GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: אבל הערבית שלי לא מובנת אצלך.
אלי אלאלוף: אבל בואי נחזור לעניין, להגיד לך שאני שמח שהמצב הוא כזה?
אלי אלאלוף: לא, לא שמח.
אלי אלאלוף: אני אומר, זה שאנחנו יכולים לדבר את שתי השפות – הלוואי שנגיע למצב שמדברים שתי שפות, הלוואי.
<וורוד אבו יונס: אז שניקח את השפה הערבית גשר לשלום.
אלי אלאלוף: אמן, אני מסכים, הלוואי.
<וורוד אבו יונס: לא שפת האויב, שזה יהיה גשר לשלום, לפתח את הגשרים.
אלי אלאלוף: כם, זה דיון מאוד כבד מה שאת מעלה.
אלי אלאלוף: המדינה פישלה, טעתה, הגיעה היום למצב ש-80% לא מבינים את ה-20% האחרים.
אלי אלאלוף: אם רוצים להיות מדינה אחת כדאי שנבין טוב אחד את השני.
אלי אלאלוף: ברור שהשפה הערבית הוזנחה ומוזנחת היום, ולא רק עבור האוכלוסייה הערבית, גם עבור האוכלוסייה היהודית.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה וחוזר על זה.
אלי אלאלוף: את רוצה שאני אבין אותך?
<וורוד אבו יונס: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) אני לא יכולה לקרוא ליום הזה בשם "יום השפה הערבית".
אלי אלאלוף: אני חושב שזה חשוב שנעשה את זה.
אלי אלאלוף: יש הרבה סימבוליקה, יש הרבה מאוד אנשים שבכלל אומרים ההפך: מה פתאום אתה עושה יום השפה הערבית?
אלי אלאלוף: מה פתאום, מדינת היהודים.
אלי אלאלוף: אנשים לא מבינים את זה, לא מבינים את הגדולה של מדינה שיכולה להיות עם שתי אוכלוסיות.
<וורוד אבו יונס: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) הגיע הזמן שגם אתה תדבר את השפה הערבית.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, גברת, אני רוצה לכבד אותך – בדרך כלל כשהיושב-ראש מדבר לא מפריעים לא.
<אגבאריה מאהר: אני רוצה לדבר בשם המועצות המקומיות.
<אגבאריה מאהר: אנחנו נתקלים, בטח בנושא של התשלומים, תשלומי ארנונה, בבקשות שמעלים התושבים, באים למועצות, פתאום מבקשים טפסים – למשל האישה לא עובדת וכל מיני טפסים שמבקשים מהתושבים – ופתאום בן אדם צריך לנסוע לחדרה או לנצרת, ועוד לפעמים הוא עם מוגבלות וכו' ואין לו את הניירת.
<אגבאריה מאהר: אנחנו ביקשנו כמה בקשות מהביטוח הלאומי לפני שנתיים, עד היום לא קיבלנו תשובה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לכם בעירייה את המכונה שאתה יכול להוציא את הטפסים?
<אגבאריה מאהר: לא, אפילו באום אל-פחם אין.
<נחמה שפירא: באום אל-פחם אין?
<אגבאריה מאהר: בעירייה אני מתכוון, בעיריות, במועצות מקומיות, שהבן אדם ילך למחלקת הגבייה, ישים את תעודת זהות שלו ויקבל את כל הפרטים שלו.
<אגבאריה מאהר: למה?
<אגבאריה מאהר: הם שולחים עוד הפעם לחדרה או לנצרת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה צריך להיות במחלקת גביה.
<נחמה שפירא: כן, יש לנו את זה בהמון יישובים.
<אגבאריה מאהר: אז אני מבקש מהוועדה הזאת לצאת גם בתשובה טובה, בתוצאות גם, לא רק על המועצה שלנו אני מתכוון, לכל המועצות, ערביות ויהודיות.
<נחמה שפירא: עיקר העמדות נמצאות ברשויות המקומיות.
<אגבאריה מאהר: אין לנו.
<נחמה שפירא: אצלכם אין.
<נחמה שפירא: אני אומרת לך שמבחינת הפיזור שלנו, מרבית העמדות ברשויות המקומיות נמצאות דווקא ביישובים ערביים, זה הרוב, אבל בסדר, רשמתי לעצמי אום אל-פחם.
<אגבאריה מאהר: לא, זה לא אום אל-פחם – מעלה עירון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי תבדקי בדיקה יסודית איפה יש ואיפה אין?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לכם החלטה עקרונית שצריך להביא את זה איפה שאין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בסך הכול המכונה הזו.
<נחמה שפירא: אין בעיה.
<אגבאריה מאהר: גם בקשר לאנשים עם מוגבלות, הנושא של ההנגשה, אני שייך לעמותות, כמו עמותת "מסירה", שהיא קרן שמטפלת באנשים עם מוגבלות, אנחנו לא רוצים סיסמאות ורק משפטים כמו: אנחנו נותנים תקציבים.
<אגבאריה מאהר: אנחנו רוצים השגחה של כסף שמגיע למועצות, מה עושות המועצות עם הכסף הזה והאם בסוף נהנים ממנו והכול מופנה למתקנים של ההנגשה.
<נחמה שפירא: אני אבדוק את זה, אני לא בתחום הזה אבל אני אבדוק.
