GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורד מדמון קויתי: ניסינו לרתום אותם לחשוב על כל מיני רעיונות איך לעזור לבוגרי תואר ראשון ולאלה שכבר נכנסו, להצליח להגיע לתואר שני.
<ורד מדמון קויתי: יש תכנית שהמל"ג מנסה לקדם, ככל שהבנתי זה לא יקרה השנה, אבל כבר הוחלט על תקציב ואנחנו הולכים לשבת איתם לקדם את הנושא הזה, אז ככה שיהיה - - -
עבדאללה אבו מערוף: זה טוב, אני שמח לשמוע.
<ורד מדמון קויתי: והתכנית באחווה, נכון, היא לא תפתור לגמרי את הבעיה, אבל זו התחלה של פתרון.
<ורד מדמון קויתי: המטרה שלנו היא באמת לקדם איזו שהיא תכנית שהסיכוי להשלים אותה יהיה מראש יותר גדול.
<עדית סרגוסטי: בסדר, ורד.
<עדית סרגוסטי: אנחנו מדברים על כמה סטודנטים בודדים כשהמחסור הוא בעשרות.
<ורד מדמון קויתי: אוקיי, אבל זה לא משהו שאת יכולה לפתור ביום אחד, זה תהליך שהתחיל - - -
<עדית סרגוסטי: לא ביום אחד, אבל צריך להתחיל.
<ורד מדמון קויתי: אז אני מסבירה לך.
<ורד מדמון קויתי: כי אם לפני שנה הייתה לנו פגישה עם ראשי התוכניות ואם כבר ב"אחווה" התכנית היא בוועדות, גם במל"ג יש תהליך שעובר, מגישים תכנית ואז התכנית עוברת ועדות.
<ורד מדמון קויתי: זה בלתי תלוי.
<ורד מדמון קויתי: אין לי השפעה על כמה זמן ייקח לתכנית לקבל אישורים בוועדות.
<ורד מדמון קויתי: יש פה תהליך שהוא בין-משרדי שהוא לוקח זמן.
<ורד מדמון קויתי: הנושא של עובדים סוציאליים תואר שני לעשות להם הכשרה בפסיכותרפיה זה עוד כלי שאנחנו עושים.
<ורד מדמון קויתי: אנחנו לא אומרים שזה יפתור, אנחנו מנסים לחשוב על כל מיני דרכים - - -
נורית קורן: השאלה היא לגבי כל הסטודנטים מהמגזר שלומדים בחו"ל ומגיעים לפה, שרוצים לעשות הסבה, מישהו מציע להם?
נורית קורן: כי יש לפעמים סטודנטים לרפואה שלא כולם עוברים את המבחנים.
נורית קורן: מישהו מציע להם, "בואו תנסו מסלול נוסף?
נורית קורן: נעשה לכם - - -
<ורד מדמון קויתי: בשביל זה הם צריכים להתקבל ללימודים ולעשות איזה שהוא מסלול של לימודים.
<ורד מדמון קויתי: זה - - -
<עדית סרגוסטי: אבל גם בזה - - -
נורית קורן: אבל אפשר לומר את האופציה.
<עדית סרגוסטי: כשהיה מחסור גדול בפסיכולוגיים חינוכיים מהחברה הערבית, משרד החינוך עשה מסלול לסטודנטים שמגיעים מחו"ל.
<עדית סרגוסטי: מסלול השלמת לימודים שהוא ייעודי לסטודנטים שלומדים בחו"ל.
<עדית סרגוסטי: מסלול כזה אפשר לעשות גם בפסיכולוגיה חינוכית.
<עדית סרגוסטי: יש לא מעט סטודנטים שנוסעים ללמוד בחו"ל - - -
<גבי פרץ: חשוב לתקן, הוא ייעודי לאנשים שלא למדו פסיכולוגיה חינוכית אלא פסיכולוגיה אחרת, ורוב אלה שבאים מירדן, שלמדו בירדן, לא עוברים את סף התכנית.
<גבי פרץ: הם לא מתקבלים גם לתכנית ההשלמה של הפסיכולוגיה החינוכית.
<גבי פרץ: צריך לזכור - - -
נורית קורן: בגלל מה?
נורית קורן: משום שתכנית הלימודים בירדן שונה לגמרי?
<גבי פרץ: כי רמת הלימודים בירדן היא לא גבוהה.
נורית קורן: היא לא גבוהה או שהיא שונה לגמרי?
<גבי פרץ: השמות של הקורסים הם כמו בארץ.
נורית קורן: היא לא מספקת.
<עדית סרגוסטי: לא, אבל עדיין, גבי, התכנית הזאת מכשירה אני לא יודעת כמה סטודנטים שלמדו בחו"ל והם הופכים לפסיכולוגיים חינוכיים במערכת - - -
<גבי פרץ: גם כאלה שלמדו בחו"ל.
<גבי פרץ: אבל לא, הם פסיכולוגיים, הם רק לא פסיכולוגיים חינוכיים.
<עדית סרגוסטי: לא משנה, אני אומרת שהיא מאפשרת להם איזה שהוא מסלול כניסה למערכת.
<עדית סרגוסטי: תעשו מסלול דומה לזה, סטודנטים שלמדו פסיכולוגיה בחו"ל ורוצים עכשיו להתמחות - - -
נורית קורן: עדית, אני ארשום את זה בסיכום של הדיון, כי זה אחד הדברים שאפשר לנסות להביא עוד אנשים למערכת, אבל אם אין לנו מקום להתמחות זאת הבעיה העיקרית שלנו.
