GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: נכון, זה לא רק ספרי לימוד.
אילן גילאון: אדרבה, ספרי הלימוד כנראה היום תופסים פחות מקום מאשר תפסו בעבר.
<רויטל לן כהן: נכון, ואני רוצה להסביר למה לא הגיוני לבקש מן הבעלות, כי אם נבקש מן הבעלות, התוצאה היא שב"אורט" ילמדו ילדים בסגנון אחד וברשת "בית אקשטיין" ילדים ילמדו בסגנון אחר, וילדים שלומדים בכפר סבא לעומת ילדים שלומדים בתל אביב וילדים שלומדים בירושלים לא ילמדו אותו דבר.
אילן גילאון: אין תקן נגישות אחד?
<רויטל לן כהן: הם רוצים שהבעלות תעשה.
<רויטל לן כהן: נגיד שהבעלות תחליט שהיא עושה את ההנגשה אז בכל עיר יעשו אחרת?
<רויטל לן כהן: זה משרד החינוך, זה משרד ארצי.
<רויטל לן כהן: הילדים צריכים ללמוד באותו סטנדרט.
אילן גילאון: אבל יש תקן נגישות.
אילן גילאון: זה לא מה שאת אומרת, סלחי לי.
אילן גילאון: זה נכון גם לגבי כל תחום אחר.
אילן גילאון: אני תוהה אם הבעלות צריכה לעשות את זה או משרד החינוך צריך לעשות את זה, אני לא יודע.
אילן גילאון: למה משרד החינוך לא עושה את זה?
<רויטל לן כהן: כי הוא לא לוקח אחריות על החינוך במדינת ישראל.
אילן גילאון: אילן שי, אתה יודע מה לא מובן לי, בעיקר מהזווית שמי שמקבל את ההחלטה מסיר מעצמו את האחריות.
אילן גילאון: זו בעיה, כי הרי אתה צריך לקבוע את הסטנדרטים האלה, לא הרשות המקומית ולא כל גוף אחר.
אילן גילאון: אני מבין שבסופו של דבר זו שוב בעיה כספית.
<אילן שי: לא אמרנו שהבעיה כספית, לא אמרנו שלא נתקצב את זה.
<אילן שי: אמרנו שהאחריות לביצוע- - -
<רויטל לן כהן: היא שלכם, האחריות שלכם.
<אילן שי: האחריות היא של הבעלות.
אילן גילאון: רויטל לן כהן, את לא יכולה להמשיך כך פה.
אילן גילאון: את תדברי ברשות.
אילן גילאון: אם אין לכם בעיה לתקצב את זה אז היכן בדיוק הבעיה שלכם?
אילן גילאון: אתם לא רוצים לקחת על זה אחריות?
<אילן שי: לא אמרנו שלא נתקצב את זה.
<אילן שי: אמרנו שמי שעליו האחריות לבצע את זה הוא הבעלות, כפי שהאחריות הכוללת על ההנגשה היא אחריות של הבעלות על מוסד החינוך.
<אילן שי: בניגוד למה שנאמר כאן- - -
<רויטל לן כהן: אדוני, אי אפשר להשוות הנגשת מבנים לפדגוגיה.
<אילן שי: ההוראות בתוספות עוסקת לא רק בספרי לימוד.
אילן גילאון: זה מופיע בתוך החוק שנחקק ב-2005, ומה שאת דורשת ומה שאני חושב – אולי נצטרך לעשות בעניין זה שינוי חקיקה, אני עוד לא יודע.
<אילן שי: ההוראה בתוספת מדברת לא רק על ספרי לימוד אלא גם על חומרי לימוד, חוברות עבודה וכן הלאה.
אילן גילאון: בסדר, אף אחד לא התכוון לומר אחרת.
<רויטל לן כהן: אבל הבן שלי לומד במציאות, ובמציאות הקיימת היום משרד החינוך לא מנגיש, ואילו בית הספר והרשות המקומית לא יכולים להנגיש.
אילן גילאון: עוד לא הוצאתי אף אחד מן הוועדה הזאת.