אלי אלאלוף: זה גם לא בדיוק הנושא שלנו.
<פרופ' רוני קאופמן: אני עוסק קצת עם הסטודנטים שלי בנושא של בדיקה ומחקר איך הופכים שירותים לנגישים לאוכלוסיות הסובלות מאפליה על רקע גזעני, על רקע אתני, ויש הרבה אוכלוסיות כאלה בארץ.
<פרופ' רוני קאופמן: כל המחקרים בעולם מראים ששירותים שהם לא הטרוגניים מבחינת הצוות שלהם ונותנים שירות לכל מיני אוכלוסיות מגוונות, עושים כל מיני חסימות ופרקטיקות פוגעניות או לא נותנים את השירות.
<פרופ' רוני קאופמן: הדבר הכי מעניין הוא שהרבה פעמים הם לא מודעים לזה בכלל.
<פרופ' רוני קאופמן: זאת אומרת, הרבה פעמים עובדים בשירותים, עובדים סוציאליים למשל, רוצים לתת שירות הכי טוב, שוויוני, אבל הם לא מודעים שכולנו חיים בחברה שיש בה מרכיבים גזעניים ואפליות קשות מאוד, וזה נכנס גם אלינו, ואנחנו בכלל עושים כל מיני פרקטיקות וכל מיני עניינים, כולל גם מוסדות, ולא מודעים.
<פרופ' רוני קאופמן: אחד הדברים החשובים ביותר – ואין את זה, לא עושים את זה ואני מציע לביטוח הלאומי – הוא להכשיר את העובדים שיהיו מודעים לעניינים האלה, שיהיה להם ידע, שתהיה להם מודעות לעניין הזה של אפליה של נגישות, שיהיו להם מודעות ויידע איך עוזרים לאנשים מאוכלוסיות מוחלשות.
<פרופ' רוני קאופמן: יש תופעה מאוד קשה, שלמשל אנשים מאוכלוסיות כמו האוכלוסייה הפלסטינית הישראלית פה, שהם גם נכים, סובלים מאפליה כפולה, הם סובלים גם כנכים וגם כערבים.
<פרופ' רוני קאופמן: כל מיני דברים שצריך לשים לב.
<פרופ' רוני קאופמן: דבר נוסף, אני רוצה לברך על היום הזה, באמת היום בכנסת מאפשר לכל מיני גורמים אחרים להתייחס לנושא של אפליה ופגיעה באוכלוסיות מוחלשות ובמיוחד האוכלוסייה הערבית, כך אצלנו באוניברסיטה, בזכות היום הזה קיימנו הרבה אירועים בנושא, איך הופכים את האוניברסיטה יותר נגישה ויותר מקבלת.
<פרופ' רוני קאופמן: אני חושב שהדיון הזה מאוד חשוב כי כל המחקרים בעולם מראים שיש בעיות כאלה בארוגני רווחה והדיון הזה הוא היסטורי במובן הזה שהוא מעלה את הצורך לחשוב עליו ולדון עליו בארגון מרכזי כמו הביטוח הלאומי, אבל לדעתי זה קיים בארגונים אחרים.
<פרופ' רוני קאופמן: אני רק אתן דוגמה מאוד קטנה לגבי שירותי רווחה בלשכת רווחה שמצאנו במחקר.
<פרופ' רוני קאופמן: למשל, בלשכת רווחה מסוימת בדרום קיבלו כסף מעמותה שאמרה: אני נותנת תלושי מזון לכבוד החגים רק ליהודים.
<פרופ' רוני קאופמן: הלשכה הזאת משרתת גם ערבים וגם יהודים.
<פרופ' רוני קאופמן: מנהלת הלשכה לקחה את התלושים האלה והיא אומרת: אין כסף בלשכה.
<פרופ' רוני קאופמן: אין כסף והנה הזדמנות לתת למישהו.
<פרופ' רוני קאופמן: היתה פה אפליה מאוד מאוד ברורה ופגיעה קשה לדעתי באוכלוסייה שהיא נותנת לה שירות.
<פרופ' רוני קאופמן: היו עובדים שהתקוממו וזה לא עזר.
<פרופ' רוני קאופמן: לא עזר.
<פרופ' רוני קאופמן: למה זה קורה?
<פרופ' רוני קאופמן: כי חלק גדול מהאפליות האלו – קוראים לכך "אפליה סמויה", שאנחנו כאילו לא מצהירים – נובע מכך שאין תקנות.
<פרופ' רוני קאופמן: למשל, אם היה בתקנון העובדים הסוציאליים: התע"ס סבור שאסור לקחת כסף משום גוף וולונטרי שמיועד לאוכלוסייה ספציפית בלבד אלא לוקחים כסף רק לכל הלקוחות, אז לא היה קורה דבר כזה.
<פרופ' רוני קאופמן: אני אומר, יש בטח גם בביטוח הלאומי ובמקומות אחרים כל מיני נהלים ונוהגים – כמו אומרים "פרצה קוראת לגנב" – שכדאי לשים לב ולבדוק אותם.
<פרופ' רוני קאופמן: דבר אחרון שאני חושב, יש גם מחקרים שמראים שאפילו באוניברסיטאות יש הרבה מאוד נוהגים פוגעניים כלפי דוברי שפה ערבית ואין להם כתובת.
