GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נתי ביאליסטוק כהן: זה מהיום בבוקר.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה מהבוקר.
מירב בן ארי: סליחה רגע, אני לא שומעת כלום ככה.
<מארק שמיס: לא הייתה כוונה לקצץ.
דב חנין: בקיצוץ, העז יצאה.
דב חנין: עכשיו בואו נדבר על השאלה האמתית, מתי ומעלים ואיך?
דב חנין: העז יצאה.
דב חנין: איך מעלים?
<מארק שמיס: אמרנו, ב-1 בינואר.
מירב בן ארי: רגע, חבר הכנסת חנין.
מירב בן ארי: מארק, אתה סיימת את דבריך?
מירב בן ארי: יש לנו עוד שאלה.
מירב בן ארי: למה הקצבה הזו נמצאת במשרד הרווחה ולא בביטוח הלאומי?
<קריאות: הו, זאת השאלה הנכונה.
<ניסים דבח: כי העיוורים לפי חוק לא שווים נכים.
<ניסים דבח: אני נציג של עמותת "ששת".
<ניסים דבח: שמי נסים אורי דבח.
מירב בן ארי: רציתי לדעת אם יש תשובה למה זה לא בביטוח הלאומי.
מירב בן ארי: תיכף ביטוח לאומי ידבר, אוקיי.
יוסי יונה: אם הוכנסה עז והעז הוצאה - - -
מירב בן ארי: יצאה כבר העז.
מירב בן ארי: 50% - אין לכם למה להתייחס, זה יצא.
יוסי יונה: אם העז יצאה, יופי, אנחנו נברך על כך.
יוסי יונה: אבל אני חייב לומר, גברתי היושבת-ראש, שהעניין הוא הרבה יותר מהותי.
יוסי יונה: בנימה אישית, אני מכיר את הנושא טוב מאוד כי אחות של אמי הייתה עיוורת כל חייה.
יוסי יונה: היא הלכה לעולמה.
יוסי יונה: אנחנו יודעים היטב מה המשמעות של בעיות בהתניידות משום שאנחנו, האחיינים והאחייניות שלה, היינו צריכים לעשות כל הזמן רוטציה – להביא אותה לכאן, אלינו הביתה, חזרה אליה, לסייע לה בקניות וכולי.
יוסי יונה: זו מטלה שאנחנו קרסנו.
יוסי יונה: בשלב מסוים אמרנו אימא, אנחנו לא רוצים.
יוסי יונה: זה פשוט מטורף.
יוסי יונה: אני מבין מהי המשמעות של הדבר זה.
יוסי יונה: לכן כאשר התבקשתי לפני כחודשיים על-ידי אריה ונוי, שיושבים שם, לבוא אליהם הביתה בחיפה כדי לדון בנושא הזה, שימו לב, לא דובר על קיצוץ, אלא על מצוקה גדולה מאוד.
יוסי יונה: הם אמרו למה אנחנו מקופחים ביחס לאחרים?
יוסי יונה: זו הייתה הטענה.
יוסי יונה: ואז אנחנו ביקשנו לטכס עצה איך לקיים דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לא שחס וחלילה נדבר על אנחנו נסקל קיצוץ, אלא איך אנחנו יכולים לפעול כדי להעלות להם את הקצבה של הניידות.
יוסי יונה: כאן יש משהו שהוא מאוד מוזר.
יוסי יונה: תארו לכם שכולנו יצאנו מרוצים מהישיבה הזו כי הייתה איזשהו עז – היא הוכנסה ועכשיו יצאה, ואנחנו יוצאים מחויכים, סיכלנו את הדבר.
יוסי יונה: אבל לא, הדיון המרכזי צריך להיות איך אנחנו מעלים את הקצבה שלהם, כי הדברים הללו הוצגו בצורה כל-כך מוחשית וכל-כך ציורית, על הקושי הגדול מאוד של העיוורים להתנייד במרחב הציבורי.
יוסי יונה: האפליה הזו היא בלתי סבירה, היא בלתי צודקת, היא בלתי מוסרית.
יוסי יונה: גם אם בסופו של דבר העז הוצאה, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מתכסים עצה כדי להביא לפתחו של משרד האוצר, לפתחו של משרד הרווחה, את המצוקה הקשה של העיוורים כדי לפעול על מנת להעלות להם את קצבת הניידות.
נורית קורן: אני רואה שיש כאן את כל חברי שתומכים בנושא הזה, וגם אני.
נורית קורן: אני חושבת שכדי להיות חברה ערכית ושוויונית אנחנו צריכים לדאוג לנושא הזה.
נורית קורן: אם היו בודקים לפי תפקוד, יכול להיות שהקצבאות היו מחושבות לגמרי אחרת.
נורית קורן: אני חושבת שיש את המצאת המאה, המשקפיים של "אורקם".
<ניסים דבח: ממש לא נכון.
<ניסים דבח: לא מדויק מה שאת אומרת.
נורית קורן: רגע, אני אומרת מה שאני חושבת.
<ניסים דבח: מה שאת חושבת?
<ניסים דבח: מתוך ידיעה, זה לא נכון.
<ניסים דבח: "אורקם" זה לא פתרון לעיוורון.
נורית קורן: אני לא אמרתי שיש פתרון.
