GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל שריר: יש כאלה תופעות.
<מיכל שריר: זה נכון שיש את זה יותר בנכים אבל מאחר שהתקנות האלה ישליכו גם על תקנות הנכים, אני חושבת שצריך להביא את זה לידי הסדר גם פה.
<מיכל שריר: אנחנו צריכים לשמור על הוועדה הזאת כוועדה באמת למקרים חריגים.
<אריה מועלם: אבל מה לעשות, ברשותך השופטת, שמשפחות לפעמים נקלעות למצבים ולסיטואציות של בעיה ועוד בעיה.
<מיכל שריר: ואז היושב-ראש רשאי להחליט שכן תינתן אפשרות.
<אריה מועלם: אבל צריך, אני חושב שהוועדה מעצם היותה ועדה לפנים משורת הדין, מעצם הדיון שכל מהותו הוא לפנים משורת הדין, לא להגביל במספר הפניות בשנה.
<אריה מועלם: אני מסכים אם זה לגבי אותו נושא, אבל לא לגבי נושאים אחרים.
<מיכל שריר: בהיעדר מגבלה, אין לנו שום אפשרות לחסום את זה.
אלי אלאלוף: אז עוד מעט תגיעי לזה שאסור להגיש לבית-המשפט העליון בג"ץ עם מאה שקל במגבלה על-ידי אדם זה או אחר.
אלי אלאלוף: כל התביעות לביטוח הלאומי הן כל כך ללא שום עלות לתובע, אז גם נתחיל להגביל אותם בדרישות.
<מיכל שריר: לא, אבל גם בקשה לשינוי נכות, היא מוגבלת בתקופה, החמרה למשל, יש בזה המון היגיון.
<אריה מועלם: אי-אפשר לעשות את התקנות עם המחשבה לגבי הנכים.
<אריה מועלם: אני חושב שהמחשבה כולה פה צריכה להיות נתונה למשפחות השכולות.
<אריה מועלם: לא דומה נכה צה"ל לאב שכול, אני לא חושב שאפשר לעשות את ההשלכה.
<מיכל שריר: דומה.
<אריה מועלם: יכול להיות שזה דומה, בדיונים של ועדת למ"ד של נכי צה"ל אפשר אולי להעלות את זה, אבל לגבי המשפחות אני לא חושב שזה נכון.
<מיכל שריר: אני לא חושבת שיש הבדל.
<יעקב גוטליב: מה גם שאת לא נותנת נתונים.
<יעקב גוטליב: דברים כאלה את אומרת, כאילו כולם מנצלים - - -
<מיכל שריר: סליחה.
<מיכל שריר: אני התחלתי את המשפט בזה - - -
<יעקב גוטליב: זה קצת כבר מגיע להשמצות.
<יעקב גוטליב: אני הקשבתי בקשב מה שאת אומרת.
אלי אלאלוף: אדון גוטליב, ברשותך.
אלי אלאלוף: באמת תאפשרו את הפנייה החופשית הזאת, גם אם זה ועדת חריגים.
<מיכל שריר: זה לא נכון, כבודו.
<מיכל שריר: זה לא נכון.
אלי אלאלוף: אני מסתכל מצד האזרח.
אלי אלאלוף: אולי זה בעיה של כוח-אדם.
<אריה מועלם: לא, אין בעיית כוח-אדם.
<מיכל שריר: אני חושבת שתהיה הגבלה, בן אדם יחשוב פעמיים מה דחוף לו, מה חשוב לו.
אלי אלאלוף: למה שיחשוב?
אלי אלאלוף: מאיפה יש לו את הכלים לשפוט את עצמו?
<מיכל שריר: מה חשוב לו?
אלי אלאלוף: למה להגביל?
אלי אלאלוף: אם יש לו סדרה של בעיות – מסכן, לא עלינו – פעם זה על הבן ופעם זה על הגיסה, לא יודע מה, על מי שמותר לו להגיש.
<אריה מועלם: על עצמו.
אלי אלאלוף: על עצמו.
<מיכל שריר: אבל אז נותנים ליושב-ראש הוועדה את שיקול הדעת לאפשר פנייה נוספת.
<אריה מועלם: כן, אבל למה לאסור?
אלי אלאלוף: אז בבקשה, שיקול הדעת הוא כשזה יגיע אלייך.
אלי אלאלוף: ברשותך, אני לא יכול להסכים איתך.
<מיכל שריר: זו בעיה.
<מיכל שריר: אני יכולה לומר לאדוני שזו בעיה.
אלי אלאלוף: אז תעשו מנגנון פנימי.
<מיכל שריר: אין דרך.
<מיכל שריר: היום, אם זה לא מוגבל בתקנות – היום, ואני חוזרת ואומרת את זה בוועדה – כשאדם רוצה להגיש בקשה לוועדת למ"ד, אפילו אם המייעצת דחתה, צריך לדון בבקשה שלו.
<מיכל שריר: כל זמן שזה לא מוגבל, חייבים לדון בבקשה, ולכן אני מבקשת את ההגבלה הזאת.
<רחל לניאדו: אני חושבת שזו פגיעה במשפחות.
אלי אלאלוף: המנגנון הזה שקיים, הוא גם חלק מהתדרוך שהוא צריך לתת לפונה הזה, החריג.
אלי אלאלוף: אולי צריך להסביר לו ברמת המחוז, ברמת האזור, שמישהו ייפגש איתו ויגיד לו.