<פרופ' רוני קאופמן: אם מטרידים אישה או פוגעים בה יש לה נציבת תלונות הטרדה מינית, אני מציע שגם בביטוח הלאומי יהיה מוסד כזה שלקוחות שמרגישים שהם מופלים על רקע גזעני, על רקע שפה, על רקע שייכות אתנית – כי הגזענות זה הרי אפליה ממוסדת או אפליה שיטתית – יהיה להם למי לפנות.
<פרופ' רוני קאופמן: אני בטוח שאם מישהו מעובדי הביטוח הלאומי מטריד מישהי מינית, עונה לה בשפה לא יפה, יש כתובת, אז אני מציע שגם בעניין הזה הביטוח הלאומי ידאג.
אלי אלאלוף: לגבי הדיון שאתה מעלה – אם אתה נתחיל לעשות פניות לפי העדות, לפי קבוצות שפה וכו', אני לא חושב שזה נכון כי שירות ממלכתי הוא לכולם, לכל השפות הנדרשות.
<פרופ' רוני קאופמן: מי שסובל מאפליה.
אלי אלאלוף: לא צריכה להיות מערכת תלונות נפרדת.
אלי אלאלוף: אז ניתן למערכת תלונות של החרדים וכו' – חבר'ה, בואו תשאירו את זה ממלכתי באחריות כוללת.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים את הדיון ולהודות לכם, להודות לחברי יוסף ג'בארין, שאיננו פה, ולשאר חברי הכנסת שהגיעו.
אלי אלאלוף: אנחנו נבקש מהביטוח הלאומי לקבל תוך שישה חודשים את מצב קידום השפה הערבית במוסדות שלה, להתייחס במיוחד לנושא הוועדות הרפואיות.
אלי אלאלוף: אנחנו מאוד ממליצים לאמץ את ההמלצה של חבר הכנסת חאג' יחיא בדבר איכות השפה הערבית שבה משתמשים, לנסות לתקן כמה שיותר.
אלי אלאלוף: תבדקו בצורה שיטתית את חלוקת עמדות השירות שאתם מעמידים ביישובים הקטנים כעמדה שחוסכת הרבה מאוד טרחה לתושבים במקומות השונים.
אלי אלאלוף: אני אשמח לקבל מכם הצעה לדיון בשנה הבאה אם תמצאו לנכון, כי לא נחזור לביטוח הלאומי.
אלי אלאלוף: ביטוח לאומי, ואני אומר לכם, הביטוח הלאומי השתפר בזכות ההערות שקיבל פה.
אלי אלאלוף: מנכ"ל ביטוח לאומי התכונן.
אלי אלאלוף: אחד הדוחות הראשונים שאני ביקשתי כוועדה אחראית גם על הביטוח הלאומי היה איך נערכים בביטוח הלאומי לאוכלוסייה הערבית כי היא צריכה לקבל בדיוק את אותו שירות כמו שאר האוכלוסייה.
אלי אלאלוף: אני חושב שנעשה פה מאמץ אדיר ואין מאמץ שיש לו סוף, יש רק המשך.
אלי אלאלוף: לכן, אני מאוד מודה לביטוח הלאומי אבל מזמין אתכם להמשיך ולהתאמץ עוד יותר כדי לתת שירות טוב יותר לכל אחד מהאזרחים, ובמיוחד היום, לאזרחים הערביים של המדינה.
אלי אלאלוף: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדה העבודה, הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: הנושא: תקנות אומנה לילדים (בקשה לרישיון), התשע"ז-2017.
אלי אלאלוף: אם תרשו לי, נבקש שיעדכנו אותנו כי פשוט התנתקו מאתנו.
אלי אלאלוף: היה הנושא של האומנה שלא זוהתה לפני החוק – אלה שהיו רשומים.
אלי אלאלוף: הייתם צריכים למנות גם כן נציבה לתלונות הילדים, וכו'.
אלי אלאלוף: האם מיניתם מנהלת חדשה?
אלי אלאלוף: בבקשה, מזל טוב לך, תציגי את עצמך.
<סימונה שטיינמץ: אני מוניתי להיות נציבת תלונות הילדים בהשמה חוץ ביתית.
אלי אלאלוף: באה מתוך המערכת?
<סימונה שטיינמץ: אני באה מתוך המערכת.
<סימונה שטיינמץ: נדמה לי שאני עושה עבודה בסדר.
<סימונה שטיינמץ: קארין תוכל לבוא ולהגיד את דעתה בעניין.
<סימונה שטיינמץ: אני בפועל שבועיים בתפקיד, אבל כבר מתחילה במרץ להכיר את האנשים, ולקדם תהליכים ככה שילדי הפנימיות והאומנה במידה והם הצטרכו, יהיה להם כתובת לפנות אליה.
אלי אלאלוף: את תתחילי גם לטפל בתלונות הקודמות או רק החדשות, אלה שעל השולחן שלך?
<סימונה שטיינמץ: כרגע אין על השולחן שלי תלונות, אבל אם יגיעו גם בדיעבד הן יטופלו.
אלי אלאלוף: אני רק מציע שיהיה איזון בין הישנות לבין החדשות כך שתוכלי לטפל בשני סוגים של התלונות.
קארין אלהרר: אין כרגע תלונות שאני מכירה.
אלי אלאלוף: לא היו אף פעם?
