך החיים שלי, אני אדם מבוגר.
אילן גילאון: אל לכם לראות את הדברים כך, כי כאן אתם בדיוק משרתים את השיטה שמפילה אתכם.
אילן גילאון: אני מבקש סליחה ומחילה מכל הפנתרים, מכל הנכים שהופכים לפנתרים, על כך שלא יכולנו יותר מזה, אבל בהתחשב בכך שכנראה בחירות מתקרבות, הכוחות כלים, החורף מתקרב, גם המאבק הזה הוא מיותר, מהסיבה הפשוטה שהוא לא היה צריך להתקיים מראש - - אף אחד בכלל לא חשב .
אילן גילאון: למה בכלל הבאנו חוק, הרי הממשלה הייתה צריכה להחליט את הדבר הזה לא בחקיקה פרטית, לתת לבן אדם את הבסיס של קיום בכבוד?
אילן גילאון: מתוך כל האילוצים האלה בחרתי להיות שיפוצניק, לא מהפכן.
<בונדי יוסף ארביב: ב-4 פעימות?
אילן גילאון: אתה יודע, יש לי בעיה קטנה.
אילן גילאון: אימא שלי רצתה שאני אהיה שר אוצר, אבל לא יצא בסוף.
אילן גילאון: זו הבעיה הקטנה שלי.
אילן גילאון: אז הייתה לי איזו תשובה אחרת אליך.
<בונדי יוסף ארביב: אין לנו טענות אליך.
אילן גילאון: אותו דבר אללוף, אני מדבר גם בשמו.
<יהודה דורון: לא באנו אליך בטענות.
אילן גילאון: אני מדבר בשם כולנו כאן.
אילן גילאון: אני מתחנן ומבקש מכם, במאבק הזה, אם אתם חושבים שאתם תפתרו אותו בכך שתצאו מול קבוצה יותר חלשה, אנחנו נבעט לעצמנו פנדל עצמי וזה חבל.
אילן גילאון: לכן אני אומר, אלי, יש את החוק הזה.
אילן גילאון: צריך להפריד.
אילן גילאון: אין שום סיבה שהאנשים האלה יהיו מעסיקים.
אילן גילאון: נכה מעסיק זה דבר מטורף.
<אבנר עורקובי: רגע, מי חלש, אני או אחר חלש?
<אבנר עורקובי: אתה מגדיר אותי יותר חלש מחלש.
<אבנר עורקובי: בהצבעה הזאת אתה מגדיר אותי יותר חלש מחלש.
<אבנר עורקובי: אתם עושים אותנו יותר חלשים.
<אבנר עורקובי: על מה אתם מדבר, אילן?
אילן גילאון: זו המלחמה שאתה רוצה, מול שכר המינימום, לא מול מס החברות שהוא אמר פה קודם?
אילן גילאון: אתה יודע לאן הולך הכסף?
אילן גילאון: זה הרי מצמרר.
אילן גילאון: אתמול ישבנו עם הילדים האלה עם ה-SMA, שיכולים להציל את החיים שלהם.
אילן גילאון: נכון או לא? זה מזעזע שאנשים צריכים להתחנן לחיים.
אילן גילאון: בשביל מה אנחנו קיימים בכלל?
אילן גילאון: למה יש מדינה, למה יש חברה, אם אנחנו לא מסוגלים להציל ילדים?
אילן גילאון: זה עוד יותר מצמרר כשאני יודע לאן הכסף הזה כן יכול ללכת, לאן הוא יכול ללכת, איפה עושים מיגון כזה ומיגון אחר, מחלף כזה או אחר.
אילן גילאון: אני יכול להיכנס ל-1,000 רזולוציות.
אילן גילאון: אני אומר, אל תחלישו.
<אבנר עורקובי: אל תשתמש בי - -
אילן גילאון: אני לא משתמש בך.
<אבנר עורקובי: זה יותר קרוב אלי מאשר קרוב אליך.
אילן גילאון: אני, בניגוד למי שאתה מכיר, לא עושה שימוש באנשים, בכלל לא משתמש.
אילן גילאון: אני מסתכל בצורה מאוד סולידרית.
<אבנר עורקובי: אל תאמר שלמדינה אין כסף.
דב חנין: הוא אומר שיש המון כסף, רק לא מתחת לפנס, צריך להסתכל הצידה.
אילן גילאון: אני אומר לך גם עכשיו, 8 שניות לוקח לי להראות מאיפה הכסף הזה.
אילן גילאון: לא צריך לצמצם בשכר המינימום.
<אבנר עורקובי: תלך לוועדת הכספים, תראה כמה מיליארדים זזים שם.
אילן גילאון: אני רק אומר לכם, תנהלו את המאבק נכון.
אילן גילאון: זה שאתם כל כך הרבה ארגונים מפוצלים זה דבר שמשמן את השיטה שהמדינה רוצה לנהל מולכם.
<אבנר עורקובי: אל תציג אותנו - - זה לא הוגן.
אילן גילאון: יש חוק בעניין.
<עמיחי תמיר: תראה, אנחנו היינו הראשונים שהיינו צריכים לתמוך בהעלאת שכר המינימום, אבל היום אין קשר בין שכר המינימום לקצבת הנכות הכללית.
<עמיחי תמיר: הצעת החוק של אילן גילאון נדחקה החוצה, יש איזה מתווה.
<עמיחי תמיר: אני מוכן להתמודד עם כל אדם, להציג למה המתווה הזה שהושג בהסתדרות, שהתנגדתי לו 12 שעות של וויכוחים, הוא לא טוב לנכים.
<עמיחי תמיר: עכשיו אני נאלץ להסכים עם חבריי, כי אני רואה מה קורה לעובד הסיעודי שמקבל עוד ועוד כסף, כשהמעסיק שלו לא מסוגל לעשות את זה.