נורית קורן: אני מוסיפה על הבעיה הזאת.
נורית קורן: צריך לעשות ליווי, ברור שצריך.
<ניסים דבח: זו פרסומת ל"אורקם".
נורית קורן: אדוני, אל תפריע לי.
נורית קורן: צריך לתת את הליווי וצריך לדאוג שהוא יוגדל.
נורית קורן: אבל אני אומרת שיש גם את המשקפיים שעוזרים לחלק מהאנשים, לא לכולם.
<קריאה: לקרוא עיתון וזה יביא את השם שלך, זה מה שזה עושה.
<קריאה: בשביל זה אני צריך את המשקפיים, שיגידו לי את השם שלך?
<קריאה: אבל אני לא יכול להתנייד עם המשקפיים האלה.
<קריאה: אני לא יכול לראות בורות עם המשקפיים האלה.
<קריאה: אני לא יכול ללכת לשום מקום.
<ניסים דבח: זו פרסומת ל"אורקם", אני מבקש ממך להפסיק עם זה.
<ניסים דבח: זו פרסומת ל"אורקם", זה לא נכון מה שאת אומרת.
<ניסים דבח: זה לא נכון מה שאת אומרת.
נורית קורן: לגבי סטודנטים, המשקפים עוזרים מאוד.
נורית קורן: יש דברים שזה עוזר ויש דברים שזה לא עוזר.
נורית קורן: אני רוצה להציע שמשרד הרווחה – אני יודעת שהם נותנים 5,000 שקל הנחה.
נורית קורן: נכון, זה 5,000 שקל?
<קריאה: זה עולה 15,000.
<ניסים דבח: עוד פעם, זו פרסומת ל"אורקם", סליחה.
<ניסים דבח: מדינת ישראל לא יכולה לעשות פרסומת ל"אורקם".
<ניסים דבח: זה לא מדויק מה שאת אומרת.
מירב בן ארי: אדוני, אני מבקשת ממך.
מירב בן ארי: חבר'ה, זה גם לא רלוונטי לדיון.
מירב בן ארי: בבקשה, זה לא רלוונטי.
מירב בן ארי: אנחנו ממשיכים עם חברת הכנסת גרמן, בבקשה.
נורית קורן: אני רק רוצה לדעת כמה כסף משרד הרווחה משתתף במשקפיים האלה.
נורית קורן: לחלק מהאנשים זה כן עוזר, ואני חושבת שצריך להעלות את הקצבה של הליווי.
יעל גרמן: אני רוצה להתחיל בברכות לכם, נתי, הארגונים.
יעל גרמן: אתם עשיתם את זה.
יעל גרמן: נכון שמשרד הרווחה בסופו של דבר מוציא את הכסף, אבל אתם הייתם ערים, תפסתם את זה בזמן, עוררתם קודם את הקהל שלכם ולאחר מכן אותנו.
יעל גרמן: אני לא לוקחת בכלל קרדיט לנו, לחברי הכנסת, זה רק אתם.
יעל גרמן: ככה זה – כשמישהו דואג לעצמו, זאת התוצאה.
יעל גרמן: אבל אנחנו כאן כדי לסייע.
יעל גרמן: יש איזשהו עוול בסיסי ביחס ללקויי הראייה והעיוורים מפני שהם נראים בסדר והם הולכים על שתי רגליים.
יעל גרמן: לא מתייחסים אליהם כראוי ולא אומדים כראוי את הנכות הבסיסית, את חוסר ההתמצאות האלמנטרי.
יעל גרמן: לכן כל-כך מאוחר גם הגיעו כל האמצעים של הנגישות.
יעל גרמן: הנגישו את המדרכות, אבל לא חשבו להנגיש את הרמזורים.
יעל גרמן: ועוד ועוד.
יעל גרמן: וגם היום, אנחנו עומדים עדיין בפני עוול.
יעל גרמן: נכון, ההוראה שיצאה ביוני 2017, שהייתה אבסורדית וחסרת היגיון לחלוטין, שבאה לפגוע באלה שנמצאים בבית, שלא עובדים ולא לומדים, היא בוטלה, יפה מאוד.
יעל גרמן: אני חושבת שמן הראוי, ממש כמו שאמר חברי יוסי יונה, לקיים כאן דיון על מה שמגיע לאוכלוסייה הזו.
יעל גרמן: ואני מתכוונת גם על נושא שאנחנו ניסינו לקדם, נתי, אבל בינתיים הוא אמר שזה מתקדם, ואני מדברת על המפעל המוגן.
יעל גרמן: גם שם יש אפליה לא הוגנת כלפי העיוורים ולקויי הראייה.
יעל גרמן: ולכן אני קוראת לך ולאלי אלאלוף לקיים דיון על העוול, על חוסר השוויון הקיים של אותה אוכלוסייה מול אוכלוסיית הנכים הכללית, שלא לדבר מול האוכלוסייה הרגילה.
מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד, הדיון עכשיו הוא ספציפי מאוד, לגבי הקצבה עצמה.
מירב בן ארי: לגבי איך קבעו את זה, אני אבקש מהיושב-ראש לקיים דיון, גם על המשקפיים, כמו שאמרה חברת הכנסת נורית קורן.
מירב בן ארי: לכן אני מבקשת, גם בגלל חוסר הזמן, לעסוק בנושא שאנחנו עוסקים בו כרגע.