<נעה בן שבת: למעשה, מה שמוצע זה להקים מנגנון שגם יאפשר, ינגיש לילדים את האפשרות להגיש את התלונות, כי תלונות יכול להיות שהיו במערכת, אבל לא יכלו להגיע.
<נועם פליק: דרך נציב תלונות של המשרד.
אלי אלאלוף: אני מציע שתעבירו לה את הטיפול מהתלונות שהמשרד קיבל.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה מאוד חשוב, זה, לדעתי, הלמידה הכי טובה בשבילך.
<סימונה שטיינמץ: גם מפניות הציבור אני כבר אחרי שיחה איתם.
<סימונה שטיינמץ: במהלך השנים האחרונות הגיעו רק שתי פניות.
קארין אלהרר: זה נשמע לכם סביר?
<סימונה שטיינמץ: בפרשנות שלי, זה לא אומר שאני צודקת, אבל בפרשנות שלי, הדבר הראשון שעשיתי, זה למעשה מועצת החכמים.
<סימונה שטיינמץ: הכרתי באמצעות עמותות, הכירו לי בוגרי פנימיות ויש לי כרגע צוות של מתנדבים שהם בוגרי פנימיות ואומנה שהם כרגע הסכימו.
<סימונה שטיינמץ: אני מקווה שבקרוב יימצא התקציב ושנוכל להשכיר את שירותם, ולא רק לנדב אותם, כי מדובר בילדים צעירים חסרי עורף משפחתי שכרגע מייעצים איך כדאי לעשות, ודווקא הם יתנו תשובה על למה אין תלונות.
אלי אלאלוף: מותר לי מהידע שלי לתרום לך.
אלי אלאלוף: הטיפול הראשון, המרכזי שהיו עליו הרבה מאוד תלונות, זה מוסר התשלומים של המערכת כלפי המשפחות.
<סימונה שטיינמץ: לא נראה לי שהילדים האלה - - -
אלי אלאלוף: אבל יגידו בשם ההורים והתלוננו, כי בסוף הם סובלים.
אלי אלאלוף: הם לא מקבלים את השירות.
אלי אלאלוף: זה עושה מתח במשפחה כלפיהם וכו'.
אלי אלאלוף: אני מציע שתחפשו את הנושא הזה, תבדקו טוב, כי הוא באמת נושא מכביד שלמיטב ידיעתי זה לא השתפר מאז למרות החוק.
קארין אלהרר: אלא אם כן שיניתם את הדרך שהכסף הולך אחרי הילד ולא אחרי המחשב ברשות המקומית.
קארין אלהרר: אז הבטחתם שתטפלו בזה.
<נועם פליק: אני ממשרד הרווחה.
<נועם פליק: אני אעדכן.
<נועם פליק: זה קשור לתקנות של תשלומים לאומן.
<נועם פליק: נוסף התקנות כבר קיים.
<נועם פליק: הסעיף הזה הוא גם קיים לגבי התשלומים.
<נועם פליק: אנחנו עדיין יושבים גם עם החשבות של המשרד, גם עם מנהלת השירותים לשירותים חברתיים ואישיים, כדי לנסות לפתור את הבעיה.
<נועם פליק: קיבלנו גם הערות מהגופים המפעילים וגם מהאגודה לזכויות האזרח לגבי העיכובים בתשלומים.
<נועם פליק: יש לנו ישיבה בנובמבר עם חשב המשרד.
<נועם פליק: קדנציות של אבי ברף, לא את חנן, חשבים זה קדנציה.
קארין אלהרר: מה הכיוון?
<נועם פליק: יש לנו ישיבה בנובמבר עם חשב המשרד, התמנה לנו חשב חדש למשרד.
קארין אלהרר: אתם ממש מתחדשים.
<נועם פליק: אבי החליף את חיה שושני.
קארין אלהרר: אני רק אומרת שהדיון הקודם שהתקיים בעניין הזה, היה לפני שנה כמעט שנה.
קארין אלהרר: הייתה הבטחה, אני כבר לא זוכרת של מי.
קארין אלהרר: זה יוצר המון בעיות גם מול העמותות המפעילות.
<נועם פליק: אנחנו מודעים לזה.
<נועם פליק: זה הסעיף היחיד שנשאר כרגע בבעייתיות לגבי כל הנוסח של התקנות.
<רחל איגר: בדיון הקודם דובר על הילדים שאנחנו העברנו לרשויות המקומיות, שקיבלנו מהביטוח הלאומי והעברנו לרשויות.
<רחל איגר: התחילו לקלוט את הילדים.
<רחל איגר: העברנו בהתחלה את הילדים בגילאי לידה עד 9.
<רחל איגר: הגענו ליותר מ-60% מהילדים שהיו מוכרים שכבר דנו בנושא שלהם ובנו תכניות טיפול.
אלי אלאלוף: שהיו מוכרים גם לביטוח הלאומי?
<רחל איגר: כן.
<רחל איגר: ילדים שמקבלים גמלה מיוחדת לילד בביטוח לאומי, וגם היו לנו ילדים שקיבלו קצבת שאירים ויתומים, שזה היו שתי הרשימות ביחד.
<רחל איגר: העברנו את גילאי לידה עד 9 לרשויות המקומיות כדי שיתחילו לבנות תכניות טיפול ולהכיר במשפחות כאמנות.
<רחל איגר: 60%, 70% מהילדים שכבר היו מוכרים בשירותי הרווחה, כבר היו לגביהם בקיץ.