אילן גילאון: את לא מנהלת פה את הדיון.
אילן גילאון: עכשיו תשבי בשקט ותדברי כאשר יאפשרו לך, זה הכול.
<בועז אחד העם: אני מן המרכז הישראלי ללימודי חירשות.
<בועז אחד העם: אני רוצה להציג דוגמה.
<בועז אחד העם: יש לנו בעיה עם הסוגיה של ההנגשה שאיננה עומדת בביקורת חיצונית או באיזו תפיסה.
<בועז אחד העם: למשל ילדים חירשים, מתאימים להם את המבחנים והם עוברים אותם, אבל במבחן המציאות הם מסיימים את בית הספר התיכון עם רמת קריאה וכתיבה של ילדים בכיתה ו'–ז'.
<בועז אחד העם: הם עברו את המבחנים שהתאימו להם אבל המבחנים האלה לא תואמים את מה שמצופה.
<בועז אחד העם: לכן האפשרות שתתבצע הנגשה – מי יבצע את ההנגשה זה סוגיה אחת, אבל השאלה היא גם אם ההנגשה הזו עומדת במבחן.
אילן גילאון: אני כרגע מדבר על מי יבצע את ההנגשה, לא איך תתבצע ההנגשה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה להזכיר שמי שמגיש את הבקשה זה בעצם הבעלות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר הבעלות צריכה להגיש פה בקשה להנגיש משהו שהיא אמורה לשאת בו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בעלות יכולה להגיד: הילד הזה לא זקוק לספרי הלימוד האלה, הילד הזה זקוק לחומרי למידה אחרים שעלותם תהיה פחותה יותר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר יש פה ניגוד עניינים מובנה בסיטואציה הזאת של חומרי למידה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר לזה, אחרי שחומרי למידה יונגשו על ידי הבעלות הם יצטרכו לעבור אישור מיוחד של אגף ספרי לימוד כדי לראות שאכן ההנגשה הייתה תקינה והלימה לספר הלימוד שאישרתם?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אתם מאשרים את ספרי הלימוד ולכן נראה לי אך טבעי שגם את ההנגשה אתם תבצעו, אתם תאשרו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה אותו גוף ואתם אחראים לספק את אותם שירותי חינוך לכל הילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא יכול להיות שלילדים מסוימים תאשרו את ספרי הלימוד ואילו לילדים אחרים תסתפקו באיזה אישור של הבעלות.
אילן גילאון: אילן שי, יש היגיון במה שהיא אומרת.
אילן גילאון: הלא כך?
<אילן שי: אני חולק על חברתי.
<אילן שי: ראשית, לעניין הטענה שיש ניגוד עניינים: אני לא רואה שום הבדל בין הנושא הזה לבין כל אחד מן הנושאים האחרים שמטופלים בנגישות.
אילן גילאון: ההבדל הוא בזה שאנחנו מדברים על הנושא הזה עכשיו.
<אילן שי: אפשר לטעון שאסור שהבעלות תגיש את הבקשה מכיוון שהיא בניגוד עניינים בכל אחד מן הנושאים שבהם היא זו שמבקשת את התקצוב ואת האישור שלנו, אז היא תנמיך את רמת השירות כדי לחסוך כסף.
<אילן שי: מכיוון שאנחנו מתקצבים את הבעלויות ב-100%, גב אל גב, קשה לי לקבל את הטענה הזאת.
<אילן שי: ביחס לאנלוגיה בין אישור ספרי לימוד לבין הנגשה של ספרי לימוד, אנחנו לא כותבים את ספרי הלימוד אלא אנחנו מאשרים אותם.
<אילן שי: אם אתם רוצים ליצור את האנלוגיה תכתבו שההנגשה של חומרי לימוד תאושר על ידי משרד החינוך.
אילן גילאון: היא תאושר בכל מקרה.
אילן גילאון: מי יהיה אחראי להנגשה?
אילן גילאון: הרי אתה מאשר, לא מישהו אחר מאשר.
<אילן שי: אנחנו מאשרים.