<מיכל שריר: עושים את זה בפועל.
<מיכל שריר: אני יכולה להגיד שעושים את זה בפועל.
אלי אלאלוף: אז בבקשה, אז תשאירו את זה.
<מיכל שריר: אבל אני מדברת על המקרים שזה לא עוזר.
אלי אלאלוף: בסדר, זה דווקא המקרים שמעניין לטפל בהם.
<אריה מועלם: אלה המקרים הקשים.
<מיכל שריר: לא בהכרח.
אלי אלאלוף: לא קיבלת תמיכה.
<מיכל שריר: אוקיי.
אלי אלאלוף: חלק מהמשחק.
<מיכל שריר: לא, אני לא בטוחה שאני תמיד צודקת.
<מיכל שריר: גם זה נכון.
אלי אלאלוף: בדבר הקוורום המאפשר התכנסות, לא שומרים על נציג המשפחות או נציגות ציבורית?
אלי אלאלוף: אם זה יושב-ראש הוועדה ושני עובדי משרד הביטחון, כאילו אין שום ייצוג ציבורי.
<ערן יוסף: הם מוזמנים, אבל כיוון שהם לא עובדי המדינה, אין לי שליטה אם הם מגיעים או לא.
אלי אלאלוף: לא, זה אני בטוח.
אלי אלאלוף: האם פה אין מקום לבקש, האם יש מספיק גמישות כדי לבקש שגם יהיה נציג ציבור?
<ריקי מורד: יש עוד נציג ציבור.
<ערן יוסף: בפרקטיקה – תכף נגיע לזה – ממונים כמה נציגי ציבור אבל הם יושבים בוועדות שונות.
<ערן יוסף: בוועדה שדנה באלמנות תשב נציגת האלמנות, ועדה שדנה בהורים ישב נציג ההורים.
<ערן יוסף: לכן, מספיק שהנציג לא יגיע, הדיון לא יתקיים, ולצערנו יש מצבים – הם לא עובדי מדינה, אין לי שום שליטה עליהם – לא מגיעים ואי-אפשר לעכב את הוועדות.
<ערן יוסף: זה בסוף פוגע באוכלוסייה.
<מיכל שריר: אבל מעבר לנציגי הארגונים יש גם נציג ציבור.
<ענת מימון: אבל הוא גם לא בקוורום שחייבים אותו לדיון.
אלי אלאלוף: אני מדבר רק על הקוורום.
אלי אלאלוף: הקוורום ללא נציג ציבור וללא נציג המשפחות, בעיני זה נראה צורם.
<ערן יוסף: אנחנו חשבנו שזה שיושב שופט שהוא הגורם האובייקטיבי ביותר, זה נותן את הייצוג גם לציבור.
<ערן יוסף: בפרקטיקה, אני אומר שוב, יש הרבה מאוד ועדות שנציגי הציבור לא מגיעים, הם מוזמנים ולא מגיעים.
<ערן יוסף: אין לנו שליטה עליהם, זה יכול לעכב בסוף את הדיונים בוועדות.
<רחל לניאדו: אבל אין עם זה בעיה כי יש לנו נציג לארגון.
<רחל לניאדו: הנציג מקבל חומר וזימון והוא מגיע.
אלי אלאלוף: בישיבות - מהניסיון של היושבת-ראש - יש בדרך כלל נציגי ציבור?
<מיכל שריר: בדרך כלל יש.
<תמי שלח: לא.
<מיכל שריר: אני עוד לא ישבתי באף ועדה שלא היה לפחות נציג ציבור אחד.
אלי אלאלוף: טוב, אז אם זה כך זה עם ניסיון.
<מיכל שריר: לא בנכים.
<מיכל שריר: אני מדברת על המשפחות עכשיו.
<מיכל שריר: זה לא קרה, אבל כן קרה שלא הופיע נציג זכאים, או מטעם האלמנות או מטעם הורים שכולים.
<מיכל שריר: זה כן קרה.
אלי אלאלוף: אז הגופים הציבוריים, תדאגו שהנציג שלכם יגיע.
<ערן יוסף: חשוב לשמור על המילה "רק".
<ענת מימון: רק.
<ענת מימון: "במקרים אלה ייערך פרוטוקול ובו יצוינו עמדות חברי הוועדה לגבי הפניה והחלטתם.
<ענת מימון: " זה לא מופיע לגבי ועדת החריגים.
<ענת מימון: השליחה בדואר רשום והפרסום.
<ענת מימון: בכוונה.
<רות פרמינגר: גם זה עלה?
<ערן יוסף: זה הסכום.
<מיכל שריר: פה אני מבקשת לתקן.
<מיכל שריר: אני לא חושבת שזה נכון לא לדון בבקשות.
<מיכל שריר: אני חושבת שהוועדה תדון בבקשות, ומימוש ההחלטות יידחה לשנה התקציבית הבאה, ואני אסביר גם למה.
<מיכל שריר: קודם כול, כדי למנוע פקק של בקשות, זאת אומרת אם אנחנו לא נדון בבקשות, אנחנו נגיע לשנה הבאה עם הבקשות שהוגשו שנה הבאה, פלוס בקשות שעיכבנו אותן.
<מיכל שריר: שנית, יש משהו גם באישור הבקשה, גם אם המימוש לוקח זמן.
<מיכל שריר: המבקש יכול להירגע מעצם אישור הבקשה, מעצם העובדה.
<מיכל שריר: מתי זה יכול לקרות?