<עדית סרגוסטי: מקום להתמחות יש לערבים.
נורית קורן: כן בבקשה, רק תציגי את עצמך.
<ציפי נגל-אדלשטיין: אני עורכת דין, מנכ"ל העמותה לילדים בסיכון.
<ציפי נגל-אדלשטיין: אנחנו מטפלים ומפעילים מעונות יום שיקומיים.
<ציפי נגל-אדלשטיין: אנחנו לא מפעילים גנים, הגנים הם של משרד החינוך והרשות המקומית, אבל אנחנו נותנים מערכי טיפול בריאותי מקדם בגני תקשורת.
<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לנו כ-200 יחידות ברחבי הארץ, ביניהן הרבה מאוד יחידות במגזר הערבי.
<ציפי נגל-אדלשטיין: איתי רחל פרידנשטיין, שהיא מנהלת היחידה במגזר הערבי.
<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לנו גם יחידות בצפון השרון, יש לנו גם יחידות בנצרת, בצפון וכו'.
<ציפי נגל-אדלשטיין: החוסר הוא עצום ובזה אני לא מחדשת כלום, אבל לגבי מקומות התמחות, העמותה היא מוסד מוכר להתמחות קלינית-אשפוזית.
<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לנו היום כ-40 מתמחים בפסיכולוגיה קלינית-אשפוזית ולצערי, בחלוקת המלגות מה שקורה באמת, יש בהגדרת הקריטריונים של המלגות יותר מלגות למוסדות כמו קופות חולים, בתי חולים של המשרד, ואין כמעט מלגות - - - 40 מלגות, זה אחד הגופים, לדעתי, שמעסיק די הרבה מתמחים במדינה, וקיבלנו בשנים האחרונות, בשנתיים-שלוש האחרונות קיבלנו הקצאה של שלוש-ארבע מלגות לכל היותר, ואת כל השאר אנחנו עושים בכספנו, וזה חבל.
<ציפי נגל-אדלשטיין: זאת אומרת, יש לנו מקומות התמחות, יש לנו צורך אדיר, יש לנו חוסר, יש לנו תכנית התמחות מאוד משמעותית בתוך הגנים, שהיא מאוד מבוקשת, יש הרבה מאוד מועמדים.
<ציפי נגל-אדלשטיין: אם היו חושבים אחרת על הקצאת מלגות באמת ייעודית למגזר הערבי, היינו יכולים לקבל אלינו עוד מתמחים מהמגזר, ולפתוח את תכנית ההתמחות.
<ציפי נגל-אדלשטיין: הבעיה השנייה, אגב, היא באמת המדריכים.
<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לנו כל מיני הסכמים עם בית חולים "העמק" ועם מוסדות שונים כדי לאפשר תכנית התמחות - - -
נורית קורן: אתם פניתם למשרד הבריאות?
נורית קורן: הם לא - - -
<ציפי נגל-אדלשטיין: פנינו למשרד הבריאות בהקצאת המלגות והם כל הזמן מחזירים אותנו לקריטריונים הבסיסיים.
<ציפי נגל-אדלשטיין: לאו דווקא בנושא של הקצאה ספציפית למגזר הערבי, אבל באופן כללי יש לנו חוסר מאוד גדול בפסיכולוגים גם במגזר הכללי, ודאי בתחום הייעודי - - -
נורית קורן: אבל קודם משרד הבריאות צריכים בעצם לאשר אתכם, שאתם יכולים - - -
<ציפי נגל-אדלשטיין: אנחנו מאושרים, יש לנו תכנית התמחות אנחנו פשוט מקבלים מעט מלגות.
<ציפי נגל-אדלשטיין: הדבר השני שעדית פתחה בו והציגה זה הנושא של החוסר בפסיכיאטריה.
<ציפי נגל-אדלשטיין: זה גם חוסר בפסיכיאטריה באופן כללי וספציפית במגזר, חייבים לעשות עם זה משהו.
<ציפי נגל-אדלשטיין: לא יודעת, שהר"י יזעקו, אני לא יודעת, בזמנו זה היה מקצוע חסר שהוכרז כמקצוע חסר.
<ציפי נגל-אדלשטיין: אני חושבת שההכרזה הזאת איכשהו נשמטה בשנים האחרונות וזו פשוט קטסטרופה מה שקורה.
<ציפי נגל-אדלשטיין: גם במסגרות לבריאות הנפש, גם אצלנו, כשזה מקצוע ליבה בתחום הטיפול לילדים על הרצף האוטיסטי.
<ציפי נגל-אדלשטיין: הנושא של פסיכיאטריה, קשה מאוד להשיג פסיכיאטרים.
נורית קורן: אין לנו פה עוד מישהו ממשרד הבריאות, נכון?
נורית קורן: הוא היה הנציג היחיד?
<דני בודובסקי: יש.
<דני בודובסקי: אני.
נורית קורן: אז אני קודם אתן לד"ר בשארה בשאראת.
נורית קורן: תציג רק את עצמך, מאיפה אתה.
<בשארה בשאראת: אני יושב ראש החברה לקידום בריאות האוכלוסייה הערבית בתוך ההסתדרות הרפואית ורופא משפחה במקור, ומרגיש קצת מצוקה נפשית עכשיו.