<אילן שי: כאשר אנחנו נאשר את הבקשה להנגשה של חומרי לימוד ושל ספרי לימוד אנחנו נבדוק גם את האיכות של מה שמבקשת הבעלות.
אילן גילאון: אבל זה לא הנושא.
אילן גילאון: השאלה הוא מי יהיה אחראי להנגיש.
<אילן שי: העמדה שלנו, שהאחריות על הביצוע צריכה להיות של הבעלות.
אילן גילאון: כלומר, אתם המאשרים והבעלות היא שתנגיש.
אילן גילאון: אז היא צודקת.
<קריאה: ביחס לילדים עם עיוורון אתם תמשיכו לתת את ההנגשה?
<אילן שי: אנחנו נמשיך לעשות את מה שעשינו.
<אילן שי: אני חושב שזה לא דומה בדיוק.
<ערן טמיר: אני מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<ערן טמיר: אני רוצה להגיד משהו שהוא קצת מורכב.
<ערן טמיר: קודם כול, הייתי שמח מאוד ורוצה, ואני חושב שיש לצפות ממשרד החינוך להיות אחראי על ההנגשות האחרות, כפי שהוא אחראי על ההנגשה לילדים עם מוגבלות ראייה.
<ערן טמיר: אני לא רואה את הנפקא מינה הגדולה ואשמח לראות, כי אני חושב שמשפטית יש עם זה בעיה.
<ערן טמיר: אכן אשמח לשמוע שאתם כן תיקחו על זה את האחריות.
<ערן טמיר: מאידך גיסא, החוק המסמיך אותנו מ-2005, צריך שיהיה ברור, מטיל את האחריות על הבעלות ולא על משרד החינוך.
<ערן טמיר: מה שמבקשים כאן פשוט לא כתוב בחוק.
<ערן טמיר: נכון שזאת עמדה נכונה וראויה מצד העובדה שהחינוך בישראל הוא חוק חינוך חובה, זכות-יסוד מוקנית, ובוודאי זכות השוויון היא זכות מוקנית, ולכן יש צורך שמשרד החינוך ייקח על זה אחריות, בדיוק כפי שהוא לקח את האחריות בנושא של ילדים עם מוגבלות ראייה.
<ערן טמיר: זה לאו דווקא צריך להיות בתקנות.
אילן גילאון: אני יודע שהחוק מ-2005 מסבך לנו את החיים לאורך כל הדרך, אבל זה מה שיש.
<מיכל שיק הר-טוב: אנחנו כל הזמן שואלים מי אחראי על ביצוע ההנגשה.
<מיכל שיק הר-טוב: השאלה איזו הנגשה.
<מיכל שיק הר-טוב: כאשר מדברים על ברייל – זה קל.
<מיכל שיק הר-טוב: לדעתי אין בעיה לרשות לבצע את ההנגשה הזאת.
<מיכל שיק הר-טוב: אבל כאשר אנחנו מדברים על התאמת נגישות למשל לתלמיד עם בעיה קוגניטיבית, למשל פישוט לשוני, אנחנו כבר נכנסים למקום אחר.
<מיכל שיק הר-טוב: זה אולי בדיוק החשש שהציפה רויטל לן כהן, שבעצם כל רשות תעשה את זה באופן אחר.
<מיכל שיק הר-טוב: יש כאן חשיבות לכם במשרד החינוך, ברמה של נגישות פדגוגית, לקבוע איך חומרי הלימוד יוצגו לתלמיד עם בעיה קוגניטיבית כזו או אחרת, עם הפרעת קשב כזו או אחרת, עם אוטיזם כזה או אחר.
<מיכל שיק הר-טוב: זה סופר-חשוב.
<רויטל לן כהן: מה אם לא פדגוגיה במשרד החינוך?
<אילן שי: אני חושב שהחשש שהיעדר האחידות יפגע באיכות, המענה לכך הוא באישור של משרד החינוך, שיכול לפקח על הפתרונות.