מירב בן ארי: הורדנו את ה-50%, שזה בסדר, אבל יש כאן שתי סוגיות שאנחנו נעסוק בהן – אחת, על העניין של הסכום הבסיסי, שזה עדיין מטריד אותי, והשנייה, הנושא של הביטוח הלאומי.
מירב בן ארי: אבל לפני כן, חברת הכנסת קארין רוצה לשאול שאלה את משרד הרווחה.
קארין אלהרר: כן, משרד הרווחה.
קארין אלהרר: אדם עיוור שזכאי לשר"מ, האם אתם מורידים לו מקצבת הליווי?
<מארק שמיס: לא.
<מארק שמיס: זאת ההחלטה, שלא.
<זוהר ג'ינאו: זו העז.
קארין אלהרר: זאת ההחלטה מהבוקר?
מירב בן ארי: אז גם היא יצאה מהחדר.
מירב בן ארי: זה ירד.
מירב בן ארי: קארין, קיבלת תשובה.
מירב בן ארי: יש כאן את קבוצת שומרי הסף לעיוור.
מירב בן ארי: יצחק ברנדווין, בבקשה.
מירב בן ארי: ולאחר מכן ביטוח לאומי.
<יצחק ברנדויין: שמי ברנדויין יצחק, ואני יושב-ראש "ששת" ראשון לציון.
<יצחק ברנדויין: אני חבר הנהלת "צמד", עיוורים עם כלבי נחייה, ומשומרי הסף לעיוור מהמרכז לעיוור.
<יצחק ברנדויין: מה שאני רוצה להגיד לכולם, לפני ארבע שנים התעוורתי.
<יצחק ברנדויין: עד לפני ארבע שנים ראיתי 6-6, יותר טוב מהרבה אנשים פה.
<יצחק ברנדויין: הייתי שופט בין-לאומי בכדור-יד, הסתובבתי בכל העולם ושפטתי משחקים.
<יצחק ברנדויין: הציבור בישראל לא מבין את הנושא הזה של העיוור.
<יצחק ברנדויין: אנחנו מסתכנים יום-יום, לכן אתם לא רואים עיוורים ברחובות.
<יצחק ברנדויין: ולמה אתם לא רואים עיוורים ברחובות?
<יצחק ברנדויין: כי קשה להם להתנייד לבד בקצבה של 749 שקל, שלא נדבר על 500 שקלים.
<יצחק ברנדויין: כדי להגיע לכל מקום הם צריכים לקחת מונית.
<יצחק ברנדויין: אומנם יש תחבורה בחינם, אתם תגידו לנו, נכון.
<יצחק ברנדויין: אבל בשביל להגיע לרכבות ובשביל להגיע לאוטובוסים, אנחנו צריכים להגיע לשם.
<יצחק ברנדויין: ובשביל זה אנחנו צריכים מלווים, בשביל זה אנחנו צריכים מוניות.
<יצחק ברנדויין: היום מונית הלוך-חזור מתחיל מ-80 ש"ח ומעלה.
<יצחק ברנדויין: מקצבה של 740 ש"ח – תעשו חשבון כמה פעמים אני יכול להתנייד עם מונית, וכמה פעמים אני נמצא בסכנה.
<יצחק ברנדויין: אין יום שאני לא נמצא בסכנת חיים כשאני יורד מהכביש.
<יצחק ברנדויין: אפילו שיש לי כלב נחייה, אני יורד מהכביש, אני לא רואה, הסף של המדרכה והכביש חד-הם.
<יצחק ברנדויין: אני יורד ופתאום אני מוצא את עצמי באמצע הכביש, ואנשים רצים לתפוס אותי.
<יצחק ברנדויין: אין יום שאני לא בסכנת חיים.
<יצחק ברנדויין: אנחנו צריכים מלווים.
<יצחק ברנדויין: מלווים עולים כסף.
<יצחק ברנדויין: 740 שקל זה סכום מצחיק.
<יצחק ברנדויין: אז אני מבקש מכם ופונה אליכם – ציבור העיוורים בישראל לא יוצא מהבתים.
<יצחק ברנדויין: אנחנו נמצאים כולנו במעצר בית.
<יצחק ברנדויין: נכפה עלינו מעצר בית בגלל סכום מגוחך של 740 שקלים.
<יצחק ברנדויין: ואני פונה לכל חברי הכנסת, אני לא מבקש נדבות ואני לא מבקש חמלה ואני לא מבקש כלום.
<יצחק ברנדויין: מגיע לנו כי יש לנו 100% נכות, 100% אי-כושר עבודה.
<יצחק ברנדויין: ברגע שלבן אדם יש 100% אי-כושר עבודה, הוא לא יכול לעבוד.
מירב בן ארי: ביטוח לאומי, מי מדבר?
<אילת כהן קלוזנר: אילת כהן קלוזנר, ביטוח לאומי.
מאיר כהן: מה התפקיד שלך, אילת?
מירב בן ארי: מנהלת תחום ילד נכה ושירותים מיוחדים.
<אילת כהן קלוזנר: באגף נכות.
<אילת כהן קלוזנר: אני אתחיל מהדבר הקטן, שזה השר"מ.