<בשארה בשאראת: כי אני רואה את החוסר.
<בשארה בשאראת: עיינתי אתמול בקצת נתונים ומתברר שמצוקה נפשית, או חרדה ודיכאון נמצאים באוכלוסייה הערבית פי 1.5 מאשר האוכלוסייה היהודית, נתונים של משרד הבריאות.
<בשארה בשאראת: אצל נשים עוד יותר מהגברים.
<בשארה בשאראת: וכנראה, בהרגשה שלי בשטח, בגלל החוסר לא מרגישים שיש שירות.
<בשארה בשאראת: זאת אומרת, להרבה רופאי משפחה אין לאיפה להפנות את החולים והם מתמודדים לבד בכל מיני, עד שמגיעים.
<בשארה בשאראת: יכול להיות שיש, אבל ההרגשה שלי היא שגם אין לנו הערכה טובה כמה אנשים, כמה אנשים אנחנו צריכים.
<בשארה בשאראת: כי אם היינו יודעים שאנחנו צריכים עוד אלף, עוד אלפיים, אפשר לעשות תכנית חומש.
<בשארה בשאראת: להכין וכל זה.
<בשארה בשאראת: אין לנו תכנית.
<בשארה בשאראת: אני חושב שהנושא הוא מעבר ללדון כמה נכנסו בזמן האחרון וכל זה.
<בשארה בשאראת: אני מציע שאו משרד הבריאות יקים ועדה לדון בצרכים, או הכנס, כי יש - - -
נורית קורן: זו הפעם הראשונה שאתה מגיע אלינו?
<בשארה בשאראת: זו הפעם הראשונה שאני מגיע.
<בשארה בשאראת: כן.
נורית קורן: אז זהו, הדיונים פה כל הזמן נסובים על העניין הזה ועל המחסור של גם מתמחים ובמיוחד במגזר הערבי.
<בשארה בשאראת: אבל גם לדעת כמה היא מידת החוסר, כי גם אני, שעובד באוכלוסייה הערבית, לא מכיר כמה.
<בשארה בשאראת: למה אין רעש?
<בשארה בשאראת: כי חלק גדול מהאנשים לא יודעים שאפשר להגיע לשירות הזה.
<בשארה בשאראת: ולכן אין אורך תור וכל זה ושמישהו רוצה להגיע.
נורית קורן: אבל אני מאמינה שקופות החולים מפרסמות, אבל לא מספיק.
<בשארה בשאראת: כשהשירות הוא קשה ולא מוצאים פסיכולוגיים אז לא יפרסמו שירות שממילא הזמינות אצלם לא טובה.
<בשארה בשאראת: לא יפרסמו.
<בשארה בשאראת: יפרסמו דברים שקיימים.
<בשארה בשאראת: עכשיו, גם מבחינת הפסיכולוגים אני מופתע ממספר אלה שנכנסים ללמוד פסיכולוגיה ואני חושב שאם מקבלים החלטה ורוצים לעשות משהו אפשר לעשות שינוי.
<בשארה בשאראת: אפשר לחולל שינוי.
<בשארה בשאראת: הרבה סטודנטים - - -
נורית קורן: רק שהשינוי בנושא הזה ייקח זמן.
<בשארה בשאראת: נכון.
<בשארה בשאראת: מבחינת הפסיכולוגים, ואפשר לעשות משהו.
<בשארה בשאראת: אני לא יודע אם זה איגוד הפסיכולוגים צריך לעשות את זה, משרד הבריאות, המל"ג, או אנחנו כהסתדרות רפואית, אבל זה שהיום רוקחים לומדים בבתי ספר לרוקחות, פי שלושה מהצורך ובסוף מחפשים לעבוד עבודה אחרת, זה רק מראה שיש חוסר מודעות באוכלוסייה הערבית מה ללכת ללמוד, מה לבחור.
<בשארה בשאראת: זאת אומרת, הולכים לפי מה שהאבא אומר להם, או בן-דוד למד רוקחות והוא עובד טוב ומרוויח טוב, או בן-דוד היה רופא אז אני אהיה כמוהו.
<בשארה בשאראת: אפשר לכוון למקצוע הפסיכולוגיה כי זה מקצוע אנושי, מקצוע שצריכים אותו ויש אנשים שבבית ספר יש להם את התכונות האלה ורוצים ללכת, ולכן צריכים לעשות משהו.
נורית קורן: אני מניחה שמי שהולך ללמוד מברר מראש איפה בסוף זה מקובל בארץ.
<בשארה בשאראת: מתברר שלא.
<עדית סרגוסטי: בפסיכולוגיה הם לא יודעים.
<בשארה בשאראת: הם לא יודעים.
<בשארה בשאראת: הם הולכים לאוניברסיטה בירדן, משלמים המון כסף, המשפחה שלהם משקיעה, ובסוף מחפשים עבודה.
<בשארה בשאראת: לכן צריך לכוון גם, לכוון את האוכלוסייה בנושא הזה.
נורית קורן: בסדר, אנחנו נציע למשרד הבריאות את השירותים שלך.
נורית קורן: אני רוצה לתת למשרד הבריאות, דני בודובסקי.
<דני בודובסקי: אחת מהמצוקות הגדולות היא באמת בתחום שהזכירו קודם, של הרופאים, של הפסיכיאטרים והפסיכיאטרים לילד ונוער.