<אילן שי: חלק מזה שיש מגוון של בעלויות- - -
אילן גילאון: תבין, אנחנו לא חסידי האחידות, אבל יש מקום אחד שבו האחידות היא חשובה מאוד, וזה דווקא בתחום הזה, לא בשאר הנושאים במשרד החינוך.
<אילן שי: חלק מן המגוון שיש בגורמים שנותנים חינוך נותן גם יתרון בכך שיש סוגים שונים ומגוון של תוכניות לימוד, שיטות לימוד.
<אילן שי: המגוון הזה, אנחנו חושבים שהוא חיובי, כל עוד הוא נמצא ברמת איכות מסוימת.
<אילן שי: בהיבט של ההנגשה עבור תלמידים למשל עם סוג של קושי קוגניטיבי יכולות להיות גם מספר אפשרויות ומגוון של מענים שיכולים לתת.
אילן גילאון: מי אמור לדעת את זה אם לא משרד החינוך?
אילן גילאון: מי אמור לקבוע את זה?
<אילן שי: מי שאמור לדעת את זה טוב יותר ממטה משרד החינוך זה אותם גורמים שנמצאים בשטח.
<אילן שי: אם מישהו פיתח באיזשהו בית ספר מערך שיעור מיוחד, מי שיידע טוב יותר איך אפשר להנגיש אותו זה אותו מורה ואותו בית ספר שיש לו את מערך הלימוד הזה מאשר המטה במשרד החינוך.
<אילן שי: אם יש בית ספר דמוקרטי שיש לו שיטת לימוד מיוחדת, מי שיידע הכי טוב איך להנגיש אותה זה בית הספר ולא המטה.
אילן גילאון: תעשה לנו טובה: מה הקשר בין בית ספר דמוקרטי לבין הנגשה?
<אילן שי: חומרי הלימוד של בית ספר דמוקרטי הם לא אותם חומרי לימוד של בית ספר אחר.
<רויטל לן כהן: הבן שלי לומד בבית ספר דמוקרטי.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד שני דברים.
<רויטל לן כהן: ראשית, לעניין הזרמים השונים בחינוך, כולל הדמוקרטי, הם עדיין לומדים אותה מתמטיקה ואותו תנ"ך וההיסטוריה היא אותה היסטוריה.
<רויטל לן כהן: יש דברים שלא השתנו.
<רויטל לן כהן: התנ"ך – אלפי שנים הוא אותו תנ"ך, וההיסטוריה – כבר הייתה.
<רויטל לן כהן: את הספרים האלה אפשר להנגיש.
אילן גילאון: דווקא התנ"ך הוא היחיד שמשתנה כל הזמן.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להציג דוגמה.
<רויטל לן כהן: במשך שנים בחינוך הרגיל מנעו מילדים אוטיסטים ללמוד תנ"ך.
<רויטל לן כהן: כל פעם אני מספרת את זה.
<רויטל לן כהן: עד שיום אחד הגעתי לביקור בבית ספר ממלכתי-דתי וגיליתי שם ספר מונגש מבחינה קוגניטיבית.
<רויטל לן כהן: לקחתי את הספר והתחלתי להפיץ אותו, וראה זה פלא, פתאום ילדים עם מוגבלות שכלית ואוטיזם התחילו ללמוד תנ"ך בבית ספר יסודי.
<רויטל לן כהן: עשיתם הנגשה, אבל בגלל שזה היה חשוב מאוד לממלכתי-דתי עשו אותה רק שם, לא טרחו להעביר אותה הלאה.
<רויטל לן כהן: והנה הספר הזה משרת עוד מאות ילדים.
<רויטל לן כהן: יש המון דברים, שלא רק שאפשר, אלא שצריך להנגיש אותם בצורה אחידה.
<רויטל לן כהן: אחר כך הם צריכים ללמוד לבגרות – זה לאותה בגרות.
<ערן טמיר: אבל, רויטל לן כהן, בואי נתקדם.
<ערן טמיר: אף אחד לא מתווכח על זה.
<רויטל לן כהן: אני מנסה להגיד שיש דברים שצריך להנגיש אותם פעם אחת.