<מיכל שריר: לקראת סוף השנה, זאת אומרת אנחנו ממילא לא מדברים על דחייה ארוכה, אז למה שלא תהיה לו תשובה?
<מיכל שריר: הוועדה דנה, לא יהיה עיכוב בבקשות, ורק המימוש יידחה לשנה הבאה.
<רחל לניאדו: לא יהיה שינוי בנתונים?
<מיכל שריר: לא יהיה עיכוב בדיון, לא יהיה עיכוב בהחלטות, אבל המימוש יידחה – חודש, חודשיים, במידת הצורך.
אלי אלאלוף: את יודעת בעיני האוצר מה את עושה?
<מיכל שריר: למה?
<מיכל שריר: אני לא פוגעת בהיקף התקציבי.
<מיכל שריר: אם נגמר התקציב לאותה שנה, לא ימומשו יותר החלטות.
אלי אלאלוף: לא, אבל את לוקחת התחייבות על תקציב שנה הבאה – אני בשם האוצר מדבר כרגע.
<רוני מר: אתה עושה עבודה מצוינת עבורנו.
<רות פרמינגר: זה קורה?
<רות פרמינגר: זה קורה שמגיעים לתקרה?
<רוני מר: אפשר אדוני עוד להוסיף?
אלי אלאלוף: זה התפקיד שלך, אני רק גנבתי לך.
אלי אלאלוף: רציתי סוף סוף להרגיש שאני שייך לאוצר.
<רוני מר: אני חושב שאני רק אפגע עכשיו בעמדה אחרי הדברים שלך, ורק להוסיף בהמשך למה שגם עורך דין ערן יוסף אמר לגבי הנושא.
<רוני מר: אנחנו צריכים לזכור שהוועדה, אחד מהשיקולים כמו שאמרנו, השיקול התקציבי, ואנחנו מסתכלים על תקציב במסגרת כללית של שנה.
<רוני מר: ואחת שהוועדה מקבלת – כמו שאמרה כבוד השופטת – בסוף 17' החלטות על תקציב של 18', אנחנו מאבדים פה את הראייה הכללית ואת התיחום.
<רוני מר: ואני חושב שזו טעות, זה יכול לפגוע גם בראייה הכוללת שדיברנו עליה קודם, וגם בנקודה הקודמת שדיברנו.
אלי אלאלוף: אני לא אמרתי את זה כדי להסכים איתך.
אלי אלאלוף: אני התחלתי להגיד כדי למצוא פתרון.
<מיכל שריר: זה לא קורה.
<מיכל שריר: זה קרה בכל השש שנים פעם אחת בנכים.
<מיכל שריר: לא קרה במשפחות אף פעם.
<מיכל שריר: ובנכים קרה פעם אחת.
אלי אלאלוף: אז אני, יש לי הצעה לאוצר, ברשותך.
אלי אלאלוף: אני חושב שהסעיפים האלה חייבים למצוא גמישות כדי לא להשאיר אותם, האנשים הסובלים – שאנחנו כולנו רוצים את טובתם מפני שעברו, עוברים את מה שהם עוברים, אנחנו חייבים למצוא את הגמישות הנדרשת.
אלי אלאלוף: אני מבקש שתמצאו סעיף או פירוש כלשהו שמאפשר בסעיפים האלה לתת את הגמישות להתחייב עד גובה של תקציב שנה הבאה, זאת אומרת כ-20% מתקציב שנה הבאה, 25% מתקציב של השנה לאחר מכן, ובתנאי שיש הודעה מפורשת לזכאי לעזרה הזאת, שידע שהוא אמור להמתין לשנה הבאה.
<אריה מועלם: אני, ברשותך, מבקש מנציג האוצר להוסיף פה איזושהי פסקה שאומרת שבמקרה כזה, אל"ף, זה לא קרה כפי שהשופטת אמרה, והתקציב מנוהל בצורה מצוינת, אבל היה ונתקלנו בשנה מיוחדת, אני מקווה שלא תגיע שנה כזאת, כמו צוק איתן - -
<ריקי מורד: זה יכול לקרות, בדיוק יש מבצע, מלחמה.
<אריה מועלם: - - או איזשהו מבצע או איזושהי מלחמה, להוסיף סעיף שאומר שרשאי מנכ"ל משרד הביטחון – שהוא אמון על תקציב משרד הביטחון – במקרה כזה להוסיף עד 25% מתקציב הוועדה.
<קריאה: לא על חשבון שנים הבאות.
<רוני מר: כמו שהצעת, אדוני, אנחנו נבדוק את זה ונחזור עם משהו מסודר.
אלי אלאלוף: אנחנו נאשר את הנוסחה הנוכחית, אבל תמצאו את הדרך.
אלי אלאלוף: לדעתי, כמו שאתם לא צריכים את הביטוח הלאומי בקצבאות שלו, אתם אומרים – מגיע לכל ילד כך וכך כסף כחיסכון, אין מגבלה.
אלי אלאלוף: אתם מגלגלים ואז אתם משלימים אם זה לא בא מהתקציב הרגיל.
<אריה מועלם: וגם את ההטבות.
אלי אלאלוף: פה בדברים האלה, בסוג זה של התחשבנויות, הרגישות היא גדולה ואתם חייבים להתחשב.
<רוני מר: כמו שאמרתי, אדוני, אנחנו נבדוק את הדבר ונחזור כמובן עם תשובה.