<דני בודובסקי: אחת מהסוגיות הקשות היא מעט אנשים, מעט מהרופאים.
<דני בודובסקי: אנחנו שומעים שיש שיעור מאוד גבוה של רופאים שנכנסים ומסיימים ברפואה, שלא מגיעים לתחום של הפסיכיאטריה.
<דני בודובסקי: משיחות עם חלק מהפסיכיאטרים, במגזר הבדואי למשל יש המון רופאים, שמדברים על בעיה של סטיגמה, על זה שלא נכנסים, לא רוצים להיכנס למקצוע, ואחד מהאתגרים, אני חושב המאוד גדולים, ואני שמח מאוד על ההירתמות שלך, זה לראות איך מעודדים רופאים להיכנס גם למקצוע הזה.
נורית קורן: כלומר, יש חסם מקצועי.
<בשארה בשאראת: כולנו למדנו גם שיווק.
<בשארה בשאראת: אפשר לשווק את המקצוע.
<בשארה בשאראת: גם על הערכים - - -
נורית קורן: כן, אני רוצה לתת לך.
<אינאס חאג' יחיא: אני עורכת-דין.
<אינאס חאג' יחיא: אני לא קשורה לתחום של בריאות הנפש בהכשרה שלי ולא בעבודה שלי.
<אינאס חאג' יחיא: התפקיד שלי זה תובעת מחוזית בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
<אינאס חאג' יחיא: אני גם אחראית על פרויקט של קידום חברה ערבית.
<אינאס חאג' יחיא: עשינו מיפוי של המצב של אנשים עם מוגבלות בחברה הערבית והבנו שהמצב הוא קטסטרופלי.
<אינאס חאג' יחיא: במסגרת המיפוי ניסינו להתמקד בתחום של בריאות הנפש והבנו שזה התחום הכי קטסטרופלי בכל זה.
<אינאס חאג' יחיא: ממה שהבנו, ממה שאני הבנתי בישיבות עם אנשי מקצוע, גם עם אנשים עם מוגבלות בעצמם ואנשים של ארגונים, יש מחסור ענקי בפסיכיאטרים בכל הארץ, במיוחד בפסיכיאטרים של נוער.
<אינאס חאג' יחיא: אחרי שנים שכולם יודעים שיש מחסור כזה אומרים "יש בעיה".
<אינאס חאג' יחיא: אני לא מבינה.
<אינאס חאג' יחיא: מחכים עוד 20 שנה כשיש בעיה?
<אינאס חאג' יחיא: צריך לעשות עם זה משהו.
<אינאס חאג' יחיא: אנחנו כתבנו לעשות את זה.
נורית קורן: בשביל זה ועדת המשנה קיימת.
<אינאס חאג' יחיא: יש משרד הבריאות, שיעשו משהו עם זה, שישלמו להם יותר, שיעשו להם תכניות הסבה, שיתנו להם יותר משכורות, שיעשו שיווק, שיעשו משהו עם זה.
<אינאס חאג' יחיא: ילדים קטנים, בתחום של פסיכיאטריה קשה, מוזנחים ואף אחד לא עושה איתם כלום.
<אינאס חאג' יחיא: הממונים של משרד הבריאות לא עושים עם זה כלום.
<אינאס חאג' יחיא: הם צריכים למצוא את הפתרונות בעצמם כמו שמוצאים לדברים אחרים.
<אינאס חאג' יחיא: לגבי הלימודים של פסיכולוגיה, אם יש לי ילד ואני שולחת אותו לירדן ומשלמת בעבורו הון תועפות.
<אינאס חאג' יחיא: אם אני יודעת שהוא לא ימצא תעסוקה, אני לא אשלח אותו.
<אינאס חאג' יחיא: זה אומר שהבעיה היא במודעות.
<אינאס חאג' יחיא: כשעושים תכניות ומעודדים אנשים, תפרסמו את זה.
<אינאס חאג' יחיא: יש הרבה אקדמאים מובטלים, בכל התחומים, כולל בתחום של פסיכולוגיה ובתחום של רוקחות, אם הם יודעים שמשרד הבריאות עושה תכנית, הם ישמחו להגיע.
<אינאס חאג' יחיא: בטח הם יעדיפו לבוא ולקבל מלגה ולעבוד במקום לשבת בבית, אז אני חושבת שיש בעיה במודעות.
<אינאס חאג' יחיא: כולם יודעים שתחום בריאות הנפש הוא טאבו בחברה הערבית אז צריכים לעשות תכניות מותאמות תרבות ולעשות משהו עם זה.
מיכל בירן: וגם אנחנו יודעים שבניגוד לרופאים שמטפלים בגוף, ששם השפה משנה, אבל הרבה פחות, בתחום בריאות הנפש, זה שמישהו מכיר את התרבות שלך ומדבר איתך בשפה שלך זה קריטי.
נורית קורן: זה חובה.
<אינאס חאג' יחיא: אם אישה שרוצה לקבל סל שיקום היא אישה ערבייה עם כיסוי ראש, ויבוא אליה גבר ויגיד לה, "תספרי לי דברים", היא בחיים לא תיפתח.
<אינאס חאג' יחיא: אם תשימו לה אישה שמדברת את השפה שלה, האחוז של מקבלי סל שיקום יעלה בצורה דרסטית כי עשיתם את זה מותאם תרבות.
