GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בועז אחד העם: אם אנחנו נוכל להגיע למנהלי בתי הספר, עם הצוותים, נוכל להראות להם איך זה עובד, ונוכל למנוע את המצבים- - -
אילן גילאון: אבל זו גם הכוונה של משרד החינוך.
אילן גילאון: לכן הם רוצים לאט-לאט לביית את זה.
<רויטל לן כהן: 15 שנה מנסים להרגיל את החינוך הרגיל לילדים משולבים, וזה עדיין לא קרה.
<רויטל לן כהן: אתה רוצה להרגיל אותם לכלב?
אילן גילאון: אז מה החלופה?
אילן גילאון: את אומרת שמשרד החינוך זה מקרה אבוד?
<רויטל לן כהן: נורא עצוב לומר, על משרד החינוך אנחנו לא יכולים לסמוך – רק על החינוך של משרד החינוך, כי הם טוענים שזה קורה נורא לאט, כי זו אוניה גדולה ששטה באוקיינוס, וקשה לסובב אותה.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שהאוניה קצת תקועה בדרך, אבל זה לא רלוונטי.
<רויטל לן כהן: לחנך את הציבור זה דבר אחד, והזכות של הילד להגיע עם כלב הנחייה זה דבר אחר.
<רויטל לן כהן: הילד לא צריך טובה מהמנהל.
<רויטל לן כהן: זה לא צדק וצדקה.
<רויטל לן כהן: יש לילד זכות להגיע עם חיית השירות.
<רויטל לן כהן: זה כמו היד, כמו משקפיים, זה כמו כיסא גלגלים.
<רויטל לן כהן: זה כמו שלא היינו אומרים שמנהל רשאי לומר לילד: כיסא הגלגלים שלך שורט לי את הבלטות – תשאיר אותו מחוץ לכיתה.
אילן גילאון: הוא אמר משהו בניגוד למה שאת אומרת?
<רויטל לן כהן: אומרים לרכך.
<רויטל לן כהן: לא. לא.
<רויטל לן כהן: זה לא עניינו של המנהל.
<רויטל לן כהן: זה הזכות של הילד.
אילן גילאון: יש מצבי קיצון, שמישהו צריך לתת החלטה, כשמדובר בשני נזקים שיכולים לקרות במקביל.
אילן גילאון: זה דבר שצריך לקבל אותו מישהו, אבל חובת ההוכחה היא על המנהל, כשהוא מקבל את ההחלטה, ולא להפך.
אילן גילאון: כלומר בברירת המחדל כך זה צריך לעבוד.
<רויטל לן כהן: מה ברירת המחדל?
<רויטל לן כהן: שהמנהל יוכל להחליט?
אילן גילאון: כאשר מדובר בסכנה מוחשית – ואמרתי קודם, לעניין אלרגיה.
אילן גילאון: לא רוצה להיכנס לדברים שלא לי לדעת.
אילן גילאון: או מקרים כאלה.
אילן גילאון: לא ייתכן שמנהל יבוא, כי הוא לא אוהב כלבים, או כי מורה פוחדת, והוא לא ייתן לכלב להיכנס.
אילן גילאון: מה כאן נאמר בסך הכול, שבמקביל ללכת להחלטות האלה, שהן ברוח שאת אומרת, כי אני אומר כאן – כלב הנחייה הוא חלק בלתי נפרד מהאדם המונחה, וברגע שמקבלים את האדם המונחה, מקבלים את כלבו.
אילן גילאון: אני מקבל את מה שאמרת.
אילן גילאון: זה הכיסא גלגלים שלו.
<רויטל לן כהן: אני לא רוצה שיהיה מצב שבו המנהל הוא זה שמרשה, ואם הוא לא מרשה, עליי הנטל- - -
אילן גילאון: במצב שיש ילד אלרגני אחד בתוך הכיתה, שעלול למות מזה שיש לו כלב, מי צריך להחליט במקרה הזה?
<רויטל לן כהן: יש מפקחת לבית הספר?
אילן גילאון: במה מפקחת בית הספר עולה על מנהל בית הספר?
אילן גילאון: יש לנו עוד 21 דקות.
<פז בר: פז, מאילוף כלבים co.il, לגבי הכנת כלבי שירות ותרפיה.
<פז בר: הנושא פה הוא לא מי יאשר.
<פז בר: אם יש ילד אלרגני, הם יצטרכו למצוא פתרון לילד האלרגי, אבל לא להוריד כלי לילד.
אילן גילאון: אני אמרתי להוריד כלי?
אילן גילאון: אבל צריך לתאם את הדברים.
<פז בר: איך שהדברים כתובים כרגע, למנהל יש הזכות לומר: הכלב לא נכנס.
<נתי ביאליסטוק כהן: אותי מטריד הפער שבין רויטל, שאוסרת על המנהל לקבל החלטות בדברים.
<אייל לב ארי: לא אוסרת.
<אייל לב ארי: זה על-פי דין.