אלי אלאלוף: אבל אנחנו נאשר את התקנות כפי שהן.
<רוני מר: הטיעונים שאמרנו קודם הם קריטיים.
<רוני מר: צריך לזכור, אדוני, כמו שנאמר כאן על-ידי גורמי המקצוע.
<רוני מר: בסוף אנחנו מדברים, העיכוב בהודעה למבקשים הוא מזערי, כמו שאמרה כאן כבוד השופטת, כלומר לא מדובר כאן על מצב שבו אנשים עכשיו עומדים תלויים באוויר בלי לדעת לאן הם הולכים במשך תקופה מאוד ארוכה.
<רוני מר: מדובר פה על מספר שבועות, חודשים אולי, ולכן עצם ההעברה הזאת היא לא איזושהי הטבה משמעותית מאוד שמונעת לעשות את הדיון הזה בתחילת השנה.
<מיכל שריר: מי שפונה לוועדת למ"ד, העניין בשבילו אקוטי.
<מיכל שריר: לפעמים אפילו די בתשובה כדי להרגיע, גם אם היא לא ממומשת מיד.
אלי אלאלוף: אז הסעיף הזה, (ג), הוא מיותר.
<רוני מר: לא, הוא לא מיותר בכלל.
<מיכל שריר: הוא לא מיותר.
<מיכל שריר: אנחנו צריכים לשמור על המסגרת התקציבית.
<מיכל שריר: אני לא מבקשת רשות לחרוג באותה שנה מהמסגרת התקציבית, רק לדון בבקשות, אבל מימושן יהיה במסגרת השנה הבאה.
<רוני מר: לדון ולהודיע גם למבקש כבר?
<מיכל שריר: התשובה מאוד חשובה למבקש.
<רוני מר: אז את אומרת, לדון ולהודיע.
<מיכל שריר: להודיע, אבל להודיע לו שהמימוש יהיה רק בשנה התקציבית הבאה.
<יעקב גוטליב: כלומר, את נותנת לו קדימות לשנה הבאה.
אלי אלאלוף: אבל אם אתה רוצה נוסח מתוקן או משהו, בהודעה לוועדה.
<רוני מר: אנחנו נבדוק.
<רוני מר: התחייבויות כאלה על תקציב שנה הבאה הן בעייתיות.
<מיכל שריר: אז תגביל את זה ב-20% מהתקציב.
<אריה מועלם: בדיוק.
<אריה מועלם: לתת סמכות למנכ"ל משרד הביטחון להגדיל את הסכום עד 25%.
אלי אלאלוף: ברשותכם, פה אנחנו נכנסים לברוך בפרוטוקול.
אלי אלאלוף: אחד אחד.
אלי אלאלוף: ערן, בבקשה.
<ערן יוסף: אני חושב שההצעה שמעלה השופטת שריר ומה שאתה הצעת הוא מאוד נכון והגיוני.
<ערן יוסף: הבעיה היא שאנחנו לא נוכל לקדם את התקנות האלה בלי אישור שר האוצר, הנציג כאן לא מוסמך לאשר את מה שאנחנו מבקשים.
<ערן יוסף: לכן מה שאני מציע, כרגע את הסעיף הזה לאשר כלשונו.
<ערן יוסף: אנחנו נפעל מול האוצר.
<ערן יוסף: אם יהיה אישור לתיקון, נבוא ונתקן רק את הסעיף הזה אבל לא לעכב את אישור התקנות בגלל זה.
<ענת מימון: אז כרגע זה אומר שלא דנים גם בבקשה שהוגשה ברגע שעוברים את ה-3.2 מיליון.
<ענת מימון: זה הנוסח.
<רוני מר: נוסח התקנות כפי שהוא, מאושר נכון לעכשיו ואנחנו הבטחנו לאדוני.
אלי אלאלוף: קיבלתי, אבל אתה תטפל.
<אריה מועלם: היות וזה לא קרה, אנחנו מקווים שלא יקרה.
אלי אלאלוף: לא, אני גם מבטיח שתקבלו תשובה חיובית מצד האוצר.
<רות פרמינגר: אבל אדוני, אולי יש אפשרות אחרת, ובכלל לבטל את הסעיף.
אלי אלאלוף: סיימנו בנקודה הזאת.
אלי אלאלוף: רותי, אני רוצה להתקדם.
<רות פרמינגר: אוקיי.
<ענת מימון: תקנה 12 נשארת כלשונה.
<ענת מימון: תקנה 13 – סייג לתחולה של הכללים הקודמים.
<ענת מימון: אמרנו שזה מיותר, אז אנחנו מורידים את תקנה 13.
<ענת מימון: וגם פה התחילה היא ביום הפרסום באופן מידי.
<ערן יוסף: אני רק רוצה לחזור להערה שהערתי קודם, אני חוזר בי.
<ערן יוסף: מה שאני חושב שכדאי לעשות, אותו סכום של 56,000 שקלים, יש לו מקור בחוק והוא מתעדכן לפי החוק.
<ערן יוסף: פשוט להפנות לסעיף בחוק, לסעיף 15ט, בלי לציין את הסכום.
<ענת מימון: כלומר, העדכון ממילא לפי החוק ולכן אנחנו בתקנות הקודמות של ועדת החריגים בתקנה 5 משאירים את ה-56,000 שקלים.
<ערן יוסף: אני אומר, במקום הסכום.
<ענת מימון: הבנתי.
<ענת מימון: אתה רוצה בכלל לא לציין את הסכום.