<רחל איגר: נתון מאוד מעניין היה - אחוז מאוד גבוה של הילדים מקבלי קצבת שאירים ויתומים לא היו בכלל מוכרים בשירותי הרווחה, זו הייתה סיבה טובה לחוקק את החוק.
<רחל איגר: התחלנו לעבוד עם המשפחות.
<רחל איגר: חלק מהמשפחות מאוד שמחות ששירותי הרווחה מגיעים אליהן ומציעים להן תכנית טיפול ועזרה.
קארין אלהרר: הבשורה הגדולה הייתה תקציבית בחוק הזה, זה ילדים שהם באומנה של המשפחה המורחבת, הם לא מקבלים יותר קצבת ילד נטוש, אלא גמלת אומנה.
קארין אלהרר: בדיון הקודם החישובים היו לא תואמים את המציאות ויש ילדים שלא ידעתם עליהם בכלל.
<רחל איגר: נכון.
<רחל איגר: גם בדיון הקודם כבר דיברנו על זה שאנחנו קיבלנו מביטוח לאומי 2,300 ילדים.
קארין אלהרר: נכון, מה קרה איתם?
<רחל איגר: עכשיו התחלנו לעבוד עם הגילאים הצעירים.
<רחל איגר: דבר שני, בכל הרשויות המקומיות פנו לכל המשפחות שהן מוכרות, ואמרו להן, גם אם זה לא ילד בגילאי לידה עד 9, בואו, אנחנו מזמינים אתכם.
קארין אלהרר: אני מדברת לעניין הגמלה.
<נועם פליק: ילדים מגיל אפס עד 9 שיהיו מוכרים כאומנה.
קארין אלהרר: וילדים מ-9 עד 18?
<נועם פליק: זה יהיה בשנת התקציב של 1918-1919.
אלי אלאלוף: יש לכם את המסגרת התקציבית ההולמת לשנת 2018?
אלי אלאלוף: מישהו בדק את זה?
<נועם פליק: הועברה בקשה.
אלי אלאלוף: אני מבקש לקבל תשובה חד-משמעית, כדי שאם יש צורך נתערב גם אנחנו.
אלי אלאלוף: זה שווה בדיקה, מפני שהייתה קבוצה כל כך גדולה של ילדים שלא היו במסגרת.
<רחל איגר: צריך להגיד את האמת, שאם הילדים היו בקרב בני משפחה והם היו בהזנחה, אז שירותי הבריאות והחינוך כבר היו מתריעים על כך שהילד נמצא בסיכון.
<רחל איגר: עדיין טוב שנחקק החוק שנגיע אליו.
אלי אלאלוף: כשאתם עובדים על הגיל הצעיר יחסית, אתם מוצאים דברים קשים?
<רחל איגר: הרוב לא.
<רחל איגר: היו מספר מקרים יוצאי דופן שמאוד שמחנו שהגענו אליו, אבל רוב הטיפול היה נאות.
אלי אלאלוף: יש אפשרות להעביר אותם ממשפחה למשפחה?
<רחל איגר: זה מאוד קשה, אבל כן, איפה שיש הזנחה מאוד קשה.
<רחל איגר: המשפחה מתנגדת, עד היום הילד היה אצלם.
<רחל איגר: אבל חלק מהמשפחות גם עצם הכניסה של שירותי הרווחה הביאה לשינוי ואז היה שיפור.
אלי אלאלוף: יש פרוצדורה שמאפשרת במקרה הגרוע להוציא אוטומטית?
אלי אלאלוף: אחד הדברים הנוספים שרצינו לקדם על נושא של החיסכון של הילדים.
<רחל איגר: בחלק הזה נעשה שינוי גם אצלנו וגם באפוטרופוס הכללי.
<רחל איגר: אצלנו יש תוספת של כוח אדם לנושא, וגם - - - בתהליכי תיקון כבר עכשיו.
קארין אלהרר: היום ילד שמגיע לגיל 18 והוא מקבל סכום כסף לא מבוטל, זה יכול להיות 200 אלף שקלים.
קארין אלהרר: יש מישהו ששואל אותו לאן הולך הכסף, ומתנה את העברה של הכסף בזה שזה הולך ללימודים או לדיור או למשהו ספציפי?
<רחל איגר: מאז הדיון שהיה כאן, כוח האדם החדש - - -
קארין אלהרר: כמה אנשים נוספו?
<רחל איגר: יש לנו עכשיו תקן מלא של סטודנטים.
קארין אלהרר: לא היה שום דבר שעבד.
אלי אלאלוף: אנחנו, בעקבות הישיבה שקיימנו ביוני 1917, ב-13, שאלנו אתכם 12 סעיפים לקבל הבהרות.
אלי אלאלוף: הייתי רוצה שניקח חודש ונקבל תגובה בכתב לסעיפים שביקשנו הם רבים, רק לחלק קטן קיבלנו תשובה.
אלי אלאלוף: אנחנו נקיים דיון נוסף, נעשה מעקב.
אלי אלאלוף: אני מציע שנשתדל לעשות את זה במהלך חודש דצמבר.
אלי אלאלוף: נקבל את הדיווח מעודכן בסוף נובמבר.
אלי אלאלוף: תעשו את העבודה, עד סוף נובמבר תתקנו, תשפרו.