<אייל לב ארי: חקיקה ראשית מאפשרת.
אילן גילאון: אני חייב לחתור להתכנסות.
<אמיתי שוחט: במערכת החינוך יש אגף שמתעסק בבריאות במוסדות החינוך.
<אמיתי שוחט: זה האגף של עירית לבנה.
<אמיתי שוחט: אנחנו מציעים, שמנהל שרוצה לשלול – אם זה מסיבה בריאותית של תלמיד, אם מסיבה בריאותית של מורה, או כל סיבה תברואתית או בריאותית, לשני הנימוקים שמופיעים פה, שזה יהיה באישור של האגף הזה, כלומר שלא סתם המנהל יחליט את זה, אלא שהאגף הזה יאשר – זו הצעתנו.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני שמח על כיוון כזה.
<נתי ביאליסטוק כהן: לגבי כלבי נחייה, בין של תלמיד או של מורה, אין למנהל יכולת להחליט, אם הכלב ייכנס או לא.
<נתי ביאליסטוק כהן: עכשיו לא אכפת לי מה יהיה כתוב בעניין הזה, ובלבד שמנהל בית הספר- - -
אילן גילאון: מישהו רוצה לומר את זה שוב?
<אייל לב ארי: אני רוצה להתייחס לדברים שנתי אמר, כי הוא אומר שהחוק לא מאפשר את זה.
<אייל לב ארי: חוק איסור אפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה קובע בסעיף 3 – אמנם סעיף 3 פותח בכלל שלא מגבילים את הזכות של אדם עם עיוורון להיכנס למקום ציבורי, להשתמש בכל מתקן מצוי בו וכן הלאה, בשל היותו מלווה בכלב נחייה.
<אייל לב ארי: סעיף קטן (ד) קובע, שאין רואים הפרה של סעיף זה, אם נאסרה על-פי דין כניסה של כלב נחייה או כלב בתהליך הכשרה למקום ציבורי או תחבורה ציבורית, אם הדבר נקבע בתקנות ועל-פי דין.
<אייל לב ארי: לכן כן- - -
אילן גילאון: אנחנו נבדוק את הפרשנות של זה.
<טליה דוד: אני אומרת שהסמכות של מנהל היא לקבל החלטות, אם בכלבים ובדברים אחרים, וגם במצבים לא ידועים שלא כתובים באף מקום.
<טליה דוד: לכן, כמו שאנחנו לא כותבים מצבים היפותטיים שהמנהל יחליט, יש לו סמכות קבועה.
<טליה דוד: אם הוא יגלה או יביא חוות דעת רפואית מווטרינר, שהכלב באמת מהווה סכנה תברואתית, הוא יכול לעשות את זה, אבל לא במסגרת סעיף ששופך את התינוק עם המים.
<טליה דוד: בלי סעיף 8א.
<טליה דוד: אם הוא יקום מחר בבוקר, ויגיע לבית הספר, ויתרשם שיש סכנה תברואתית, חזקה עליו אם ייקח וטרינר שייתן חוות דעת?
<טליה דוד: חוות הדעת הזאת תעמוד במבחן סבירות בבית משפט?
<טליה דוד: אז למה צריך לומר את זה?
<טליה דוד: זה לפתוח פתח.
<אילן שי: לגבי 8א(א), אנחנו רוצים להוסיף בסוף:
<אילן שי: במוסד החינוך – אני חושב שאפשר להוסיף הוראה שאומרת שבמקרה שנמנעת כניסה לפעילות מסוימת או למקום מסוים, לספק לו מקום, כלומר חובת המנהל לספק מקום שהכלב ישהה בו; לא מישהו שידאג לו, אבל מקום שישהה בו באותו פרק זמן שבו הוא לא יכול- - -
אילן גילאון: כמו הדוגמה עם הסוכרת?
<אילן שי: במקרה שאפשר להפריד והפרידו, שיהיה מקום שהכלב יוכל להיות בו באותה שעה.
<אילן שי: ולגבי ההצעה של הנציבות, נבדוק אותה.
<אילן שי: ועוד דבר, שב-(ב) שיקול הדעת של המנהל הוא מוגבל.
<אילן שי: הרי הסיפא קובעת את היקף שיקול הדעת של המנהל למצבים של סכנה בריאותית או פגיעה בתנאי התברואה החיוניים, בניגוד למה שנאמר, שיש פה הסמכה של המנהל לקבל החלטה שרירותית.
<רויטל לן כהן: אנחנו חיים במציאות.
<רויטל לן כהן: גם אתה יודע שזה קורה.
אילן גילאון: הוא אמר שהוא בודק את זה.
אילן גילאון: אני חושב שצריך לחזק את העניין של באיזה מצב, באיזה מקום.
אילן גילאון: שבאופן טבעי חיית הנחייה באה יחד עם המונחה על-ידה.
אילן גילאון: חלק בלית נפרד ממנה.