<אילת כהן קלוזנר: כמו שנאמר פה, ב-2014 נעשה מהלך גדול ורוחבי של שינוי תחילת הזכאות לקצבה, שהכניס אוכלוסייה של 8,000 אנשים חדשים, מתוכה 4,000 הם העיוורים, שמקבלים היום שר"מ באופן פשוט מאוד.
<אילת כהן קלוזנר: בקטע הזה אנחנו עשינו מהלך, ועושים עדיין מהלך של הכרה הדדית מול משרד הרווחה.
<אילת כהן קלוזנר: לגבי הניידות, שזה עיקר מה שמדובר פה – קצבת ניידות, הטבות בניידות, משולמות על-ידי הביטוח הלאומי.
<אילת כהן קלוזנר: זה הסכם בין משרד האוצר לביטוח הלאומי במימון של משרד האוצר.
<אילת כהן קלוזנר: זה הסכם משנת 1977, כמו שנאמר פה.
<אילת כהן קלוזנר: ההסכם הזה מתייחס רק לליקויים בגפיים התחתונות.
<אילת כהן קלוזנר: הביטוח הלאומי, כמו שנאמר פה, ומצטרף לאחרים, סבור שצריך לדון מחדש ולהקים ועדה שתבחן מחדש את הסכם הניידות – לא רק לעיוורים, יש עוד כל מיני אנשים עם מוגבלויות בניידות שהן לא בגפיים התחתונות ולא זכאים היום לכלום במסגרת הניידות.
<אילת כהן קלוזנר: זה דורש הסכמה של משרד האוצר מכיוון שמדובר במימון של משרד האוצר.
<אילת כהן קלוזנר: להעביר את התשלום של מה שנשאל כאן, ממשרד הרווחה אלינו, זה דורש תיקון של הסכם הניידות.
<יצחק ברנדויין: אנחנו לא צריכים ניידות, תשאירו את זה בדמי הליווי, ותעלו לנו את דמי הליווי לסכום של 2,400 שקל כמו כל נכי הגפיים.
<יצחק ברנדויין: לא מבקשים ניידות, אנחנו מבקשים דמי ליווי.
מירב בן ארי: אדוני, אני ממש מבקשת ממך, תן לי לנהל את הדיון.
מירב בן ארי: בינתיים אנחנו מסתדרים.
<אילת כהן קלוזנר: זה לעניין השאלה למה זה לא בביטוח הלאומי.
<אילת כהן קלוזנר: לעניין השוואת דמי הליווי לקצבת חסר רכב בניידות, שהיא באמת 2,400 שקלים, זה צריך להיות במשרד הרווחה.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין, גם במסמך של הממ"מ שיש לי פה - - -
מאיר כהן: למה זה צריך להיות במשרד הרווחה?
מירב בן ארי: אני רוצה להבין את הרציונל.
מירב בן ארי: אני אסביר לך למה זה מטריד אותי.
<זוהר ג'ינאו: אין רציונל.
מירב בן ארי: תפסיקו להפריע לי, אני עוזרת לכם.
אילן גילאון: יש רציונל – לשלם כמה שפחות כסף לכמה שיותר אנשים.
מירב בן ארי: חלילה, אני לא מאשימה, אני רק שואלת.
מירב בן ארי: למה הקצבה, כמו שאר הקצבאות במדינת ישראל, לא נמצאת בביטוח הלאומי?
<אילת כהן קלוזנר: איזו קצבה, דמי ליווי?
מירב בן ארי: הזו, כן.
מירב בן ארי: לא הקצבאות באופן כללי, על זה.
מירב בן ארי: אל תתפזרו לי, זה דיון ממוקד מאוד.
<אילת כהן קלוזנר: עוד פעם, ביטוח לאומי משלם לפי חוק והסכמים.
<אילת כהן קלוזנר: כדי שהסכם הניידות יכלול לא רק את מוגבלויות הגפיים התחתונות – הביטוח הלאומי תומך בזה – זה דורש פתיחה של הסכם הניידות.
<אילת כהן קלוזנר: זו ועדה - - - אנחנו בעד.
<אילת כהן קלוזנר: אבל כרגע אין - - -
קארין אלהרר: אבל למה זה צריך להיות בהסכם הניידות?
אילן גילאון: אבל זו שאלה של מדיניות, היא לא אמורה לענות על זה בכלל.
דב חנין: שאלה, גברתי, ברשותך.
דב חנין: את אמרת שאתם בעד המהלך לתיקון הסכם הניידות הקיים.
דב חנין: האם מנכ"ל הביטוח הלאומי פנה באופן רשמי לשר האוצר וביקש להקים ועדה שתעסוק בזה?
דב חנין: אם כן, מתי?
דב חנין: האם התקבלה תשובה לשאלה הזו?
<אילת כהן קלוזנר: יש כרגע ועדה פנימית בביטוח הלאומי בתחום הרפואה שדנה באיזה - - -
דב חנין: לא, לא זו השאלה.
דב חנין: אני לא שואל על ועדה פנימית.
דב חנין: ההסכם הוא הסכם עם האוצר.
דב חנין: הגעתם למסקנה שצריך.
דב חנין: האם פניתם לאוצר?
דב חנין: אם כן, מתי ומה הייתה התשובה?
<אילת כהן קלוזנר: אין לי כרגע את הנתונים.