<רויטל לן כהן: המורים בבתי הספר הם בדרך כלל מורים לחינוך רגיל, וגם המורים של החינוך המיוחד לא יודעים.
<ערן טמיר: גם הם לא אומרים שזה עניין של המורים.
אילן גילאון: קודם כול, בניגוד למה שאתם חושבים, אנחנו נגד פלורליזם בנגישות אלא כל נגישות צריכה להיות כפי שהיא צריכה להיות.
אילן גילאון: יש פשרה?
אילן גילאון: בואו נשמע את הפשרה.
<אייל לב ארי: התחברנו יותר עם ההצעה של מיכל שיק הר-טוב, לאפשרות שמשרד החינוך יקבע את ההנחיות וינחה כיצד להנגיש את חומרי הלמידה באופן אחיד.
<אייל לב ארי: הביצוע של ההנגשה יחול על הבעלות.
<רויטל לן כהן: איך?
<אייל לב ארי: הכללים איך להנגיש את חומרי הלימוד ייקבעו באופן אחיד על ידי משרד החינוך.
<רויטל לן כהן: אילו כללים אפשר לקבוע למשל לפישוט לשוני?
אילן גילאון: אותו דבר שאמרת קודם, זה מה שאפשר לקבוע.
<קריאה: יש כללים לשפה פשוטה, יש כללים ברורים מאוד.
<רויטל לן כהן: אני יודעת, ועדיין כל אחד יכול לעשות את זה אחרת.
<רויטל לן כהן: האם לא ראוי שהילדים ילמדו אותו דבר?
אילן גילאון: רגע, את לא "סגורה" על עצמך מה את רוצה?
אילן גילאון: את רוצה שכל אחד יעשה בדרכו או את רוצה שיהיה מקור אחיד?
<רויטל לן כהן: אני רוצה שיהיה מקור אחיד.
אילן גילאון: על כך מדובר כאן, זאת הפשרה.
<קריאה: מי מתקצב את זה?
<קריאה: המשרד אמר מראש שהוא מתקצב.
אילן גילאון: המפרט לגבי ההנגשה יבוא ממקור אחד, ממשרד החינוך, ואילו הביצוע יהיה על ידי הבעלות.
אילן גילאון: אתם במשרד החינוך גם לא התנגדתם למימון, כפי ששמענו.
<קריאה: ומי יאכוף שזה יהיה ב-1 בספטמבר ולא ביוני?
<קריאה: מי יאכוף שב-1 בספטמבר לילד יהיו ספרים?
<רויטל לן כהן: היום אין להם ב-1 בספטמבר ספרים.
<רויטל לן כהן: בל נשלה את עצמנו.
<קריאה: אנחנו רואים שהילדים העיוורים מקבלים ספרים רק בחנוכה.
<רויטל לן כהן: בגלל זה אמרתי שיש חומרי הוראה מסוימים שראוי שמשרד החינוך ינגיש אותם כבר היום ויהיה אפשר להשתמש בהם בכל שנה מחדש.
<רויטל לן כהן: עובדה שבממלכתי-דתי לומדים מאותם ספרים כבר שנים.
אילן גילאון: הדעת נותנת שכך זה קורה.
<קריאה: רק עכשיו הותקנו תקנות.
אילן גילאון: לא הבנתי שאתם מנגישים כל ספר בנפרד בעבודת יד או מקרמה.
אילן גילאון: זה מוסכם לגמרי.
אילן גילאון: אני מניח שמה שעושים בו שימוש רב-פעמי הוא מונגש.
<נתי ביאליסטוק כהן: כנראה בספרים כבר לא עושים שימוש רב-פעמי בבתי ספר.
אילן גילאון: לא נדבר רק על ספרים כי מדובר בכלל על חומרי למידה.
אילן גילאון: עליכם מקובל שקביעת התקן לגבי ההנגשה היא עליכם.
אילן גילאון: הביצוע חל על הבעלות, שזה או רשות מקומית או רשת או משרד החינוך עצמו כאשר הוא בעלים.
<אייל לב ארי: ממשיכים לתקנה 5.