אילן גילאון: צריך להגדיר פה מה זה מקרה קיצון שבו אפשר לעצור את זה.
אילן גילאון: באיזה מקום.
<אייל לב ארי: אתה ב-(א), שהיא נכנסת.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הערה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: מדובר פה על המנהל.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ההגדרה של המנהל בתקנות זה מנהל מחלקת חינוך.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: צריך להיות: מנהל בית הספר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: צריך לשנות את זה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הערה שנייה, בהמשך לדברים שנאמרו, אני חושבת שסעיף 8א(ד) צריך להימחק.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני לא חושבת שצריך להטיל אחריות על תלמיד – ודאי אם יש לזה השלכות משפטיות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: התלמיד ידאג לרווחת הכלב או לרווחת החיה, כפי שהוא דואג – אני לא חושב שזה צריך להיכתב בצורה כזו מפורשת.
אילן גילאון: מוסכם.
<דובר: לגבי הדאגה לרווחת החיה, התפישה שלנו, שמי שצריך לדאוג לרווחת החיה זה התלמיד.
אילן גילאון: תלמיד בכיתה א' יכול לדאוג בצורה מיטבית לרווחת החיה?
אילן גילאון: תלמיד בגיל מאוד מוקדם – מה?
אילן גילאון: יש כאלה שכן, אבל לא כולם.
<גל רויטשטיין: אתן דוגמה – אם זה ילד עם ניוון שרירים שנעזר בכלב, והכלב משרת אותו בכל פעולה, אם צריך לדאוג למשהו לכלב, יש הצוות של הכלב.
<גל רויטשטיין: בית ספר לא צריך לדאוג לו לאוכל.
<גל רויטשטיין: הכלב אוכל בצורה מסודרת בבית.
<גל רויטשטיין: הוא לא יאכל בשעות של בית הספר, אבל כן צריך לדאוג שתהיה ברזייה נגישה לכלב, שיוכל לשתות מים.
<דובר: מה שאנחנו מודאגים, שיגידו שצריך עכשיו לתת סייעת לכלב, שתוציא אותו.
<גל רויטשטיין: זה לא המקרה בכלל.
<ערן טמיר: אי-אפשר בתקנות נגישות לומר שיש אחריות על האדם עם המוגבלות או הילד.
<ערן טמיר: זה יכול להיות ילד עם מוגבלות.
<ערן טמיר: אתה רוצה לומר שאין אחריות על המוסד לדאוג לצרכים של הילד – אפשר לומר את זה במפורש.
<ערן טמיר: בוא נגיד את זה ככה.
<ערן טמיר: לא צריך להפיל את האחריות על התלמיד.
<נתי ביאליסטוק כהן: מה זה רווחתו?
אילן גילאון: יש פה סוללה כזו של משפטנים.
אילן גילאון: אין לי מושג איך את כל העקרונות האלה – הם בניסוח.
אילן גילאון: אני מבקש מכם.
אילן גילאון: אחרת תהיה פה ברברת אין סופית.
אילן גילאון: הבנו את העיקרון, שחיה היא חלק בלתי נפרד מהמונחה, מקובלת.
אילן גילאון: העיקרון שילד לא יכול לקחת את האחריות בכל מקרה על הכלב – גם היא מקובלת, ולא צריך להטיל עליו את האחריות.
אילן גילאון: כל הדברים האלה, אבל בואו נתקדם קצת.
<סמדר אונה: הבעיה היחידה שנשארת, לדעתי, לגבי אחריות היא לגבי הצרכים שהכלב עושה.
<סמדר אונה: איך ילד יאסוף את צרכיו, אם הוא עם ניוון שרירים וכו'?
<סמדר אונה: כמו שהזכירו, שהכלב צריך רק לשתות- - -
אילן גילאון: רווחת הכלב זה גם צרכיו.
<רויטל לן כהן: כלב מאולף לא יעשה את צרכיו באמצע בית הספר.
<רויטל לן כהן: על מה אתם מדברים?
אילן גילאון: זה רווחת הכלב.
אילן גילאון: זה גם הצרכים שלו.
אילן גילאון: 11 דקות לסיום.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני מתנצל שאני מוכרח ללכת.
אילן גילאון: חבל לנו להיפרד ממך.
אילן גילאון: להתראות.
אילן גילאון: נעבור סעיף.
<אייל לב ארי: הנושא הבא הוא נושא המועדים בתקנה 5 ו-6.
אילן גילאון: בעצם, נקרא את הסיכום.
אילן גילאון: לא נתחיל, כי לא נסיים את זה.
אילן גילאון: אין זמן.
<אייל לב ארי: לגבי ההסתייעות בחיית שירות, אם כך, ביקש היושב-ראש שנסכם את הדיון ואת הנושא של ההסתייעות בחיית שירות, למען הסדר הטוב.
<אייל לב ארי: לגבי תקנת משנה (א), היתוספה בסוף גם הפעילות החינוכית – עמ' 5.