דב חנין: את תוכלי להעביר את הנתונים לוועדה?
<אילת כהן קלוזנר: נוכל להעביר שוב.
יעל גרמן: יש ועדה, דב.
יעל גרמן: יש ועדה.
דב חנין: הוועדה פנימית.
דב חנין: זה עדיין - - -
יעל גרמן: אנחנו נדרוש לקבל את - - -
מירב בן ארי: תנו לי לסיים.
מירב בן ארי: יש כאן בעיה הרבה יותר מהותית בעיני.
מירב בן ארי: אני מבקשת שתפסיקו להפריע לי.
מירב בן ארי: כולם כאן לטובת העניין.
מירב בן ארי: הדיון הוא לא על מצוקת העיוורים, זה דיון בפני עצמו שהוועדה תנהל.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים להתמקד במהות.
מירב בן ארי: דיברנו על 50% ודיברנו על השר"מ, שזה רלוונטי.
מירב בן ארי: מטריד אותי – בגלל שאחד מנושאי הליבה שלי הוא נושא החד-הוריות, אני יודעת בוודאות שהשכר הממוצע במשק – כמו חברי הכנסת, כמו כל מי שייכנס לגוגל – הוא 9,543 שקלים.
מירב בן ארי: אם אתם לוקחים 11.3%, משרד הרווחה, מתוך זה - - -
<אילנה גלייטמן: נכון לאיזה תאריך?
מירב בן ארי: נכון ל-2017, אני בכלל לא דיברתי על 2018 שזה עוד יעלה.
מירב בן ארי: אני אסביר לך מה הבעיה.
<אילנה גלייטמן: איזה 2017, ה-1.1?
מירב בן ארי: כן, ב-1.1.207, 9,543.
מירב בן ארי: אילנה, אתם נתתם קצבאות נמוכות – תחשב לי 11.3% מ-9,543.
יעל גרמן: זה למעלה מ-1,000 שקל.
יוסי יונה: 1,000 שקל.
מירב בן ארי: אני מוטרדת כאן כבר 20 דקות.
מירב בן ארי: מראש נתתם להם סכום נמוך יותר.
מירב בן ארי: ואני אגיד לכם איפה הבעיה.
מירב בן ארי: אם הקצבה הזו הייתה בביטוח לאומי, זה היה מתעדכן אוטומטית.
מירב בן ארי: בגלל שזה נמצא במשרד הרווחה, זה לא מעודכן להם אוטומטית.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך חד-משמעית - - -
<אילת כהן קלוזנר: אני רק רוצה להסביר.
<אילת כהן קלוזנר: אני לא מבינה בזה, הם אמרו שהם מצמידים את זה לסכום הבסיסי, לא לשכר הממוצע.
מירב בן ארי: זה אותו דבר, גברתי.
<אילת כהן קלוזנר: הסכום הבסיסי הוא 8,700.
מירב בן ארי: לא, זה לא נכון, כי זה הסכום הבסיסי שלהם.
מירב בן ארי: הסכום הבסיסי שלך הוא 9,500.
מירב בן ארי: תאמיני לי, אני מתעסקת בקצבאות מהיום שהגעתי לכנסת.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, זו מדיניות.
מירב בן ארי: כי אם תהיה החלטה של השר להעביר אליכם את הקצבה, לביטוח לאומי, הם גם היו מקבלים יותר, וזה גם היה מתעדכן אוטומטית.
מירב בן ארי: ואני אסביר לך עוד משהו, ב-1.1.2018 השכר הממוצע במשק יעלה יותר, ואז הקצבה תהיה יותר גבוהה.
מירב בן ארי: והעוול הגדול בחדר הזה, הפיל הגדול, הוא שהקצבה נמצאת אצלם ולא אצלכם.
מירב בן ארי: זו הבעיה.
מירב בן ארי: תודה, לא.
מירב בן ארי: אמרנו מחיאות כפיים לא, זה כולל גם אותי.
מירב בן ארי: אנחנו צריכים לפנות לשר.
מירב בן ארי: אתם בסך הכול מבצעים מדיניות, אין כאן האשמה.
מירב בן ארי: צריכה להיות פנייה לשר להעביר את הקצבה לביטוח הלאומי.
אילן גילאון: צריכה להיות פנייה גם לשר השני להעביר כסף.
מירב בן ארי: חכה, אבל גם בכסף הקיים וגם בחוק הקיים הם מקבלים פחות.
מירב בן ארי: אנחנו ננהל כאן דיון על הגדלה.
מירב בן ארי: אבל כרגע צריך להעביר את הקצבה הזו, כמו כל הקצבאות, לביטוח לאומי ולהצמיד לשכר האמתי הממוצע במשק.
מירב בן ארי: וזה מה שייצא מהוועדה הזאת ומכל חברי הכנסת שנמצאים כאן.
מירב בן ארי: יש כאן עוול גדול מאוד שמבוצע.
מירב בן ארי: ובלי קשר, למה זה 11.3%?
מירב בן ארי: זה דיון אחר.
מירב בן ארי: אפשר לקבל הארכה מהיו"ר?
מירב בן ארי: תשמעו, הם לא מאשרים הארכה.
מירב בן ארי: משרד הרווחה, הכי חשוב לפרוטוקול, בבקשה, להגיד את ההחלטה של המשרד.