<מיכל שריר: לא להכניס סכום.
<מיכל שריר: הפניה לסעיף.
<ערן יוסף: סכום לפי סעיף 15ט(ב).
<ענת מימון: בסכום שלא יעלה על הנקוב בסעיף 15ט(ב).
אלי אלאלוף: אנחנו החלטנו לחסוך מאמץ פיזי ולהצביע פעם אחת.
<אריה מועלם: מילה לפני כן, ברשותך.
<אריה מועלם: בתקנות האלה עסקו אנשי האגף בצורה מאומצת לאורך חודשים רבים.
<אריה מועלם: היועצת המשפטית של האגף לאורך כל הדיון לא השמיעה קול, היא יושבת ככה בשקט.
<אריה מועלם: אני רוצה להגיד תודה לעורכת דין סיגל רקנטי שעסקה בנושא הזה וכמובן למי שיושב לצידה, לעורך דין ערן יוסף, שעסקו ביומיום וככה עמדו לצד האגף ולצד המשפחות בהבאת הנושא לידי סיום.
<אריה מועלם: וכמובן, לנציגי המשפחות שנמצאים פה, ליושבת-ראש ארגון האלמנות, למנכ"לית ארגון יד לבנים ולמר גוטליב.
<אריה מועלם: ומי שמלווה אותנו לאורך הרבה מאוד זמן, השופטת שריר, שהיא כבר הפכה להיות חלק מהדי.
<אריה מועלם: אן.
<אריה מועלם: אי של אגף משפחות והנצחה.
<מיכל שריר: לא להרבה זמן.
<אריה מועלם: והסגנית שלי, ריקי מורד, שמייצגת אותי בכל הוועדות נאמנה.
<אריה מועלם: אני מודה להם על העבודה המצוינת שהם עשו.
אלי אלאלוף: אז כבר עכשיו גנבת את העבודה של היושב-ראש, אני לא צריך לחזור.
אלי אלאלוף: למרות שאני מבחוץ אני באמת מברך על הדיון, על האווירה שלו, על החלק הענייני והמאוד מרגש.
<יעקב גוטליב: אבל אדוני תורם לאווירה הטובה.
אלי אלאלוף: משתדל.
<ענת כהן שמואל: אבל אולי לפני התודות נצביע.
אלי אלאלוף: אנחנו גמרנו גם להודות, אז נצביע ואחר כך נסגור את הישיבה.
אלי אלאלוף: תקבלו הצבעה פה אחד.
אלי אלאלוף: מי בעד התקנות האלה?
אלי אלאלוף: ושוב, אני מודה לכם, ובמיוחד למשפחות השכולות.
אלי אלאלוף: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה בנושא תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (מסירת מידע ועיבודו לצורך עמידה בייעד הייצוג), התשע"ז-2017.
אלי אלאלוף: תרשו לי כמה מילים היות ואנחנו בפתיחת מושב החורף.
אלי אלאלוף: אמרו לנו שיהיה מושב חם, אני מקווה שיהיה חם רק בלבבות ובבתים של האנשים הזקוקים לחום מתמיד.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שבמושב הזה נוכל לקדם בוועדה שלנו הרבה מאוד תקנות, כי הרבה חוקים עברו, כולל בתקופה קודמת, בקדנציות הקודמות, עבודה שנעשתה על ידי החברים והלשכה המשפטית בעיקר, והם לא מופעלים בגלל שהתקנות לא הגיעו מכול המשרדים.
אלי אלאלוף: אז בינתיים אני פונה בדרכי נועם למשרדים ומבקש שתתאמצו ותביאו את זה אבל אחרי תקופת מה אנחנו נשתמש בשוט כדי שנוכל לקבל את החומר.
אלי אלאלוף: תקנות, בדרך כלל, הן באחריות המשרד הרלוונטי בסיוע של משרד המשפטים אבל לא בשליטה של משרד המשפטים.
אלי אלאלוף: לכן אני פונה אליכם, אל כל נציגי המשרדים פה, תיקחו בחשבון את הבקשה שלנו ותעשו הכול כדי שנקבל כמה שיותר תקנות לאישור על מנת להביא להפעלת החוקים הקשורים לכך.
אלי אלאלוף: אני שמח שמחר אנחנו דנים בשכר מינימום.
אלי אלאלוף: זה מהפך, המשך המהפך בשכר של האנשים – שכר יחסית נמוך, שלא יהיו אשליות, למרות שזה הולך בכיוון של ה-OECD, זה משפר וזה עושה טוב, כל תוספת היא טובה.
אלי אלאלוף: אם כבר, אני אצטט מאתמול את העיתונאי בן כספית שאמר: אז מה, כל התחזיות שתוספת בשכר מינימום לא פוגעת בכלכלה – אז עובדה שלא, ההפך, יש פחות אבטלה, יותר אנשים נכנסו לשוק העבודה, זה משפר את מצבן של אוכלוסיות מתחת לקו העוני, זה מוציא אותן מתחת לקו העוני, זה רק עושה טוב.
אלי אלאלוף: המדינה מסוגלת, בזכות מצבה הכלכלי, לשפר את שכר המינימום ולקדם עוד הרבה מאוד מהלכים, כמו קצבאות, ובמיוחד דבר שבדוח העוני שלנו המלצנו לחזק אותו, מס הכנסה שלילי, מה שנקרא לפי החוק "מענק עבודה".