<אייל לב ארי: נותרו פתוחים נושא המועדים ונושא ההתאמה הזמנית, כלומר בקשה להתאמה תוך כדי שנת לימודים, לא התאמה עקב מוגבלות שנוצרה לפתע פתאום.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: רק מבחינת הפרוצדורה, זה אומר שהבעלות בעצם יש לה את רשימת ספרי הלימוד, היא בוחרת לאילו ספרי לימוד התלמיד זקוק והיא שמנגישה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם הורה חושב שיש ספרי לימוד שהילד שלו זקוק להם, הוא פונה לבעלות כדי שתנגיש?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל הבעלות לא חשבה שזה נכון, אז יש פה איזו התנגשות.
<אילן שי: קביעת ההחלטה אילו ספרי לימוד ילמדו באותה שכבה היא החלטה שבית הספר מקבל, הבעלות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כל ספרי הלימוד הללו יונגשו לתלמיד?
<אילן שי: הספרים שברשימה שבית הספר קובע לצורך השאלת ספרי לימוד לקראת שנת הלימודים, אני לא יודע בדיוק מתי זה, בינואר או בפברואר – אותם הוא יודע שהוא צריך להנגיש.
אילן גילאון: אבל הכול מאושר בסופו של דבר על ידכם בשל כל מיני אילוצים אחרים, שזה הורים וכולי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מבקשת שזה ייכתב בתקנות.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להסביר משהו.
<רויטל לן כהן: חלק מן המקצועות וספרי הלימוד נקבעים בתל"א (תוכנית לימודית אישית) ובתח"י (תוכנית חינוכית יחידנית) ואותם הם מושכים עד נובמבר.
<רויטל לן כהן: היום יש לנו ילדים שעוד לא התחילו ללמוד עם חומרי לימוד כי עוד לא כתבו להם תל"א ותח"י.
<רויטל לן כהן: מה נעשה?
<אילן שי: במסגרת התיקון של חוק חינוך מיוחד, כפי שראיתם בנוסח, אנחנו מטפלים גם בנושא של התל"א והמועדים לתל"א ותל"א שתהיה בתוקף בתחילת שנת לימודים המשכית מן השנה הקודמת.
<אילן שי: אנחנו מכירים את הסוגיה הזאת.
<רויטל לן כהן: איך אפשר שזה יהיה המשכי מן השנה הקודמת?
אילן גילאון: די, מספיק כבר, רויטל.
אילן גילאון: מה התחולה של הדבר הזה?
<אילן שי: אנחנו מכירים את הבעיה הזאת אבל המקום להסדיר אותה הוא במסגרת החקיקה של החינוך המיוחד, חוק התאמות ושירותים לתלמידים עם צרכים מיוחדים, שאתם מכירים, שם נטפל בנושא התל"א.
אילן גילאון: אבל איך אתה עושה שימוש בזה?
<אילן שי: אנחנו לא רוצים שיהיה מצב שתלמיד נמצא באוויר כי אין לו תל"א בתוקף.
אילן גילאון: היא טוענת שעד עכשיו יש ילדים שעוד לא קיבלו את זה.
<אילן שי: זה המצב היום אבל אנחנו רוצים לתקן את זה במסגרת תיקון של חקיקה בנושא חינוך מיוחד.
<קריאה: ראשית, ייקח זמן עד שזה יתוקן.
<קריאה: ושנית, יש פה בעיה של אכיפה.
<קריאה: אתם יודעים טוב מאוד, במיוחד במוכשר, שלא נכתב תח"י לפעמים עד סוף השנה.
<קריאה: מי אוכף, מי בודק שנכתב תח"י?
<קריאה: רויטל לן כהן אמרה שלפעמים בתל"א נכתב מה הם ספרי הלימוד שהילד זקוק להם.
אילן גילאון: מה המשתנים בעניין הזה מבית ספר לבית ספר, ממקום למקום?
אילן גילאון: אני יודע שגם להורים יש השפעה מסוימת על מה שמתקבל.