<מארק שמיס: מארק שמיס, מנהל אגף הערכה והכרה בתכניות, מינהל מוגבלויות.
<מארק שמיס: החל מה-1 בינואר 2018, לפנים משורת הדין, תתבטל דרגת 50% של דמי הליווי.
<מארק שמיס: הדרגה המינימלית של דמי ליווי תהיה 75%.
<אריה ברנדר: אריה ברנדר משומרי הסף.
<אריה ברנדר: אני רוצה להעביר עוד נקודה חשובה מאוד.
<אריה ברנדר: אם אנחנו מחליטים ואנחנו בעד להעביר את דמי הליווי העלובים האלה לביטוח לאומי לפי ההסכם של ניידות, צריך לשים לב שיש תקנה בחוק של הביטוח הלאומי שאומרת שאם אדם מקבל 50% שר"מ ומגיע לו ניידות, אזי הוא צריך לבחור בין ניידות לבין השר"מ.
<אריה ברנדר: והרי העיוורים מקבלים 50% שר"מ, שזו בעיה נפרדת.
מירב בן ארי: אריה, אנחנו נגיע לזה גם.
מירב בן ארי: חברים, אני חייבת לסיים את הדיון כי ביקשו לסיים ב-11:00.
מירב בן ארי: ביקשתי הארכה – שמעתם.
מירב בן ארי: אבל המהות הכי חשובה כאן.
מירב בן ארי: סיכמנו את הדיון, יש כאן בעיה, אנחנו נבקש לטפל בה.
מירב בן ארי: אני מבטיחה לכם דיון נוסף מול יושב-ראש הוועדה.
מירב בן ארי: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: היום ה-14 בנובמבר 2017, כ"ה בחשון התשע"ח.
מירב בן ארי: הנושא הוא במסגרת ציון יום הפג בכנסת – ישיבת מעקב אחר אי מתן מענה לצרכי הפגים בישראל ומחסור קריטי ברופאי ילדים במחלקות הילודים בישראל.
מירב בן ארי: היום הזה הוא במסגרת יום מיוחד לציון יום הפג שיזמה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שתצטרף אלינו אחרי שתסיים דיון אחר בו הוא נמצאת.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל כי אנחנו מוקצבים בזמן ואני רוצה לשמוע את כל מי שהגיע.
מירב בן ארי: הצטרפה אלינו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
אורלי לוי אבקסיס: אני אתן פתיחה קצרה מאחר שחלק גדול מהמוזמנים נמצאים עדיין בוועדה לזכויות הילד.
אורלי לוי אבקסיס: זה נושא כל כך חשוב.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על הפגים במדינת ישראל, שנה אחר שנה אנחנו מציינים כאן בכנסת ובמקביל אנחנו גם ממשיכים לפעול לאורך השנה ועושים את הבדיקות שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: ביום המיוחד הזה אנחנו מציגים את מה שהספקנו להשיג ומה לא.
אורלי לוי אבקסיס: לאורך שש השנים האלו, יחד עם עמותת לה"ב, יחד עם ארגון הנאונטולוגים ומנהלי הפגיות ושיתופי הפעולה הבלתי נתפסים בין כל הקבוצות האלה, הביאו לשינוי אמיתי.
אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו להעלות לסדר היום את הנושא, הצלחנו ליצור מודל תמריצים ואותו מודל הצליח לצבוע חלק מהכספים שהיו אמורים מלכתחילה להגיע לפגיות, מה שמשרד האוצר לא רצה לתת לנו לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: לכן מנהלי בתי החולים היו סוברניים להחליט מה הם עושים עם הכסף שהמדינה מעבירה עבור כל ילוד במשקל נמוך, לידת פגים, והכספים היו מגיעים למקומות אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: יכול היה להיות מצב שעבור לידת פג המדינה משלמת והכסף היה הולך ליחסי ציבור של בית החולים, לתשלום חשמל, למחלקה אחרת שנמצאת במצוקה.
אורלי לוי אבקסיס: לא יכולנו לנתב את הכספים כדי להציל את הילדים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: גם מבחינה כלכלית אותו ילד שלא יקבל בזמן את הטיפול הראוי, יפתח לקויות שילוו אותו כל החיים שלו והוא יהיה בשולי החברה או שבאמת תהיה התמודדות סיזיפית של ההורים ושל הילדים איך להתקיים בתוך השגרה היום יומית.
אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו לנתב חלק מהכספים, הצלחנו להביא לתקנון נוסף ועדיין אנחנו מפגרים ביחס לעולם מבחינת תקני כוח אדם בפגיות ובעיקר בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: אם איכשהו הצלחנו ליצור מודל תמריצים שבא ונותן ציונים איזו פגייה בבית חולים כלשהו השקיעה יותר כסף, היכן שיפרו, היכן ירדה רמת הזיהומים ובעקבות כך לקבל כספים צבועים, זה לא הצלחנו לעשות לגמרי בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: חברי מולי צנגן שהוא יושב ראש הנאונטולוגים יצר יחד עם נאונטולוגים נוספים איזשהו סוג של תכנית עבודה בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: עדיין למרות שיצא חוזר מנכ"ל משרד הבריאות, כשאנחנו מסתכלים לראות מה קורה בשטח – לא הרבה.