אלי אלאלוף: אחד הדברים שאני אוהב בעבודה שלי, זה לא לשמוע רק מה שטוב, אלא מה שלא טוב, ומהו האתגר העתידי, כדי שנעזור לכם.
אלי אלאלוף: חברים, זו ועדה שאמורה לא רק לבקר, אלא גם לעזור.
אלי אלאלוף: כל אחד במשקלו יכול להשפיע, לקבל החלטות נכונות.
אלי אלאלוף: לפנות למשרדים הרלבנטיים, כולל האוצר.
אלי אלאלוף: לכן הייתי רוצה לקבל דיווח מקסימום בהתחלת דצמבר.
אלי אלאלוף: נקיים דיון במהלך דצמבר, כדי שיהיה מעודכן עד סוף נובמבר.
<נועם פליק: יש תקנות של גוף מפעיל שפורסם גם להערות הציבור, ואנחנו מפנים את ההערות, לאחר מכן זה יובא לוועדה והתשלומים לאומנת.
אלי אלאלוף: אנחנו לא מבקשים שיהיה תקנה, תקנה, אתם יכולים לעשות במקביל.
<נועם פליק: אנחנו משתדלים.
אלי אלאלוף: אם תעשו את זה במקביל, זה יחסוך זמן, ובעיקר, זה ייטיב עם הילדים.
<נעה בן שבת: יש תקנות של נציב תלונות.
<סימונה שטיינמץ: הם יטופלו אחרי שנלמד את הדברים יותר טוב.
אלי אלאלוף: בטיפול של ילד אין זמן, צריך לפעול.
<סימונה שטיינמץ: זה לא הרבה זמן, רק זה מאוד חשוב.
<סימונה שטיינמץ: זה הרזולוציה בעצם שתוביל בסופו של דבר לילדים להרגיש בטוח, ושהנציבות הזאת תהיה נגישה עבורם.
<סימונה שטיינמץ: אני לא מבקשת הרבה זמן, רק טיפה - 100 ימי חסד.
<נועם פליק: חוק אומנה לילדים שנחקק בשנה שעברה בזכותה של חברת הכנסת אלהרר, קובע בסעיף 23 ששר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים רשאי לקבוע תקנות לעניין בקשות לרישיון אומנה, שזה יכלול גם את הפרטים שהבקשה תכלול, והמסמכים שיצורפו לאותה בקשה.
<נועם פליק: תקנות שיונחו על שולחן הוועדה קובעות כיצד תוגש הבקשה ומהם המסמכים שעל המבקש לשמש כאומן לצרף לאותה בקשה, כאשר נוסח השאלון למועמד לשמש לאמנה היה עד היום בתע"ס, כך שאין פה איזשהו חידוש, לא לגופים המפעילים ולא למשפחות האומנה, זה משהו שהיה קיים, פשוט הוא הועבר וזה הוראות של המנהל הכללי לרמה של תקנות.
<נועם פליק: אין פה איזשהו חידוש, משהו הועבר לרמה של תקנות.
אלי אלאלוף: לא היה מה לעדכן?
<נועם פליק: הוא מעודכן ב-2011, השאלון מעודכן.
<נועם פליק: זה שאלון כדי להכיר את אותה משפחה שרוצה לשמש כמשפחת אומנה.
<נועם פליק: בטפסים יש טופס של ויתור סודיות והערכה רפואית שהרופא צריך למלא.
<נועם פליק: יש בו מילוי שאלון ראשוני של המשפחות.
<נועם פליק: יש שם חתימה על טפסי התחייבויות, חיסונים לקורס במה, הכול נמצא בתקנות.
<נועם פליק: רשום מה קורה אחרי שהמבקש מגיש את הבקשות, צריך להגיש את זה לגוף המפעיל כדי שיעריך את כשירותו לפי החוק, לאחר מכן, זה עובר לפיקוח להמלצה, לאחר מכן לממונה על הרישוי שבאותה הזדמנות אני רוצה להציג את הממונה על הרישוי שנמצא פה.
<יוסי וקנין: אני גם בא מתוך המערכת.
<יוסי וקנין: בעברי הייתי - - - פנימיות, הייתי במחוז ירושלים ותל אביב, ואחרי כמה שנים כמפקח ארצי פנימיות, עברתי להיות - - - הרישוי על משפחות אומנה, אנחנו בונים את המאגר הממוחשב ואת כללי העבודה ואת הממשקים עם הארגוניים, והכול יהיה ממוחשב לפי החוק.
אלי אלאלוף: מה האתגר שלך?
<יוסי וקנין: שהילדים שיהיו במשפחות אומנה יהיו בטוחים, ושההתעסקות בהם תהיה מיטבית.
אלי אלאלוף: אבל אתה מודע שהיום יש פחות מדיי משפחות אומנה שמוכנות להיות משפחות אומנה.
<יוסי וקנין: זה אתגר נוסף שצריך להגיע למגזרים נוספים.
<יוסי וקנין: למשל, במגזר הערבי שלא כל כך הגענו אליו.
<יוסי וקנין: במגזר החרדי, שלא כל כך הגענו.
<יוסי וקנין: אני כן מודע לזה שיש מגזרים שהאמנה עדיין לא מרבה עדיפות ראשונה בהשמה חוץ ביתית שיש פטור בהשמה של הילדים, והעדיפות היא יותר בכיוון של השמה בפנימיות, במוסדות וכיוצא בזאת.