<אינאס חאג' יחיא: לא מספיק לפרסם תקנים ולהוסיף תקנים.
<אינאס חאג' יחיא: תעשו את זה מותאם תרבותית במיוחד בתחום של בריאות הנפש.
<רחל פרידנשטיין: גם אני עובדת בעמותה לילדים בסיכון.
<רחל פרידנשטיין: אני מנהלת גני תקשורת בכפר קרע, טייבה וקלנסוואה.
<רחל פרידנשטיין: וכמו שאמרו, מצוקת הפסיכיאטרים והפסיכולוגים היא קשה.
<רחל פרידנשטיין: גם מטפלים רגשיים, מטפלים בהבעה ויצירה, קלינאיות תקשורת ומרפאות בעיסוק יש, אבל רובן הגדול לומד בירדן ומגיע באמת עם הכשרה שהיא פחות טובה, ותוך כדי העבודה אנחנו מכשירים אותן.
<רחל פרידנשטיין: זאת אומרת העול הוא באמת עלינו.
<רחל פרידנשטיין: בנוסף, אני נורא מסכימה שיש עדיין - - - בדרך לכאן אני דיברתי עם פסיכיאטרית בכפר קרע, היא גרה בכפר קרע, והיא אומרת שעדיין יש קושי גדול מאוד למתמחים ללכת לתחום הפסיכיאטריה.
<רחל פרידנשטיין: לכן אני חושבת ש - - -
מיכל בירן: על מה היא שמה את האצבע בקושי?
<רחל פרידנשטיין: הסטיגמה.
<רחל פרידנשטיין: עדיין, למרות שהיא אמרה שגם פסיכולוגים וגם פסיכיאטרים זה במגמת עלייה, אבל עדיין זה מאוד מאוד קשה ואולי צריך לחשוב על משהו, אפילו ברמה של שיתוף עם משרד החינוך.
<רחל פרידנשטיין: עוד בתיכונים, עוד לפני שמחליטים, משהו לשנות ברמה החינוכית את הגישה, להנחיל את השפה כדי ש - - - השינוי הזה לא יהיה מהיום למחר, אבל אני חושבת שזה צריך להתחיל שם, ואולי זה יעשה משהו.
<רחל פרידנשטיין: המחסור הוא מאוד גדול.
<רחל פרידנשטיין: בכפר קרע יש לנו פסיכולוגים רק בגלל שיש הסכם של התמחות עם בית חולים "העמק", ומגיעות אלינו מתמחות משם, אבל גם שם יש ביקוש הרבה יותר מהיצע, ממה שבית חולים "העמק" יכול להציע, ושוב אנחנו נשארים ללא פסיכולוגים.
מיכל בירן: סליחה, אבל להגיד משרד החינוך, זה לא יקרה עכשיו, הם לא יעשו את כל זה, לעומת זאת מה שאמרה אינאס, כשמשרד הבריאות יגיד שהוא נותן על זה מלגה או, לא משנה, שיחליט מי זה, יהיו אנשים שיילכו לזה.
מיכל בירן: זה נגמר בזה.
מיכל בירן: זה לא חמש שנים, זה לא תהליך חינוכי, זה לא איזה.
מיכל בירן: יגידו שזה חשוב, שסימנו את זה, שנותנים על זה מלגה, זה יאויש.
נורית קורן: כן, טוב.
נורית קורן: יש עוד מישהו שרוצה לומר?
נורית קורן: כי אני חושבת שמיצינו את הנושא.
נורית קורן: אנחנו מעט אנשים, אני יכולה לסכם?
<עדית סרגוסטי: אני אשמח רק לשמוע אם יש איזושהי תכנית ספציפית לפסיכיאטרים.
<עדית סרגוסטי: תמריצים.
<ורד מדמון קויתי: כרגע לא.
<קריאה: אין שום דבר.
<עדית סרגוסטי: אני יודעת.
<עדית סרגוסטי: אני רוצה לשמוע את זה בקול רם.
מיכל בירן: לפרוטוקול, שיגידו את זה.
נורית קורן: לפרוטוקול, כן, שכרגע אין תכנית.
<עדית סרגוסטי: אין שום תכנית לתמרוץ כרגע?
<ורד מדמון קויתי: הייתה תכנית, היו תמריצים.
<ורד מדמון קויתי: השנה המודל של התמריצים טיפה השתנה.
<ורד מדמון קויתי: יש בו גם גמישות, ניתן להקצות בפסיכיאטריה אם הארגונים מחליטים שהם מקצים בפסיכיאטריה, אבל אנחנו נעלה את הנושא הזה שוב.
<ארי לאודן: אם אני יכול רק שאלה.
<ארי לאודן: איפה באמת הנושא של ההצעה הזאת של הקורס לעובדים סוציאליים שיעשו הסבה לפסיכותרפיה?
<דני בודובסקי: אני אומר, הנושא הזה יצטרך לעלות עוד פעם למכרז מאחר שהיו קשיים עם הנושא, אבל הנושא הזה בפירוש עומד על הפרק.
<ארי לאודן: ואיפה שזה דובר זה לא התרומם?
<דני בודובסקי: אנחנו לא יודעים.
<דני בודובסקי: אולי הם ייגשו מחדש, אבל זה דבר שיצטרך - - - אבל - - -
<ורד מדמון קויתי: בואו נהיה יותר מדויקים.