אורלי לוי אבקסיס: כנראה שגם הקופות מחכות לאיזשהו תמריץ.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שאתה מעביר חוזר מנכ"ל אבל לא בודק או אין לך שוט מה אתה עושה עם אותה קופה שלא מקיימת את חוזר המנכ"ל, אנחנו צריכים להבין שחוץ מהעניין הכספי שעובר, כן מקבלות הקופות, לא מקבלות, מה מקבלים המבוטחים, אותו ילד שלא יקבעו לו את רופא הילדים בזמן, את התזונאית שצריכה להתאים לו את התזונה הנכונה להתפתחות שלו, את הנאונטולוג שיבדוק אותו בקהילה, את הפיזיותרפיה, טיפול בריפוי בעיסוק וכדומה, אנחנו לא נצליח למזער את הנזקים שאחר כך הילדים האלו יישאו אתם כל החיים.
אורלי לוי אבקסיס: אותם הורים נאלצים לא פעם לעזוב את מקום העבודה שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: בזה הצלחנו איכשהו לטפל ואני יכולה לבשר לכם שבכנסת הקודמת הצלחתי להעביר את החוק שאומר עבור כל אשפוז ילוד, בין אם זה פג ובין אם זה בשל מחלה אחרת, האימהות, ההורים ימשיכו לקבל ותוארך להם חופשת הלידה כולל כל התשלומים הנלווים, כאשר בעבר נשים נאלצו לעזוב את מקום העבודה שלהן כי חופשת הלידה הסתיימה וזה עוד בזמן שהילד מאושפז.
אורלי לוי אבקסיס: זה תוקן ואני חושבת שזאת הארכת חופשת הלידה היחידה שעברה במדינת ישראל בתשלום ואני גאה על כך.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הדרך עוד ארוכה, אם אנחנו מגלים עדיין שלמשל בכל הנושא של הדימומים התוך מוחיים אצל הפגים במדינת ישראל, זה הרבה מעבר לממוצע ב-OECD, מעבר לממוצע בכל המדינות המתפתחות, מה שאומר שהילדים האלה יסבלו בהמשך מבעיות.
אורלי לוי אבקסיס: זה יכול להיות על קשת רחבה של בעיות וזה יכול להיות גם דברים מינוריים.
אורלי לוי אבקסיס: אני דיברתי עכשיו עם מנהל הפגייה בשערי צדק והוא סיפר לי על תכנית מדהימה שכבר מבוצעת במקומות אחרים בעולם.
אורלי לוי אבקסיס: הראו שבטיפול מסוים של גירוי מוחי – והוא בטח ייתן לזה את ההסבר יותר טוב ממני – הצליחו לגרום לפגים האלו לפתח מעין כבישים עוקפים לבעיות שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת למה זה לא פועל בארץ.
אורלי לוי אבקסיס: נתנו לי תשובה מאוד פשוטה: כי זה עולה כסף.
אורלי לוי אבקסיס: כמה חיים של ילד עולים?
אורלי לוי אבקסיס: כמה תוחלת החיים שלו ואיכות החיים שלו שווה?
אורלי לוי אבקסיס: אולי אנחנו צריכים לדבר רק כלכלית?
אורלי לוי אבקסיס: אז בואו נשאל את חברות הביטוח איך מחשבים תוחלת חיים ואיכות חיים של בן אדם.
אורלי לוי אבקסיס: מה עם המשפחה שצריכה להתגייס לסיפור הזה כי חלילה וחס יש ילד נכה בבית?
אורלי לוי אבקסיס: כולם משלמים את המחיר ואנחנו צריכים לבוא ולומר עם כל ההתקדמות שהייתה לנו בנושא של הפגים, הדרך לפנינו עוד ארוכה.
אורלי לוי אבקסיס: אני אשתדל לא להאריך יותר ורק לומר שהייתי שמחה מאוד אם בשנה הבאה אנחנו ניפגש כאן ונגיד שהקופות גם למדו משהו והקופות התחילו להשקיע בפגים שלהן.
אורלי לוי אבקסיס: אולי צריך לבוא ולפרסם, כמו שאנחנו עושים עם הפגיות במודל הכוכבים, את אותן קופות, כמה זמן לוקח לחכות בתור לרופא ילדים לפג בקהילה ולגלות כמה זמן לוקח לחכות לריפוי בעיסוק, לקלינאית תקשורת, לפיזיותרפיה, לאלף ואחד דברים שהילדים האלה זקוקים להם כדי שיתפתחו להיות מבוגרים נורמטיבים.
אורלי לוי אבקסיס: פגשתי עכשיו מנהל בית חולים שנולד פג במשקל קילו וחמישים גרם.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר להגיד שקית סוכר.
אורלי לוי אבקסיס: גם האחיינית שלי נולדה פגה ואני זוכרת שתמיד אמרתי שזה כמו קילו סוכר שאנחנו מחזיקים ביד.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא להאמין.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן נס אמיתי אבל אם אנחנו לא נדע להשקיע את אותם תקציבים שנדרשים, הנס הזה לא יהיה מושלם.
אורלי לוי אבקסיס: התפקיד שלנו הוא להבטיח התפתחת תקינה ואם צריך להילחם עבור זה, אנחנו יודעים להילחם.
אורלי לוי אבקסיס: אם אפשר לעשות את זה בטוב, מה טוב.