אילן גילאון: אני מניח שבסופו של דבר צריך לבוא אישור של משרד החינוך על כל מה שמתקבל באותו מקום.
אילן גילאון: איפה כאן הבעיה מבחינת ההחלה והתזמון, שב-1 בספטמבר כל ילד יקבל את חבילת הספרים שלו מותאמת?
<אילן שי: לגבי ספרים שהם לא ספרים ייחודיים לאותו ילד אני חושב שאין בעיה.
<אילן שי: אותם ספרים שנלמדים בכל שכבת הלימודים.
<אילן שי: אם יכולה להיות בעיה זה בעיקר בכיתות חינוך מיוחד בבית ספר רגיל או לגבי תלמידים בשילוב, שיש להם תוכנית לימודים מיוחדת שלא בדיוק תואמת את התלמידים האחרים.
<אילן שי: אנחנו מכירים את הבעיה, שלפעמים התוכנית החינוכית של אותו תלמיד מתאחרת בהשוואה לילדים אחרים.
אילן גילאון: מה עושים כדי שזה לא ייגרר בשנה שלאחר מכן ויקרה שוב אותו דבר?
<אילן שי: אנחנו רוצים לתת מענה לסוגיה הספציפית הזאת, לא רק בנושא הנגשת ספרי הלימוד אלא באופן כללי, כי יש לזה היבטים נוספים, במסגרת חקיקה חדשה בנושא החינוך המיוחד שאנחנו עובדים עליה כרגע.
אילן גילאון: כשאני שומע על חקיקה מיוחדת שעובדים עליה כרגע בנושא הזה אני נכנס לחרדה איומה.
אילן גילאון: הדגש הוא בעיקר על "עובדים עליה כרגע".
<אילן שי: יש לנו טיוטה שכבר הפצנו.
<ערן טמיר: הנושא חשוב ואני לא מצליח לראות איך בתקנות האלה אנחנו פותרים אותו.
<ערן טמיר: יש לכם הצעה קונקרטית?
<רויטל לן כהן: גם בתקנות האלה.
<רויטל לן כהן: ההחלטה על ספרי הלימוד וחומרי הלימוד של הילד צריכה להתבצע לפני תחילת השנה.
<רויטל לן כהן: זה הכול.
<קריאה: הרבה לפני תחילת השנה.
<ערן טמיר: לא בטוח שזה אפשרי כי לא מכירים את הילד.
<רויטל לן כהן: מצדי שיעשו את זה בשבוע האחרון ללימודים של השנה הקודמת.
<רויטל לן כהן: שיעשו את זה לגבי ילד שמכירים.
אילן גילאון: ילד שצריך הנגשה נרשם הרבה לפני כן.
אילן גילאון: מה זה "לא מכירים את הילד"?
אילן גילאון: ילד שצריך לעלות לכיתה א' צריך להירשם כאשר הוא בן 4, אז איך לא מכירים את הילד?
אילן גילאון: יש זמן.
אילן גילאון: הבעיה היא לא של זמן.
<רויטל לן כהן: האם לא יודעים מה לומדים בכיתה א'?
<רויטל לן כהן: בכיתה ג'?
<רויטל לן כהן: בכיתה ז'?
<ערן טמיר: דרך אגב, הדרישה שההתאמות יהיו מוכנות לפני פתיחת שנת הלימודים מופיעה בחוק.
<נתי ביאליסטוק כהן: הבעיה היא שבישראל שנת הלימודים פורצת "בהפתעה" כל פעם ב-1 בספטמבר.
אילן גילאון: אבל אנחנו לא עוסקים בישראל עכשיו.
אילן גילאון: אני מבין שאין לך בעיה עם זה, אילן שי, נכון?
אילן גילאון: יפה, זה יירשם.
<נתי ביאליסטוק כהן: צריך גם זמן סביר.
<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו מכירים את הבעיה הזאת כי בכל שנה היא חוזרת על עצמה.
אילן גילאון: חברים, אנחנו עוסקים פה בכתיבת תקנות וחוקים.
אילן גילאון: האכיפה לא נמצאת ביד שלנו, היא ביד של מישהו אחר.