<ורד מדמון קויתי: התקציב הוקצה, אנחנו עושים הכול כדי שזה יצא לדרך.
<ורד מדמון קויתי: הייתה תקלה במכרז, אנחנו מטפלים בה ואנחנו עושים הכול כדי שהשנה נעשה הסכם עם אחד מבתי הספר לפסיכותרפיה.
<ורד מדמון קויתי: זאת אומרת, יש תקציב ייעודי והכול מוכן - - -
<ארי לאודן: מתי את מאמינה שיהיה הסמסטר הראשון שהם ילמדו?
<ורד מדמון קויתי: אנחנו נעשה הכול שברבעון הראשון של 2018 יהיה המחזור הראשון.
<ורד מדמון קויתי: אנחנו עושים הכול בשביל זה, זה כבר כמעט היה - - -
נורית קורן: זה חשוב שזה יקרה ברבעון הראשון.
<ורד מדמון קויתי: אני רוצה לחדד שהיו לנו מספר התייעצויות עם הקופות כדי לעשות קול קורא נכון וכדי להתאים את המלגות לצרכים.
<ורד מדמון קויתי: זאת אומרת, אנחנו באמת עושים כי זה מאוד מאוד חשוב לנו, ואנחנו שריינו - - -
נורית קורן: אתם עושים את כל העבודה, אבל צריך שזה ירד לשטח ואם זה לא יורד לשטח כמו שצריך אז זאת בעיה ולכן אנחנו נשארים במחסור.
<דני בודובסקי: יירד לשטח ויבוצע.
<דני בודובסקי: ושוב פעם, שיתוף הפעולה של הקופות פה לעניין בתור גם עוסקים בהדרכה וגם עוסקים בקליטה אחר כך של אותם עובדים, היא מאוד משמעותית.
נורית קורן: אז אני רוצה לסכם.
נורית קורן: אז ככה, הדבר החשוב ביותר זה קודם כול במגזר הערבי, אנחנו צריכים יותר ויותר לגרום לסטודנטים לבוא לתחום של בריאות הנפש, ופה אני אומר, גם פסיכיאטרים וגם פסיכולוגים, שזה כל מה שקשור - - -
מיכל בירן: אבל למי את מפנה את זה?
מיכל בירן: מי יושב על השיבר?
נורית קורן: עכשיו?
נורית קורן: אני מפנה את כל הדברים האלה למשרד הבריאות, אין לי למישהו אחר.
נורית קורן: אני צריכה להפנות את זה גם למל"ג וגם למשרד הבריאות.
נורית קורן: זה חייב להיות לשניהם ביחד.
נורית קורן: ובעצם לתת עידוד, הסברה ואפילו מלגות כדי שהם יילכו קודם כול לתחום הזה.
נורית קורן: אחר כך אני מבקשת לדאוג ש - - -
<ורד מדמון קויתי: אני מציעה גם לפנות למשרד החינוך, כי פה יוצא שזו הסברה - - -
נורית קורן: בואו נתחיל קודם כול מהסטודנטים שכבר הולכים ללמוד ושהמסלול ייפתח בפניהם כסטודנטים.
נורית קורן: למשרד החינוך ייקח עוד המון זמן.
נורית קורן: משרד החינוך צריך לחנך הרבה דברים אז זה ייקח המון זמן ואנחנו צריכים קודם כול את זה.
נורית קורן: אנחנו צריכים עכשיו לבדוק שקופות החולים יקבלו את ההכרה המרחבית והם יוכרו כמרפאות שיכולים לעשות שם התמחות, זה הדבר החשוב ביותר, ולהגדיל את מספר המתמחים, כדי שלא ייכנסו אליכם רק מהמגזר אלא יותר, וגם אנחנו נבדוק - - -
<ציפי נגל-אדלשטיין: לא רק קופות החולים, גם גופים נוספים שהם מוכרים - - -
נורית קורן: כן, כל התחום הזה של בריאות הנפש.
נורית קורן: אני אומרת בעיקר, כל התחום של בריאות הנפש מאוד-מאוד חשוב לעודד ושהם יוכלו להיות מקום התמחות.
נורית קורן: אני אבקש גם כן לדעת מה קורה עם ההסכם של ה- 50%-50%, איפה זה עומד, צריך לשאול את משרד הבריאות, כי אם זה לא ייחתם, אז בעצם לא יכירו בכם.
נורית קורן: כמו כן, אם העמותה לילדים בסיכון מוכרת כמקום להתמחות, אני מבקשת להגדיל את התקנים אצלם, כדי שיוכלו - - - לפי מה שעלה פה בדיון שיש 350 מתמחים באופן כללי ואלה 350 מתמחים לארבע שנים.
נורית קורן: כלומר עד שנפתח לנו כל פעם עוד מקום להתמחות הוא אורך ארבע שנים וזה מחסור מאוד גדול.
נורית קורן: אז גם, איפה שאפשר לפתוח, שמשרד הבריאות יראה שהפיקוח יכול לעשות את זה ולתת ובאמת להכניס כמה שיותר אנשים.
נורית קורן: ככה אנחנו נקבל בעוד ארבע שנים יותר אנשים כי ככה אולי נצליח - - -
<קריאה: צריך גם לתת מלגות ייעודיות למגזר הערבי.
<ורד מדמון קויתי: אבל זה גם יותר תקציב ולא רק יותר מקומות.