אלי אלאלוף: אני שמח שכל הדברים האלה נעשים.
אלי אלאלוף: החלום שלי והתקווה שלי הם שנוכל להביא בהקדם האפשרי, בחודש הקרוב אפילו, את חוק הנכים, עדכון קצבת הנכים, כי זה רק צודק לקדם את זה.
אלי אלאלוף: אני מקווה שכל מי שמנהל משא ומתן אתם יגיע לסיכום.
אלי אלאלוף: אנחנו מוכנים עם הצעות חוק שונות.
אלי אלאלוף: יש לנו כמעט שלוש נוסחאות מוכנות.
אלי אלאלוף: ברגע שיגידו לנו לדון בזה, נעשה לילות כימים כדי להגיע לחוק הזה ולהגדלת הקצבאות של הנכים.
אלי אלאלוף: אנחנו גם נשלים, אני מקווה, במושב הזה, את הצעת החוק שמאגדת את כל הנהלים וההסכמות שיש בקרב נכי צה"ל, נכי מערכות הביטחון.
אלי אלאלוף: אנחנו נשקיע גם בזה את כל הזמן הדרוש כדי להגיע לכך.
אלי אלאלוף: אנחנו גם נקיים דיונים כרגיל, לצערנו, כי יש גם במקביל מצבים מסוימים שמחייבים דיון ציבורי.
אלי אלאלוף: אנחנו נקדם את זה כמה שאפשר והוועדה תהיה לרשות כל חברי הכנסת שנמצאים פה, כפי שאתם רואים, שנוכל לקדם אתם נושאים בעלי חשיבות ציבורית על מנת לתקן מצבים שלא תמיד הם נעימים.
אלי אלאלוף: אז אני רוצה להודות לכולכם ולכל מי שיבוא בעתיד.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות במיוחד, למרות שלפעמים אני אהיה לא נעים כלפיהם, לכל משרדי הממשלה, על שיתוף הפעולה שמאפשר לנו לקדם כל כך הרבה דברים ביחד.
אלי אלאלוף: אנחנו נעבור היום לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות בעבודה.
אלי אלאלוף: התקנות יאפשרו לקבל את האינפורמציה ולהעביר אינפורמציה מהביטוח הלאומי – שאחראי על פיקוח יישום החוק הזה, שיהיו מינימום 5% אנשים עם מוגבלויות במערכות הציבוריות – על מנת שהוא יוכל למלא את תפקידו.
אלי אלאלוף: לכן התקנות יצאו ממשרד העבודה ובמידה ויהיו תיקונים וסעיפים חדשים יהיה צריך לקבל את הסכמת שר העבודה.
אלי אלאלוף: כל הגופים שנמצאים פה, רכבת ישראל וגופים אחרים, שרוצים להעלות דברים, נשמע אותם, אבל תבינו שיש פרוצדורה שמחייבת לעבור דרך שר העבודה בעניין הזה.
אלי אלאלוף: את רוצה להוסיף משהו?
<נעה בן שבת: אולי משרד הרווחה יוכל להציג את התקנות?
אלי אלאלוף: נציגי משרד הרווחה, בבקשה.
<דיקלה חורש: כמו שיושב-ראש הוועדה אמר, במסגרת תיקון מס' 5 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות נקבע שאצל מעסיקים ציבוריים גדולים צריך להיות ייצוג הולם של אנשים עם מוגבלות שלא יפחת משיעור של 5% מכלל עובדי אותו מעסיק ציבורי גדול.
<דיקלה חורש: מה שהוטל על השר שלנו לקבוע זה את אופן העברת המידע, עיבודו ואבטחתו, כשמי שאחראי על עיבוד המידע לצורך בדיקת הייצוג הוא המוסד לביטוח לאומי.
<דיקלה חורש: כדי להסביר בקצרה את הפרוצדורה, כל הגופים שמנויים בתוספת הרביעית לחוק – שזה גופים שיש להם מידע אודות אנשים עם מוגבלות, כמו השב"ס, ביטוח לאומי, גופי שיקום, משרד הבריאות – צריכים להעביר נתונים על אנשים עם מוגבלות למוסד לביטוח לאומי.
<דיקלה חורש: במקביל, גופים ציבוריים שמנויים בחוק צריכים להעביר קבצים אודות העובדים שמועסקים אצלם, ומי שצריך לעשות את ההצלבה בין אנשים שמועסקים לבין קבצי הנתונים של אנשים עם מוגבלות הוא המוסד לביטוח לאומי שמתכלל את כל האופרציה הזאת.
<דיקלה חורש: התקנות מסדירות את כל הפרוצדורה של איך מעבירים את המידע, עושות את האבחנה בין מעסיק ציבורי גדול למעסיק ציבורי גדול מסוים, שמעסיק ציבורי גדול מסוים זה מעסיק שיש לו אפשרות לעשות כל מיני הטלות של עובדים שלא יבואו במניין העובדים לצורך בדיקת הייצוג.
<דיקלה חורש: מדובר בתקנים, בתפקידים, שמפאת אופי התפקיד שלהם אי אפשר להעסיק בתקנים האלה אנשים עם מוגבלות ולכן מחריגים את התקנים האלה מבדיקת יעד הייצוג.
<דיקלה חורש: לכן גם התקנות מתייחסות לשני סוגי המעסיקים.
<דיקלה חורש: כל התקנות כמובן נעשו בהסכמת שרת המשפטים ובהתייעצות עם הארגונים הרלוונטיים שקבועים בחוק.