<אייל לב ארי: לגבי תקנת משנה ב, עלתה הצעה – ביקש גם היושב-ראש, לחדד את מקרי הקיצון שבהם לא תתאפשר הכנסת חיית השירות למוסד או למקומות מסוימים במוסד החינוך.
<אייל לב ארי: הציעה הנציבות שיהיה אישור נוסף על החלטת מנהל מוסד החינוך מתוך משרד החינוך.
<אייל לב ארי: הנושא הזה נשאר פתוח, וייבדק על-ידי משרד החינוך.
<רויטל לן כהן: ההצעה היתה שהמנהל יצטרך לבקש אישור כדי לאסור, או כדי להתיר?
<אייל לב ארי: לאסור.
<אייל לב ארי: הכלל הוא כניסה.
<אייל לב ארי: זה א.
<אייל לב ארי: זה כתוב.
<אייל לב ארי: לגבי תקנת משנה ג, לא היתה הערה.
<אייל לב ארי: היתה בקשה לריכוך.
<ראובן בראון: דווקא ב-ג להכניס, אם במקרה כלשהו לא נותנים לחיית השירות להיכנס, בית הספר אמור למצוא לו מקום שהייה.
<אייל לב ארי: נכניס גם את עניין מקום השהייה שאילן הציע.
<ישראל אבן זהב: יש לי שאלה בקשר לזה.
<ישראל אבן זהב: ברגע שמישהו אפסן – חייבים ללוות אותו.
<ישראל אבן זהב: אם זה אדם עיוור שמשתמש בכלב נחייה, מישהו צריך ללוות את האדם.
<ישראל אבן זהב: ברגע שהוא שם אותו באיזשהו מקום, הוא נשאר בלי העיניים שלו.
<ישראל אבן זהב: השאלה, אם מישהו חשב על זה.
<ישראל אבן זהב: להצמיד אליו אדם.
<רויטל לן כהן: רחמנא ליצלן, יצטרכו להוציא כסף על סייעת.
<רויטל לן כהן: לא נורא, ייקחו מהאוטיסטים.
<אייל לב ארי: לגבי תקנת משנה ד, השינוי, אם הבנתי נכון, הוא שמוסד החינוך לא יהיה אחראי לדאוג לרווחתה של חיית השירות בזמן שהותו של התלמיד עם המוגבלות במוסד החינוך.
<אייל לב ארי: לגבי מקום השהות החלופי – זה היה כתוב במקום נפרד.
אילן גילאון: מה נשאר לישיבה הבאה?
<אייל לב ארי: בישיבה הבאה, אם יגיעו להסכמות בנושא תקנה 2ב, אז 2ב – נושא הנגשת חומרי לימוד.
<אייל לב ארי: מה שכן סביר להניח שיהיה – תקנות 5 ו-6 לעניין המועדים.
<אייל לב ארי: כל 5 וכל 6.
<אייל לב ארי: אני לא נכנס לתוכם.
<אייל לב ארי: נושא של רכז נגישות – 11ב, והתוספות הרביעית עד השישית.
<אייל לב ארי: זה כרגע.
אילן גילאון: מי שיש לו הערות, מוזמן לשלוח.
אילן גילאון: החומר יונגש ויישלח לכל הארגונים, לכל מי שמכותב, באתר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת המשנה לעניין בטיחות בעבודה בענף הבניין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לעניין בטיחות בעבודה בענף הבניין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: על סדר היום: הכשרות ואישורים של פועלי הבנייה לגובה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אישורים לפיגומים לצורך העבודה בגובה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו שותפים לצערם של משפחות 28 הרוגים מתחילת השנה, שנהרגו בתאונות עבודה ומאות שנפצעו גם קשה וגם בינוני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: חלק גדול מהציבור לא מתאר לעצמו מה המצב שעובר על המשפחות ועל אותם אנשים שנפגעו, כי זה שינוי בין רגע בכל החיים שלהם, בכל העתיד שלהם, עתיד בניהם ועתיד נשותיהם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אנחנו נמצאים פה, כולנו אני חושב, לפחות אני רוצה שכולנו נהיה כך, שאנחנו צריכים לדאוג שלא יהיה עוד פצוע, לא בינוני, לא קל ולא קשה ולא עוד הרוג חס וחלילה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הדאגה שלנו, זו האחריות שלנו ובשביל זה אנחנו נמצאים פה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה שאנחנו ביחד נעזור אחד לשני, כדי להגיע למצב הזה שאנחנו בטוחים בעבודה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שיוצא מביתו לעבוד בבניין כדי לפרנס את עצמו ואת משפחתו, שלא יחזור בארון חס וחלילה, או שלא יבואו לבקר אותו עם דאגות גדולות בבתי חולים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אפשרי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר שניתן לעבוד לפי תקנות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא צריכים יותר מדי תקנות, אלא אנחנו צריכים יותר ויותר יישום, ואם אנחנו נלך לכיוון חקיקה, נרצה שהחקיקה תקל על האפשרות ליישם את אותם חוקים, את אותן תקנות, כי אנחנו מכירים את העניין של הפיקוח.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא נדבר יותר מדי על הפיקוח, כי זה האמצעים שיש לכם, זה מספר הפקחים שיש לכם, זה המצב שאנחנו ניסינו מהיום הראשון שאני פה בכנסת, מזה שנתיים וחצי ניסינו בכל יום שהמספר הזה ישתנה, שזה יגדל, שהתנאים של העובדים ישתנו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו פה לא הצלחנו עד הרגע הזה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקווה שבחוקים אחרים אנחנו נצליח.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לכם פה מצגת שיש בה מספר שאלות, שמדברות על הפיגום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם קיבלו אותה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא קיבל, יש לנו גם אפשרות להעביר לכם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: קיבלנו היום בבוקר תשובות על השאלות ממשרד העבודה והרווחה, מגברת אדוארדס ואנחנו נרצה להגיע בסופו של דבר למצב שיהיו לנו פיגומים שהם איכותיים, שהם בטוחים ושמישהו יפקח על הפיגומים האלה אחרי שנבנו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרתי גם בישיבה קודמת, שמנהל עבודה חותם לבונה הפיגומים שהוא עשה את העבודה וסיים אותה .