מירב בן ארי: אנחנו נעבור למשרד הבריאות.
<סיגל ליברנט טאוב: אני ראש אגף רפואה כללית, מינהל רפואה, משרד הבריאות.
<סיגל ליברנט טאוב: בדקות הקרובות אני רוצה להציג מה משרד הבריאות עשה למען הפגים במדינת ישראל.
<סיגל ליברנט טאוב: כמובן שיש לנו עוד הרבה מה לעשות אבל אני חושבת שביום זה חשוב להדגיש את מצב הפגים והפגיות במדינת ישראל.
<סיגל ליברנט טאוב: קצת רקע כללי על מה שקורה במדינת ישראל.
<סיגל ליברנט טאוב: יש לנו כ-183 אלף תינוקות שנולדים מדי שנה.
<סיגל ליברנט טאוב: מספר הפגים שמשקלם מתחת לקילו, 750 גרם, נשאר די יציב במהלך השנים ועומד על בין 2,600 ל-2,800 פגים.
<סיגל ליברנט טאוב: בישראל קיימות שלושים פגיות כולל אסותא אשדוד שנפתחה החודש עם 870 עריסות.
<סיגל ליברנט טאוב: כמובן יש חופש בחירה של היולדות בבתי החולים.
<סיגל ליברנט טאוב: מה קרה לפני ארבע שנים.
<סיגל ליברנט טאוב: אני רוצה להקדים ולומר שנושא הטיפול בפגים וביחידות לטיפול בילוד נמצא על סדר יומו של משרד הבריאות והתכנית לקידום הפגיות הפכה להיות תכנית הדגל שלנו.
<סיגל ליברנט טאוב: השנה אנחנו מציינים ארבע שנים של פעילות עם השקעה של כמאתיים מיליון שקלים שחולקו בין כלל הפגיות במדינת ישראל.
<סיגל ליברנט טאוב: המצב לפני ארבע שנים היה בכי רע.
<סיגל ליברנט טאוב: אנחנו הגענו למצב כאשר הפגיות במדינת ישראל בהחלט – אני מסכימה עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – היו החצר האחורית של בתי החולים.
<סיגל ליברנט טאוב: זה לא היה במרכז ההתעניינות של מנהלי בתי החולים.
<סיגל ליברנט טאוב: פרסומים מפרסומים שונים, כולל דוח מבקר המדינה, הצביעו על מצבם העגום של הפגיות במדינת ישראל.
<סיגל ליברנט טאוב: הייתה צפיפות, היה עומס, לא היו מספיק תשתיות, היו תשתיות פגומות בפגיות, לא היה מספיק כוח אדם, לא רופאים ולא אחיות, היו שיעורי זיהומים מאוד גבוהים.
<סיגל ליברנט טאוב: אז יצאנו לדרך.
<סיגל ליברנט טאוב: הדבר הראשון שעשינו זה הקמת ועדה משרדית שהחליטה להסדיר את הנושא.
<סיגל ליברנט טאוב: הסדרת הנושא הייתה בצורה של חוזר מינהל רפואה שקבע את הסטנדרט המומלץ מבחינת תשתיות, כוח אדם ואיכות הפגיות במדינת ישראל.
<סיגל ליברנט טאוב: הגדרנו את נושא נאונטולוגיה כמקצוע במצוקה ועל ידי כך הגדלנו את מספר הרופאים שהגיעו למקצוע הזה.
אורלי לוי אבקסיס: עדיין, כמה רופאים חסרים?
<סיגל ליברנט טאוב: הרבה רופאים חסרים.
אורלי לוי אבקסיס: בערך מאה רופאים.
<סיגל ליברנט טאוב: לא בדיוק מאה.
אורלי לוי אבקסיס: קרוב.
<סיגל ליברנט טאוב: לפי החישוב שלנו, קצת פחות.
<סיגל ליברנט טאוב: הגדרנו את המקצוע הזה כמקצוע במצוקה על מנת להביא אליו יותר רופאים.
<סיגל ליברנט טאוב: הגדרנו גם את האחות המומחית בפגיות.
<סיגל ליברנט טאוב: הדבר ששינה באמת את המהות ואת המצב והאיכות של הטיפול בפגים היה המודל שלנו.
<סיגל ליברנט טאוב: הפעלנו מודל תמרוץ ייעודי שמדד את התשומות ואת התוצאות על פי הסטנדרט שמומלץ בחוזר מינהל רפואה בכלל התחומים – כמו שאמרתי, בתשתיות, בכוח האדם והאיכות – כאשר המודל הזה מתמרץ את פעילות הפגיות ועל ידי כך בעצם מכוון את משאבי בית החולים לכיוון הפגיות ובסופו של דבר משפר את איכות הטיפול בפג.
<סיגל ליברנט טאוב: המודל הזה הוא מודל דינמי.
<סיגל ליברנט טאוב: אנחנו מתעדכנים בין השנים ובין 2014 ל-2017 התעדכנו מדי שנה בשנה בהתאם לצרכים בשטח, בהתאם להקשחת הסטנדרט הנדרש, התובנות שעולות מהשטח וכמובן ההתייעצות עם אנשי המקצוע.
<סיגל ליברנט טאוב: המודל הזה מדרג את הפגיות.