אילן גילאון: אני מכיר פה כל כך הרבה דברים, האמן לי, שאם היו אומרים עליי אותם הייתי קובר את עצמי 50 מטרים באדמה ומת מהבושה, ששכנים לא יראו אותי.
<נתי ביאליסטוק כהן: אם אין סטנדרט שקובע מה הוא המועד האחרון שבו ניתן להעביר את רשימת החומרים אז גם אין מה לאכוף כי הכול בסדר.
אילן גילאון: תקרא לנו את הסעיף כפי שסיכמנו אותו.
<אייל לב ארי: סיכמנו שלסעיף שהוקרא ייכנסו העקרונות הבאים: משרד החינוך יקבע כללי הנגשה אחידים; ביצוע ההנגשות של חומרי הלימוד ייעשה על ידי הבעלות; התקצוב יהיה על ידי משרד החינוך; והנגשת חומרי הלימוד תיעשה ככל האפשר לפני תחילת שנת הלימודים, לפחות של ספרי הלימוד.
<אייל לב ארי: יש את חומרי הלימוד השוטפים שאותם אי אפשר להנגיש מראש.
<אילן שי: את המבחן של אמצע השנה אי אפשר להנגיש בתחילת השנה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שיהיה ברור שספרי הלימוד יונגשו לפני פתיחת השנה.
<קריאה: לכן יש הבדל בין ספרים גנריים לבין חומרי לימוד שהם אד-הוק.
<רויטל לן כהן: אתה מכיר את הבן שלי.
<רויטל לן כהן: אנחנו לא מדברים על ילד מורכב אקדמית.
<רויטל לן כהן: הוא בכיתה ט'.
<רויטל לן כהן: עד היום מעולם לא הנגישו לו את חומרי הלימוד.
<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת להמשיך במצב הזה.
<ערן טמיר: אם יהיו תקנות יצטרכו להנגיש את זה.
<רויטל לן כהן: האמירה "ככל האפשר עד תחילת השנה" גוררת אותנו באופן קבוע לאמצע השנה, ואז אומרים לי: אנחנו כבר באמצע השנה".
<ערן טמיר: אולי יכול להיות מקרה שמגלים שהילד זקוק למשהו אחר ממה שתכננו.
<ערן טמיר: מה יעשו אז?
<רויטל לן כהן: צמד המילים "ככל האפשר" במשרד החינוך הוא תמיד המלצה לזמן נואיבה.
<רויטל לן כהן: הוא נמצא לפני בגרויות, וזה לא קורה.
<ערן טמיר: כי אין תקנות.
<רויטל לן כהן: לא, כי "ככל האפשר" זה זמן נואיבה.
אילן גילאון: מה החלופה שיכולה להיות במקום "ככל האפשר"?
אילן גילאון: "ככל האפשר" זה באמת קצת פרווה.
<קריאה: אולי "תוך זמן סביר".
<רויטל לן כהן: לא רוצה "זמן סביר", לא רוצה "ככל האפשר".
<רויטל לן כהן: אני רוצה שיהיה ברור.
<נתי ביאליסטוק כהן: צריך לחייב את מוסדות החינוך להעביר את הרשימה, אם נותנים להם זכות לבחור מה היא רשימת חומרי הלימוד שלהם באופן עצמאי במסגרת מה שמותר, הם חייבים להעביר אותה לפחות חודשיים-שלושה לפני תחילת שנת הלימודים.
<ערן טמיר: אתם מדברים כאילו אתם מנותקים.
<ערן טמיר: אני מכיר את הנושא מכמה זוויות.
<ערן טמיר: לפעמים משנים או מחליטים על ספר מסוים או על חוברת מסוימת בשלבים מאוחרים למדי.
<ערן טמיר: לפעמים עושים טעות ומשנים אותם, ואז לא יהיה מספיק זמן כדי לעשות את הפישוט הלשוני.
<ערן טמיר: פישוט לשוני – זה דבר שלוקח המון זמן.
<נתי ביאליסטוק כהן: על זה הציבור מלין.