עבד אל חכים חאג' יחיא: החתימה שלי היא יותר כדי להתחשבן ולא שהוא בא ובאמת קיבל את הפיגום, כשהוא תקין, כשהוא במצב בטיחותי, אלא באתי, אתה רואה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה האורך שלו, זה הגובה שלו, תשלמו לי עבור זה ותודה רבה ולהתראות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ומאותו רגע האחריות היא על מנהל העבודה, אבל אנחנו לא יודעים אם הפיגום היה תקין או לא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו פה את יושב ראש – קראתם לעצמכם – איגוד בוני פיגומים בישראל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו נשמע גם בנושא הזה ולמה כל כך הרבה פיגומים נופלים, כל כך הרבה עובדים נופלים מפיגומים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי רוב ההרוגים, וזה מעל 80% הם או נפילה מגובה או נפילת חפצים מגובה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב ועל זה אפשר להשתלט.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עשיתי את ההקדמה הזו ואנחנו נפתח את הדיון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו רשימת דוברים בנושא הזה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי, אתה תרצה להתחיל?
<מתי רביבי: כבוד יושב הראש, מי מייצג את משרד הכלכלה?
<מתי רביבי: אין פה נציג של משרד הכלכלה?
<מתי רביבי: יש לו חמש שאלות מלאות פה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו יודעים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא הגיע ומי שלא החזיר תשובות, אנחנו בסוף גם נקבע לוחות זמנים למתי הוא צריך להחזיר לנו תשובות.
<מתי רביבי: זה כדאי, כי משרד הכלכלה הוא זה שמופקד על התקן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע, אבל היות והוא לא נמצא פה, אני מקווה שהוא יגיע, כי הזמן שלנו כל כך לחוץ וקצר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם נקבע לו לוחות זמנים, שייתן לנו תשובות על השאלות.
<אתי שבתאי: משרד הכלכלה הוזמנו.
<אתי שבתאי: רשם הקבלנים הגיעו.
<אתי שבתאי: אנחנו צריכים לשמוע ממתי רביבי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, סליחה, לפני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עשיתי את ההקדמה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה רוצה להתחיל בכמה דברים?
איל בן ראובן: כן, כמה מילים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, ניתן לחבר הכנסת איל בן ראובן לומר כמה מילים, אחריו מתי ובהמשך נשמע את חיים ששון, יושב ראש איגוד הקבלנים בוני הפיגומים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: נשמע ונמשיך.
איל בן ראובן: אני מתנצל על האיחור.
איל בן ראובן: תראו, אני מתייחס לדיון הזה ובכלל לנושא, כאל דיון חירום, כאל מצב חירום שבו אנחנו נמצאים.
איל בן ראובן: אני חושב שכרגע אנחנו נמצאים, אני לפחות מרגיש בתקופה האחרונה באיזה מין מימד של מפולות.
איל בן ראובן: זאת אומרת שאני מסתכל על מה קרה אתמול, מה קרה שלשום, אני מסתכל על זה במימד - - -
<ישראל אסל: היום בבוקר נפל מנוף.
איל בן ראובן: היום בבוקר.
איל בן ראובן: כל יום יש לנו 5, 6, 7 תאונות.
איל בן ראובן: יש לנו הרוגים.
איל בן ראובן: יש לנו פצועים.
איל בן ראובן: יש לנו סיטואציות שאני מגדיר אותן קטסטרופה.
איל בן ראובן: אין לי מילה אחרת להגדיר את המצב.
איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד ואני מצפה מכל מי שעוסק בנושא, היות ואני מתעסק בזה כבר כמעט שנה וחצי, אני מרגיש פה באופן אישי מימד של כישלון.