<יוסי וקנין: היינו כן שמים כמטרה את האפשרות להגיע, למשל, למגזר הערבי יותר, להנחיל את האומנה במקרים כאלה.
<יוסי וקנין: יותר במגזר החרדי, למרות שיש שיפור מסוים, אבל כן, אני מרגיש ששם עדיין לא נעשה כלום.
אלי אלאלוף: תהיה אחראי על הכשרת המשפחות?
<יוסי וקנין: לא.
<רחל איגר: זה אנחנו.
אלי אלאלוף: אתם עושים את זה בשיטתיות?
אלי אלאלוף: אחת ל?
אלי אלאלוף: זה קבוע?
<יוסי וקנין: זה התנאי מתנאי הרישוי.
אלי אלאלוף: אז המפעילים עושים את זה לפי הצרכים האישיים הספציפיים של הארגון.
<זכי חרוב: יש חוברת מאוד מסודרת, יש ממש פרוטוקול מאוד מסודר איך לעשות את זה.
אלי אלאלוף: מתי אתה עושה את זה אחת לשנה?
<זכי חרוב: אני מנכ"ל ארגון שחף, שירותי אומנה.
<זכי חרוב: אנחנו לא עושים לפי תקופה, עושים את זה לפי צורך.
<זכי חרוב: אם יש קבוצה של משפחות שלא עוברות הכשרה, משרד הרווחה מחייב אותנו להכשיר אותן.
אלי אלאלוף: זה בדיוק הטענה.
אלי אלאלוף: תודה על ההסבר הכנה והנכון, זו בדיוק הבעיה - שכל אחד עושה לפי הצרכים שלו בלי שיטתיות, ולכן קשה למצוא, בזמן שאני חושב שזה קורס הכשרה מקצועית לכל דבר, בנוסף לרגישות הנדרשת.
קארין אלהרר: כל משפחה חדשה מקבלת את זה?
<זכי חרוב: כן.
אלי אלאלוף: היות ולא עושים את זה ברמה ממלכתית ברמת המשרד, אז אף אחד לא עושה את זה שיטתי, כל ארגון עושה לפי זמנו.
אלי אלאלוף: אז אנחנו לא מכינים עתודה למשפחות אומנות, זאת הבעיה המרכזית.
אלי אלאלוף: משפחות אומנה אפשר להכשיר אותן לפני שצריכים אותן מחר בבוקר.
אלי אלאלוף: אפשר לעשות את זה מראש, לעשות פעמיים בשנה קורסים ממלכתיים, ממשלתיים, שאחר כך הגוף מוסיף את הניואנסים שלו שהם מאוד חשובים, אני - חס וחלילה.
<נועם פליק: את הקורס עוברים משפחות שאין להם עדיין ילדים.
אלי אלאלוף: אז למה זה לא נעשה בתכנון וברמה של המשרד?
אלי אלאלוף: אני במקרה מעז להגיד שאני מכיר את הנושא כי נכשלתי לזכות במכרז כזה, את זה למדתי - גם מכישלון כדאי ללמוד.
אלי אלאלוף: אחת הבעיות זה שהאנשים הכי חשובים לטיפול בילדים זה המשפחות האלה, הן צריכות להתכונן.
אלי אלאלוף: זה לא תכשיר אותי היום, זבנג, ומחר אני מדריך ומטפל בהן.
אלי אלאלוף: לכן אני חושב שכדאי שתשקלו – אני פונה לממונה, למפקחת הארצית.
אלי אלאלוף: אני חושב שזה מאוד חשוב שתשקלו את האפשרות שהכשרת המשפחות תיעשה ברמה הממשלתית, ברמת המשרד, ולא רק ברמה של כל גוף מפעיל ומפעיל, אין לי חס וחלילה שום טענה לאף גוף.
<זכי חרוב: התוכן נקבע על ידי המשרד.
אלי אלאלוף: לא, בעיניי זה לא מספיק.
קארין אלהרר: מי האנשים שמעביר את הקורסים?
<רחל איגר: התוכן וסדר היום הוא אחיד לכל הארגונים.
<רחל איגר: רק לאחרונה אנחנו נפגשנו עם מנחות האומנה שמעבירות את הקורסים כדי לוודא שיש אחידות ושהדברים אותו דבר, ושאף ארגון לא הזיז את זה הצידה, זה דבר אחד.
<רחל איגר: מנחות האומנה שמעבירות את הקורס, עוברות אצלנו בהכשרה מסודרת את המיומנות להעביר את הקורס.
<רחל איגר: מפקחות האומנה נמצאות בקורסים.
קארין אלהרר: למה המפקחות לא מעבירות את הקורס?
אלי אלאלוף: יותר מזה.
אלי אלאלוף: מי שעובר קורס בגוף א', וגוף א' במקרה הוא לא צריך אותו.
אלי אלאלוף: גוף ב' מקבל אותו, כי הוא עבר הכשרה בגוף א'.
אלי אלאלוף: אז גם כאשר משקיעים, ואחר כך כל גוף יכול לבחור, הוא בוחר לעצמו.
אלי אלאלוף: אני חושב שצריך להיות איזה מהלך ברזל שמועברת על ידי המשרד, שמכשירה את האנשים בדברים הבסיסיים שהמשרד רוצה אותם.