<ורד מדמון קויתי: כי המנכ"לית של העמותה לילדים בסיכון אומרת 'תקשיבי, יש לי מקומות, אבל אין לי תקציב'.
נורית קורן: לא, הם רוצים לקבל כמו קופות החולים, אז בואי נראה אם יכירו בהם.
נורית קורן: זה כבר עניין נוסף, גם להכיר בעמותה לילדים בסיכון כדי שגם הם יוכלו לקבל מלגות.
<ציפי נגל-אדלשטיין: שוב, אנחנו מקבלים אבל מעט, כי הפרוטוקולים - - -
נורית קורן: כן, הבנתי.
נורית קורן: להוסיף מלגות.
נורית קורן: הדבר החשוב ביותר שאנחנו צריכים לזכור, שאנחנו צריכים במגזר לקבל אנשים שהם דווקא מהמגזר, שהם מבינים תרבותית את המטופלים, וגם כדי לאפשר, הרפורמה רצתה להנגיש כמה שיותר את השירותים של בריאות הנפש, וכרגע בגלל המחסור של כוח האדם זה לא מונגש.
נורית קורן: אנחנו צריכים לפעול שהרפורמה, זה מה שרצינו, לא מאבדת מהמטרה שלשמה היא נבנתה.
<דני בודובסקי: במסגרת הזאת מאוד חשוב גם כן להתמודד עם הנושא של הסטיגמה.
<דני בודובסקי: זאת אומרת באמת להתגייס, אני אומר, כולנו, מכל הכיוונים כדי שיותר אנשים - - -
נורית קורן: אוקיי, אז אני אוסיף.
נורית קורן: תרשמי כאן שכדי לשכנע סטודנטים ללכת יותר ללימודים של בריאות הנפש, כל התחומים, אז צריך לדעת לטפל בסטיגמה, וד"ר בשארה בשאראת מוכן לבוא ולתת ייעוץ שקשור למגזר הערבי.
<עדית סרגוסטי: עוד שתי הערות.
<עדית סרגוסטי: גם בהמשך הדברים של ד"ר בשאראת, לבקש ממשרד הבריאות איזה שהם נתונים לגבי החסר, שזה משהו ששוב ושוב עולה - - -
נורית קורן: נכון, אבל את רואה שגם לקופות החולים קשה להגיד כמה חסר להם.
נורית קורן: טוב, אוקיי.
נורית קורן: אני אבקש את הנתון, אבל אני - - -
<עדית סרגוסטי: אז שיעשו עבודה מול קופות החולים וימצאו דרך להעריך כמה חסר פסיכולוגים - - -
נורית קורן: כמה חסרים לנו בכלל בבריאות הנפש.
<עדית סרגוסטי: למקצועות השונים.
<עדית סרגוסטי: זה דבר אחד.
<ציפי נגל-אדלשטיין: צפי גם, זה לא רק חוסר קיים.
<עדית סרגוסטי: ודבר שני, לגבי תמריצים לפסיכיאטרים.
נורית קורן: רשמנו את זה.
נורית קורן: בסדר, טוב, אני מקווה שאנחנו נפתח את המושב הבא עם יותר נתונים על שנתַיים של הרפורמה ומה שקרה לנו.
אלי אלאלוף: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ה-26.7.2017, ג' באב תשע"ז, השעה 9:39 דקות.
אלי אלאלוף: יש לנו הודעה ואישור.
אלי אלאלוף: אחרי הדוח של פרופ' גרוטו על מצב הבריאות בגליל ובעקבות סיור שקיימנו בצפון לפני עשרה ימים, אחדים מחברי הכנסת, עבדאללה אבו מערוף, מוטי יוגב ועוד אחרים, ולאור המורכבות של יישום הדוח הזה ובזכות הצטרפותו החדשה יחסית של מוטי יוגב לוועדה, אבל אחרי שבועיים מרגישים כבר שיש ותק, לא?
אלי אלאלוף: האינטנסיביות דורשת את זה, אנחנו החלטנו להקים ועדת משנה בנושא הבריאות בצפון, כרגע זה לצפון, ואני שמח שמספר חברי כנסת החליטו להצטרף לוועדת המשנה.
אלי אלאלוף: איש הצפון ואיש המקצוע במיוחד של הוועדה, ד"ר עבדאללה אבו מערוף, חברת כנסת מירב בן ארי, מאיר כהן, נורית קורן, אל תסמוך עליה, היא עסוקה מדי, אלי אלאלוף כמובן ועבד אל חכים חאג' יחיא, כחברים בוועדה.
אלי אלאלוף: אני מזכיר שמי שרוצה להצטרף ולקבל דיווח מוועדת המשנה רשאי לקבל מחברי הכנסת וכמובן לפי הנושא, אנשי המקצוע, נציגי הציבור והרשויות המקומיות מוזמנים אוטומטית לכל הדיונים של ועדת המשנה.
אלי אלאלוף: מי בעד? מי נגד?
אלי אלאלוף: נמנעים – אין הקמת ועדת משנה לעניין שירותי בריאות בצפון אושרה פה אחד.
נורית קורן: בוקר טוב לכולם, אנחנו מתחילים את הדיון בנושא תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות פרטנית לתלמיד ולהורה), התשע"ה-2015.
נורית קורן: אני רוצה לפתוח בנימה אישית.