<דיקלה חורש: נעבור להקראה?
אלי אלאלוף: נראה לי שזה ברור ומוסבר היטב.
אלי אלאלוף: מישהו רוצה לשאול שאלה?
<סמדר אונה: נפצעתי כשהייתי יועצת המחשוב של המוסד לביטוח לאומי, הייתי מאוד בכירה בעולם המחשוב במשרדי הממשלה.
<סמדר אונה: רציתי להגיד לגבי הנושא שהגברת אמרה פה מבחינת הביטוח הלאומי והקשר.
<סמדר אונה: בתור מי שהיתה יועצת המחשוב של הביטוח הלאומי ועסקתי המון ברוב הנהלים שקיימים ביחידת המחשוב בביטוח הלאומי, מבחינה טכנית הביטוח הלאומי, אני יכולה להגיד לכם, כבר 19 שנה מאורגן לקלוט את הכול – כי נפצעתי לפני 19 שנה, מאז הפסקתי להיות יועצת מחשוב שלהם.
<סמדר אונה: היום, כאישה נכה, אני לא רואה את היישום בשטח עבור נכים ומוגבלים של כל החוקים והנהלים בשביל לשלב נכים בתוך המסגרות האלה.
<סמדר אונה: זאת אומרת שהבעיה פה היא לא הטכנית בנושא של המידע, אלא הבעיה היא ביישום של הסניפים של ביטוח לאומי של כל הדברים האלה.
<סמדר אונה: המידע קיים, אני אומרת את זה בריש גלי בתור מי שעסקה בנושא הזה כעובדת חיצונית, מיקור חוץ בתוך הביטוח הלאומי.
<סמדר אונה: אם יש פה נציגה של הביטוח הלאומי, אני הייתי היועצת האישית של אברהם גרוס בזמנו, עם כל יחידת המחשוב וכו'.
אלי אלאלוף: את חושבת שהתקנות האלה לא יעזרו?
<סמדר אונה: הן לא ישנו כי כל המידע מבחינה טכנית קיים בביטוח הלאומי, מערכות המחשב שלהם מחוברות לכל גורם שקיים במדינה.
<סמדר אונה: מאגר המידע הגדול ביותר שמצוי בישראל הוא ביטוח לאומי.
<סמדר אונה: אגב, שם מתחזק אותו בחור נכה.
<נעה בן שבת: אדוני, אולי נסביר רגע את המעטפת שלא דיברנו עליה כי אנחנו רוצים לעסוק בתקנות האלה שנוגעות לעניין הטכני.
<נעה בן שבת: החידוש של הצעת החוק היה לקבוע, מעבר לחובת הייצוג הכללית שקיימת על מעסיק של יותר מ-25 עובדים, להגיד: למעסיקים ציבוריים של יותר מ-100 עובדים יש חובה להגיע לכך ש-5% מעובדיהם יהיו עובדים עם מוגבלות משמעותית.
<נעה בן שבת: זאת אומרת, גם קבעו את הרף של המוגבלות שיבוא בחשבון וגם קבעו יעד אחוזי לדבר הזה.
<נעה בן שבת: לצורך הבדיקה הזאת אנחנו מדברים על שילוב כוחות.
<נעה בן שבת: הבדיקה שיעשה המוסד לביטוח הלאומי - - -
<סמדר אונה: היא לא בדיקה אצלם, בפועל יש את כל המידע.
<נעה בן שבת: יש מידע, יש פה שילוב גם של המידע.
<נעה בן שבת: זה נכון שלמוסד לביטוח הלאומי יש את המידע על מקבלי קצבאות הנכות ועל אחוזי הנכות שנקבעו להם, אבל יש עוד גורמים, כמו שהוזכר – משרד הביטחון, משרד הבריאות לגבי שיקום נכי נפש - - -
<סמדר אונה: אז בביטוח לאומי יש את הכול, הם מחוברים שנים כבר.
<נעה בן שבת: אוקיי, אם יש את הכול – מה טוב.
<סמדר אונה: אבל בתור נכה אני יכולה להגיד את המקרה הפרטי שלי – ואני יודעת על רבים כאלה – אני נלחמת כבר כמה שנים עם הוועדות של ביטוח לאומי על כך שיחזירו אותי לשוק העבודה למשל.
<סמדר אונה: יסלחו לי נציגי הביטוח הלאומי פה, אבל לפני שנה וחצי קיבלתי מכתב מהביטוח הלאומי: הרופא הראשי של הביטוח הלאומי קבע שאי אפשר לשקם אותך.
<סמדר אונה: אני לא מכירה אדם בעולם הזה שאי אפשר לשקם אותו לתחום העבודה, במיוחד שהנכות הפיזית שלי לא כוללת שום מגבלה שהראש יעבוד, ובאותן שנים – אני מהגליל – עבדתי כמתנדבת במכללת תל חי.
<סמדר אונה: אז אם אני עובדת כמתנדבת אני יכולה כנראה גם לעבוד לפרנסתי.
<סמדר אונה: תשובות מהסוג הזה שהוועדות של הביטוח לאומי נותנות – שם הבעיה, לא שילובי המידע של הדברים.
<סמדר אונה: דברי, בגלל שעסקתי בכך כמה שנים בתוך ביטוח לאומי, הם באחריות מלאה.