אלי אלאלוף: אחר כך, יש השלמה חילית של הגוף שאמור להפעיל אותה.
<נעה בן שבת: לצורך זה גם נועד מאגר מידע.
<נועם פליק: זו תכנית אחידה לכולם, לכל הגופים.
אלי אלאלוף: לדעתי, זה לא ייגמר בשיחה בינינו, אבל זו נקודה מאוד מהותית, תחשבו עליה, בלאו הכי אתם תחליטו עליה לא אני.
אלי אלאלוף: אבל אני ממליץ שתבדקו את זה, כי זה באמת אחת הנקודות החשובות – זה הכשרת המשפחות וקבלת הילדים.
<זכי חרוב: כשאנחנו מכשירים את המשפחות, אז חלק מהמשפחות זה אמנם קרובים, כלומר, הן כבר משפחות בפועל, מה שאולי התכוונת, שבעצם ליצור מאגר של משפחות לפני שמקבלים את הילדים, זאת הייתה הכוונה?
<זכי חרוב: אז לא תמיד זה מתאפשר, כי חלק מהמשפחות הן כבר קיבלו את הילדים כי זה אמנת קרובים.
<זכי חרוב: יש חשיבות לזה שאנחנו נעשה את ההכשרה, מכיוון שאנחנו צריכים לא רק לעשות הכשרה גם ---
אלי אלאלוף: כמה ילדים יש באומנת קרובים, וכמה באחוזים?
<זכי חרוב: 40%-50%.
<זכי חרוב: אתה רואה, זה הולך בדיוק לכיוון שאני אומר לך.
אלי אלאלוף: אומנת קרובים זה כללים אחרים נוספים, אבל האומנה בכלל זה כוח אדם מדהים, חשוב, רגיש, כל מה שאתם רוצים.
אלי אלאלוף: אין לי טענה חס וחלילה אליך, למרות שאחי היה שכן של משפחה שלמרות כל האזהרות שלי, לא תיקנתם עד שאכלו אותה בגדול.
אלי אלאלוף: מחר אני רוצה להיות משפחת אומנה, אני צריך לעבור קורס של משרד העבודה והרווחה, כדי שכל הדרישות של המשרד יועברו בצורה שיטתית, מקצועית למשפחות.
אלי אלאלוף: חברים, זו הכנה נפשית, זה לא לקבל חבילה, חס ושלום, זה לקבל ילד עם כל המטען לטוב, ופחות טוב שיש לו.
אלי אלאלוף: זאת ההכנה – עד עכשיו היה מספר יחסית קטן של אומנה.
אלי אלאלוף: עכשיו, בכלל קיבלתם ירושה בלתי צפויה של כמה מאות אנשים, אז זה אומר שבאמת זה דורש.
אלי אלאלוף: אני לא מבין למה אין הדרכה כזאת שיטתית, מוקדמת.
אלי אלאלוף: מה גם שאני רוצה להגיד לכם – לפעמים אחרי שעוברים את ההשתלמות בתוך הגוף, זה מאוחר לפעמים כדי לגלות, ואז הילד הוא כבר בידיים שלהם, תחשבו על זה.
אלי אלאלוף: היום ההדרכה של האומנה היא באמת הדרכה לא מספיק אפקטיבית.
אלי אלאלוף: ברגע שהילד נמצא אצלם, המעגל המסוכן מתחיל.
<רחל איגר: אנחנו לא מחכים שמשפחות יעברו את הקורס כאשר יש להם ילד.
<רחל איגר: השאיפה היא, ברגע שהן מקבלות רישוי, או כשיש התלבטות, אז הן עוברות את הקורס.
אלי אלאלוף: לפני קבלת הילד.
אלי אלאלוף: אבל למה לא ברמה ממלכתית בשם המשרד?
אלי אלאלוף: למה אתם משתחררים מזה?
אלי אלאלוף: אתם בלאו הכי משלמים על זה.
אלי אלאלוף: יש תקציב על זה.
אלי אלאלוף: אבל תעשו את הדברים.
אלי אלאלוף: אתם תחשבו על זה, אני לא מבקש כרגע החלטה.
אלי אלאלוף: אבל היות ואני מכיר לא מעט, בזכות זה אני עסקתי בחיים שלי 50 שנה בנושא הילדים.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, שווה לבדוק את זה טוב מאוד.
<נעה בן שבת: לגבי נושא של מאגר מידע.
<נעה בן שבת: החוק מתייחס לנושא של הממונה על רישוי האומנה, יהיה לו גם מאגר מידע שילווה את הבקשות, שם אולי אפשר לתת ביטוי לעניין הזה - האם הוא כן עבר את הקורס, או לא עבר את הקורס, ואפשר גם אולי יישור קו בנושא הזה, השאלה אם יש מאגר כזה.
<נעה בן שבת: מאגר כזה יתחיל לפעול - - -
<יוסי וקנין: אנחנו פועלים מול אגף מערכות מידע.
<יוסי וקנין: אנחנו בשלבים מאוד מתקדמים של הקמה של מערכת המאגר.
<יוסי וקנין: בשבוע הבא תהיה פגישה עם הארגונים המפעילים שבו אנחנו נשמע מהם את ההערות המקצועיות שלהם כי חשוב לנו לקיים דיאלוג גם עם מי שעובד בשטח, ולשמוע גם את הניסיון ואת התובנות.