נורית קורן: אני אם לילדה לקוית שמיעה.
נורית קורן: מסכת הייסורים שאני עברתי בבית הספר הייתה נוראית.
נורית קורן: לפעמים אני לא רוצה להגיד שאני אימא לילדה לקוית שמיעה, כי אומרים "בגלל שזה הבת שלך את עוסקת באנשים עם מוגבלות".
נורית קורן: אבל לא.
נורית קורן: פשוט מה שעברתי איתה.
נורית קורן: בהתחלה חשבתי שאני לבד; אבל כשהגעתי לכאן הבנתי שאני לא לבד, שזה קורה פעם אחר פעם, והכול תלוי בנגישות פרטנית – ברשות המקומית קודם כול.
נורית קורן: משרד החינוך נותן פחות או יותר את מה שצריך, אבל מי שצריך לפעול ולעשות את זה, הוא, לצערי הרב.
נורית קורן: אני לא תוקפת פה את הרשות, אבל אני אומרת לכם – מבחינתי רשות שיודעת לקדם אנשים עם מוגבלות ונותנת לילד את מה שצריך כאן ועכשיו, מיד כשהם יודעים שיש את הילד...
נורית קורן: אני גם צריכה לומר שלפעמים זה גם תלוי בבית הספר, במערכת הקודמת שהילד סיים בה את הלימודים.
נורית קורן: ואם בית הספר לא מודיע לבית ספר ההמשך...
נורית קורן: המעבר בין חטיבת הביניים לתיכון הוא מאוד משמעותי, לפחות בנושא של לקויי שמיעה וחירשים.
נורית קורן: כך שחייבים להודיע.
נורית קורן: אלא שבתי הספר לא עושים את זה.
נורית קורן: ולצערי הרב הבת שלי התחילה את כיתה י' כשאף אחד לא יודע בכלל שהיא לקוית שמיעה.
נורית קורן: לא ידעו מהבעיות שלה, לא רצו לתת לה את השעות שמגיעות לה, לא רצו לתת לה מורה, כי ב"שמע" לא נותנים את הליווי של מורה, אלא זה מתחיל רק בתיכון.
נורית קורן: .. כלומר, זה מתחיל בכיתה א'.
נורית קורן: אני רוצה להגיד לכם ש"שמע", המורות ובכלל כל מי שעוסק בחינוך מיוחד, הם אנשים מדהימים.
נורית קורן: הם אנשים שרוצים לקדם ועושים הכול.
נורית קורן: אבל ברגע ש"שמע" נפסק בחטיבה ואז יוצאים לתיכון וצריך לקבל מורים מתוך בית הספר – אז מתחילה הבעיה.
נורית קורן: המורים לא רוצים לתת את השעה הנוספת ועוד כל מיני דברים כאלה.
נורית קורן: אני התחלתי את כל התהליך כשהיא נכנסה לכיתה י' ונחשו מתי קיבלנו כיתה אקוסטית?
נורית קורן: באמצע י"ב, בפורים.
נורית קורן: לצערי הרב.
נורית קורן: רק שתדעו לכם שאני מעריצה את הבת שלי.
נורית קורן: היא לא שומעת את הצלילים "שלוש", "שש" ו"תשע"; וכשנפגשה איתה בשנה השנייה בתיכון, בכיתה י"א, רכזת חדשה שרצתה לראות מי היא, היא התקשרה אליי אחר כך ואמרה לי בצורה נרעשת "אני לא מאמינה, אני ציפיתי למצוא מישהי אחרת לגמרי, מישהי שלא מדברת בכלל".
נורית קורן: אז תבינו מה הלקות.
נורית קורן: גם אני לא הבנתי.
נורית קורן: אני לא רוצה שכל רשות מקומית לא תביא את הדברים ישר כשהילד נכנס לבית הספר.
נורית קורן: אני רוצה לספר לכם על חברה אחרת שלה, שפתאום התגלה שהיא לא שומעת.
נורית קורן: עיריית רעננה – שצריך לציין אותה לטובה – מרגע שזה התגלה, הייתה לה כיתה מונגשת.
נורית קורן: אני שוב אומרת, אני בטוחה שמשרד החינוך עושה את כל מה שהוא יכול, אבל צריך שגם הרשויות המקומיות ייתנו יד לזה.
<ארנה מלוא: שמי ארנה, אני מארגון "עצמה" ואני גם מורה בבית ספר.
<ארנה מלוא: אני רוצה להביע את מחאתי: גם למשרד החינוך יש את האינפורמציה של הילדים שעוברים לתיכון; משרד החינוך רושם את הילדים, יודע עליהם, מקבל את הרשימות – כך שהוא יכול להעביר את המידע באותה מידה.
<ארנה מלוא: כך שלפטור את משרד החינוך זה - - -
נורית קורן: אני לא פטרתי.
<ארנה מלוא: משרד החינוך צריך להעביר את השעות.
<ארנה מלוא: בית ספר לא יכול לתת שעות אם משרד החינוך לא - - -
נורית קורן: זאת סוגיה אחרת.
נורית קורן: אבל את צודקת, את צודקת, את צודקת.
<ארנה מלוא: אבל את פטרת את משרד החינוך.
<ארנה מלוא: ובאופן שיטתי משרד החינוך מתחמק מאחריות להעביר לרשויות ולהעביר לבית הספר.
נורית קורן: את צודקת.