<נעה בן שבת: יכול להיות שבאמת יש שם בעיה כפי שאת מציגה וגם בעיה כזאת צריכה להיפתר, אבל אני חושבת שלפחות מטרת התקנות היא לאפשר את העברת המידע בשביל לבדוק את יעד הייצוג, בשביל לאפשר למעסיקים לדעת מי עומד ביעד הייצוג ומי שלא עומד ביעד הייצוג חייב להכין תוכניות ולהראות איך הוא מקדם שילוב של אנשים עם מוגבלות.
<נעה בן שבת: אחת הדרכים היא לפנות לאותם גורמים שעוסקים בשיקום של אנשים והפניה לתעסוקה, וזה תהליך שכולו אמור להיות מותנע – זה אמור היה להתבצע ממילא, אבל זה אמור להיות מותנע על ידי החוק הזה ועל ידי מתן האפשרות להעביר את המידע.
<סמדר אונה: את צודקת מבחינת החוק אבל אני אומרת שאני זיהיתי כבודד – ואני מכירה נכים סביבי היום מעצם המצב – שיש פה מרכזיות שדווקא היא באחריות משרד הרווחה ועל הפקידים בסניפים של ביטוח לאומי לעודד, לעזור, לא לתת תשובות בסגנון התשובה שנתתי.
<סמדר אונה: להפך, כשנכים פונים לוועדות האלה: תעזרו לנו בהשמה, תעזרו לנו אם צריך בהכשרה וכו', הם מקבלים סוגי תשובות כאלה.
<סמדר אונה: זאת אומרת, יש משהו בשטח - - -
אלי אלאלוף: טוב, אני אנצל את ההזדמנות הזאת ואני קורא באמת לביטוח לאומי להתייחס מאוד מאוד ברצינות להערות של החברה שלנו.
אלי אלאלוף: אני חושב שיש בזה משהו.
אלי אלאלוף: זו, לצערנו, מנגינה שחוזרת כל הזמן.
אלי אלאלוף: גם להגיד לפעמים "לא" יש צורה וצריך לתת הסברים ולא תשובה יבשה מדי.
אלי אלאלוף: אז תיקחו את זה בחשבון, אני מבקש שתנסו ואנחנו במקביל נמשיך להתייחס באופן פרטני למקרה הספציפי.
<פבריס שומברג: יש יוצאי מן הכלל במוגבלויות וזו ההפרעה השכלית, האלצהיימר של הזקנה והסובלים מבעיות בפסיכיאטריה.
<פבריס שומברג: אותם מזניחים ואין להם שוויון.
<פבריס שומברג: למשל, במחלקות סגורות לוקחים להם את הטלפונים.
<פבריס שומברג: אלצהיימר זקנה – קושרים אותם.
<פבריס שומברג: הפרעות שכליות – אין להם זכויות בכלל.
<פבריס שומברג: בדרך כלל כשאני מדבר בדיונים אני מדבר הרבה, הפעם אני רוצה מאוד בקצרה: איפה זכויות השוויון של הפרעה שכלית - - -
אלי אלאלוף: אתה חושב שזה נושא הדיון היום?
אלי אלאלוף: אתה יכול לנאום על כל נושא, ואני מוריד בפניך את הכובע, היכולת שלך לזהות את הבעיות, אבל כרגע זה לא נושא הדיון.
<פבריס שומברג: נושא הדיון היום הוא זכויות של אנשים עם מוגבלויות?
אלי אלאלוף: הנושא לדיון הוא תקנות מסוימות אז בוא נתייחס לכך.
<פבריס שומברג: צר לי.
אלי אלאלוף: זו עובדה, אני לא רוצה שיהיה לך צער כלשהו, אבל במקרה הזה בוא נעמוד על העיקרון של בסיס הדיון, זה הדיון, התקנות האלה.
אלי אלאלוף: עוד מישהו מהמשרדים?
אלי אלאלוף: משרד המשפטים רוצה, בבקשה.
<צילי נאה: מהזווית שלנו אני רק אציין שבגלל שהתהליך שמוסדר בתקנות כרוך בהעברה של מסות של מידע אישי מאוד רגיש, לתכלית חשובה כמובן, אז התקנות כוללות כל מיני מגבלות ואיזונים שנועדו באמת לצמצם ולמזער את הסיכון לפגיעה בפרטיות שלא לצורך בתהליך הזה, וזה בגלל התפיסה שלנו שהתקנות האלה הן המסדירות את התהליך.
<צילי נאה: זאת אומרת, אלה התקנות שחלות על תהליך העברת המידע, זה ההסדר הספציפי, ולא תקנות הגנת הפרטיות שעוסקות בהעברת מידע בין גופים ציבוריים מכוח פרק ד' לחוק הגנת הפרטיות, שהוא הסדר כללי.
<צילי נאה: כאן מדובר בהסדר ספציפי, לתפיסתנו זה ההסדר שחל, והוא כולל את כל האיזונים שנדרשים.
<גל רוקניאן: בוקר טוב.
<גל רוקניאן: יש לי שתי שאלות הבהרה בשביל לקבל תמונה יותר מלאה.
<גל רוקניאן: כשאומרים "מוגבלות משמעותית", האם יש פירוט מהי מוגבלות משמעותית לייצוג בתחום העבודה?
<גל רוקניאן: צריך לקחת בחשבון שלמשל חירשות לא מוכרת בביטוח לאומי.
<גל רוקניאן: יש הרבה אנשים חירשים שלא מוכרים בביטוח הלאומי, לא מקבלים קצבה.