איל בן ראובן: כלומר אני עוסק – ואני אומר לכם – אני עובד קשה על הנושא הזה והתוצאות, לפחות עד נכון לכרגע, מאד מאד לא מספקות.
איל בן ראובן: ואני אומר את זה, כי אני מצפה מכל אחד שעוסק בנושא הזה, כך להרגיש.
איל בן ראובן: אותו דבר.
איל בן ראובן: שאף אחד לא ייתן לעצמו ציונים טובים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, זו אחריות של כולנו ואף אחד שלא יפטור את עצמו.
<ישראל אסל: רק צריך לקחת בחשבון שאנחנו עושים פה משימה שהיא כמעט בלתי אפשרית, לבוא ולשנות גנים ב-DNA שהוא פגום.
איל בן ראובן: תקשיב, אתה צודק ולמרות זה אני לא מוכן לתת לעצמי ולך ולאף אחד פה, את הציון עבר, לאף אחד, אם זאת התוצאה.
איל בן ראובן: בסוף נבחנים על תוצאות לא על סיפורים.
איל בן ראובן: עובדים קשה, זה לא מספיק.
איל בן ראובן: צריך להביא תוצאות.
איל בן ראובן: ואנחנו בין השאר צריכים גם לשאול את עצמנו למה אנחנו עובדים ולא מצליחים להביא את התוצאות.
איל בן ראובן: זה אומר בעצם שאנחנו כנראה צריכים, גם אנחנו לשאול את עצמנו איך למקד יותר, איך לשכנע משרדי ממשלה, שלצורך העניין לא עושים שום דבר כדי לקדם את הנושא הזה.
איל בן ראובן: מספרים לנו סיפורים כל הזמן ובשטח אנשים מתים ונופלים.
איל בן ראובן: זה פשוט מימד של קטסטרופה שאין מילה אחרת.
איל בן ראובן: אין לי מילה אחרת.
איל בן ראובן: עכשיו תראו, אני ביקשתי מכבוד יושב הראש למקד היום את הנושא לנושא פיגומים.
איל בן ראובן: כי בחודשיים האחרונים – אני לוקח רק את החודשיים האחרונים – מתוך 58 תאונות שקרו בחודשיים האחרונים, 35 תאונות היו מנפילה בגבוה.
איל בן ראובן: אנשים פשוט נופלים מהעניין הזה.
איל בן ראובן: כמי שמסתובב בשטח ואני מניח שגם אתם מסתובבים בשטח, אם אתם חולים כרגע במחלה שלי, אז אני כבר הפסקתי להנות מכל מיני מראות.
איל בן ראובן: אני הולך ומסתכל איך נבנים בתים בעניין הזה.
איל בן ראובן: רבותי, אתם הולכים ורואים במדינת ישראל תמונות בלתי נסבלות.
איל בן ראובן: אנשים, לא חיות, אנשים, עומדים על קרשים בקומה 15, שאתה עושה ככה, זה נופל.
איל בן ראובן: הקרש נשבר, זה בן אדם נופל וכשהוא נופל הוא מת.
איל בן ראובן: הוא לא עושה בדרך.
איל בן ראובן: הוא מת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יכולה להיות סחרחורת רגעית, ללא שום קשר, סחרחורת רגעית.
איל בן ראובן: סחרחורת, כל דבר.
איל בן ראובן: לא צריך פה הרבה.
איל בן ראובן: אנשים מוכיחים לנו שהם נופלים ואנחנו לא צריכים לחפש פה.
איל בן ראובן: הם באמת נופלים בעניין הזה.
איל בן ראובן: ולכן אני ביקשתי למקד את הנושא היום לנושא פיגומים.
איל בן ראובן: אני אגיד לכם גם מאיפה בא לי הרעיון הזה – פיגומים.
איל בן ראובן: הייתי במדינה לא מאד מתקדמת.
איל בן ראובן: במסגרת ועדת חוץ וביטחון, הייתי לפני שלושה שבועות בערך ברומניה.
איל בן ראובן: מדינה לא מהמתקדמות בעולם.
איל בן ראובן: רבותי, אתה מסתובב בבוקרשט, אתה רואה הרבה בתים נבנים שם.
איל בן ראובן: הבתים מוקפים ברשתות ברזל, שגם אם אתה רוצה ליפול, אתה לא יכול.
איל בן ראובן: אתה כן קשור ברצועה, אתה לא קשור ברצועה, בשביל ליפול אתה צריך להתאבד.
איל בן ראובן: אתה צריך מספריים, לחתוך את הרשת ולקפוץ למטה.
איל בן ראובן: אחרת אתה לא יכול ליפול.
איל בן ראובן: ואני שואל את עצמי למה אנחנו במדינת ישראל, אם זו הסטטיסטיקה שלנו והיא כל כך ברורה, שאנשים נופלים מלמעלה, למה לא נתחיל לסגור את הבתים ברשתות, שאנשים לא יוכלו ליפול מהרשתות האלה.
איל בן ראובן: מפיגומים נורמאליים.
איל בן ראובן: אנחנו פשוט מפגרים בעניין הזה.
איל בן ראובן: אני אומר לכם, זה לא רק ברומניה.
איל בן ראובן: אני ראיתי את זה בעוד מדינות, ראיתי בשוויץ, בכל מקום שאתה מסתובב אתה רואה בתים שנבנים מוקפים בזה ולא בכל מקום שאתה בא הוא מסביר לך, בדיוק עכשיו, בשביל להכניס את זה אז הוא מוריד את הפיגום והוא שם את הפיגום והפיגום שבור.
איל בן ראובן: כל הסיפורים שאתה שומע ואתה משתגע כשאתה רואה בסופו של דבר את התוצאות.
איל בן ראובן: לכן אני ביקשתי שאנחנו נמקד היום את הדיון בפיגומים.
איל בן ראובן: אני גם ביקשתי מכבוד יושב הראש ואני מקווה שאנחנו נצליח לקיים פה אחת ל-, נתאם עם יושב ראש הוועדה, אני מקווה שלא יותר מחודש, יתקיים פה דיון כל פעם על נושא אחד מסוים, שאנחנו מאמינים שאם נשתפר בו, אנחנו באמת נקדם את הנושא.
איל בן ראובן: כי לעסוק בהכל זה מאד יפה, רק זה לא עוזר.
איל בן ראובן: אנחנו צריכים למקד את הדברים.
איל בן ראובן: אני באמת פונה פה לכל מי שעוסק בזה.
איל בן ראובן: אני רוצה להודות אגב.
איל בן ראובן: יש פה אנשים כמו התאחדות בוני הארץ וכל כל מיני גורמים, שבאמת אני רואה עבודה ושאף אחד לא ייעלב.
איל בן ראובן: אני פשוט לא מכיר עדיין את כולם.
איל בן ראובן: יש פה אנשים שעובדים ועושים ומתאמצים באמת וזה חשוב ואני מודה לכולם.
איל בן ראובן: אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים תוצאות.
איל בן ראובן: אני קורא מכאן למשרד העבודה והרווחה ולמשרדי הממשלה, אתם עד עכשיו פשוט עושים ביזיון.
איל בן ראובן: פשוט ביזיון.
איל בן ראובן: מדברים איתכם על מפקחים כבר שנתיים, לא זזנו מטר.
איל בן ראובן: קראו לי לפני כמה זמן לעדכן אותי שכמה מפקחים קיבלו אוטו.
איל בן ראובן: איזה עדכון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שמענו שהם בכלל בסכסוך עבודה.
איל בן ראובן: אני לא יודע מה הם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא רק שלא הוסיפו להם, אלא מבקשים לשפר את התנאים שלהם.
איל בן ראובן: אני יודע שהם לא עושים שום דבר כדי להתמודד עם בעיה כזאת של אנשים שמתים כל יום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה איל.
איל בן ראובן: אני מציע שנעבור לדוברים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, תודה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היות ואנחנו רוצים שהישיבות שלנו תהיינה אפקטיביות ושאנחנו לא רק נשב ונדבר פה ונלך וכאילו יצאנו לידי חובה, כי זה פשוט מה שקורה בנושא הזה כבר שנים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בישיבה קודמת ביקשנו תשובות לשאלות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשנו מהמשטרה לתת לנו נתונים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא קיבלנו אותם ועברו כמה חודשים טובים מאז הישיבה הקודמת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשנו להציג נתונים לוועדה כמו כמה חוקרים עוסקים בנושא של תאונות עבודה - - -
<אתי שבתאי: אישורים לפיגומים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, ובתאונות עבודה מי אמון על הנושא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הוגש מתווה לשר, מה נעשה עם זה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מוסיף שאנחנו ישבנו גם עם המפכ"ל, גם חברי הכנסת איל בין ראובן, אלי אלאלוף וגם אני, ישבנו גם בנושא הזה לישיבה שהייתה לנו עם מפכ"ל המשטרה ועם הצוות שלו ועד היום לא ראינו שדברים זזים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על להקים גוף עם המשרדים ובינתיים אם אנחנו לא קיבלנו תשובות, אז אני מבקש בהמשך אתה תקבל את הזכות להעלות את מה שיש לך, אבל נרצה לקבל גם דברים בכתב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כשמבקשים, מגיע לנו גם כוועדה, ככבוד לכנסת - - -
<קריאה: אני העברתי אתמול.
<אתי שבתאי: לא קיבלנו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קיבלנו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש לכם וזה מוכן, אז בבקשה להעביר את זה עוד היום אם אפשר, כי המייל יכול לקבל בכל רגע את המייל שלכם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי, ביקשנו לקבל גם דיווח על התקדמות התקנות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הסטאטוס שלהן, איפה אנחנו נמצאים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לך כעת את זכות הדיבור.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו לא נקבל תשובות, אנחנו רק נעלה את הנושא ונלך הביתה ולא לשם זה רוצים לבזבז את הזמן שלכם ואת הזמן שלנו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הזמן של כולנו הוא יקר ובואו נתמקד וננסה להתקדם, לפחות צעד בכל ישיבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בבקשה, מתי.
<מתי רביבי: כן, אז אני אתחיל קודם מהנושאים של הדיון הזה.
<מתי רביבי: יש כאן ארבע שאלות שמופנות למשרד העבודה וחמש למשרד הכלכלה, שאני מבין שאין נציג פה כרגע.
<אתי שבתאי: תציג את עצמך לפרוטוקול בבקשה.
<מתי רביבי: אני יועץ של חבר הכנסת בן ראובן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה היית בכובע אחר לפני.
<מתי רביבי: הייתי - - - לפני מספר שבועות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, ואתה לא נמצא שם.
<מתי רביבי: החלפתי כובע ועכשיו אני בכובע אחר, אבל באותו תחום.
<מתי רביבי: התחום לא השתנה וגם הלהיטות לא השתנתה.
<מתי רביבי: אז אני מציע שפשוט נתחיל לפעול ולקבל תשובות לשאלות האלה.
<מתי רביבי: מי שיש לו מכל מי שיושב פה שאלות משנה, כלומר שאלות שמתגלגלות מתוך השאלות העיקריות, ודאי שמוזמן תוך כדי הדיון הזה להעלות אותן.
<מתי רביבי: אני מבין שיש לנו כאן את מפקחת העבודה הראשית, את הגברת ורדה אדוארדס.
<מתי רביבי: אני מניח שהיא תענה על השאלות.
<מתי רביבי: לאחר מכן ותוך כדי השאלות אנחנו גם נקיים דיון ונתקדם בכל אחד מהנושאים האלה.
<מתי רביבי: אנחנו זיהינו בנושאים האלה שהם נושאים קריטיים, כל אחד מארבעת הנושאים וגם מהחמישה נושאים שאני אדבר עליהם בהמשך, בגלל שמשרד הכלכלה לא נמצאים פה, יכול להיות שיהיו כמה הערות ביחס אליהם.
<מתי רביבי: וזהו, אז אני מציע שוורדה תתייחס לשאלה מספר אחת.
<ורדה אדוארדס: אם יורשה לי, ראשית אנחנו הכנו מסמך.
<אתי שבתאי: בבקשה, שם לפרוטוקול.
<ורדה אדוארדס: ורדה אדוארדס, ראש מינהל הבטיחות במשרד העבודה והרווחה.
<ורדה אדוארדס: אנחנו קיבלנו את השאלות לצערנו די מאוחר, אבל אנחנו כן הכנו תשובות.
<ורדה אדוארדס: האמת שענינו גם לשאלות שהופנו למשרד הכלכלה, אז אפשר להתייחס גם לתשובות שנתנו לשאלות האלה.
<ורדה אדוארדס: אני רוצה להגיד בפתח הדברים כמה מילים.
<ורדה אדוארדס: נאמרו כאן אמירות מאד קשות על הפעילות של המשרד שלנו.
<ורדה אדוארדס: אני רוצה לומר - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הוא קשה, לא - - -
<ורדה אדוארדס: לא, נאמרו גם כמה דברים מעבר לכך.
<ורדה אדוארדס: מינהל הבטיחות פועל בצורה באמת מעל ומעבר בתחום של הבנייה, כמו גם - אסור לשכוח - גם בתחומים אחרים.
<ורדה אדוארדס: הבנייה באמת, התוצאות בענף הבנייה הן מאד עגומות מבחינת רמת ההיפגעות של אנשים וכמות הנפגעים וחומרת התאונות, אין ספק.
<ורדה אדוארדס: אבל צריך לזכור שאנחנו לא יכולים להזניח גם ענפים שהם עתירי סיכון בתחומים אחרים.
<ורדה אדוארדס: יש לנו בארץ גם תעשיות, יש לנו סוגים אחרים של שירותים שיש בהם סיכונים.
<ורדה אדוארדס: אז זה ברקע הדברים ואנחנו מטפלים בכולם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שזה לא מנחם אותנו.
<ורדה אדוארדס: לא, לא, אבל רק פשוט לשים את הדברים בקונטקסט, זה המקום.
<ורדה אדוארדס: בכל מה שקשור לבנייה, אני חושבת שאתם יודעים כי אנחנו כבר דיברנו על כך בישיבות הקודמות.
<ורדה אדוארדס: קודם כל ברור שאני מברכת על זה שאתם באמת עוסקים בנושא הזה בצורה כל כך אינטנסיבית ולא מרפים.
<ורדה אדוארדס: אני מצדיעה לכם ואני חושבת שזה ראוי לשבח וזה כמובן גם ממריץ, אותנו, אין ספק.