GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלב אבו עראר: בזמנו, כשהיה ברווחה מאיר כהן, ביקשנו ממנו ואז, לא יודע, הוא סיפק שני רכבים שיגיעו ויספקו את השירותים ליישובים הבלתי מוכרים, אבל זה עדיין לא מספיק.
טלב אבו עראר: גם היה דיון בוועדה לצדק חלוקתי עם מיקי זוהר, שדיברנו וסיכמנו שבכל יישוב, אפילו בלתי מוכר, יהיה שם מוסד חינוכי, יהיה שם מוסד לרווחה, מוסד לכל דבר ביישובים האלה.
טלב אבו עראר: יש שם זקנים, יש שם ילדים, יש שם משפחות במצוקה אדירה.
טלב אבו עראר: חברים, לא נשכח שהם אזרחי מדינת ישראל ואת, גבירתי, גם כיושבת ראש הוועדה עכשיו, את גם שכנה שלנו ויודעת מקרוב, חיה את החיים שלנו, אפילו כדי להגיע לתחנת האוטובוס, כמה אישה הולכת, כמה קילומטרים, לא כמה מטרים.
טלב אבו עראר: גם שירותי הרווחה.
טלב אבו עראר: היינו בישיבת ועדת הפנים, דיברנו על מענקים שניתנים לרשויות המקומיות בנגב, מְחשבים במענקים האלה רק תושבים שהם בני המקום, בזמן שבוא נגיד, היישוב ערערה בנגב, יש שם כ-17,000 בני אדם תושבים, המועצה נאלצת לספק שירותים לכעוד 20,000 בני אדם הסמוכים ליישוב ומשרד הפנים לא לוקח את זה בחשבון.
טלב אבו עראר: גם כגון הרווחה, מגיעים ליישוב ערערה בנגב, זו דוגמה, יש שם בחורה, בלקייה, בכסייפה, בכל היישובים שם, שהם נאלצים להגיע לשם, או בגדול, קל להם או לא קל להם, אלא מחוסר ברירה, הם נוסעים עד לבאר שבע כדי לקבל את השירותים האלה.
טלב אבו עראר: על זה ביקשתי את הדיון, על השירותים החברתיים לתושבים שחיים במצוקה, חיים בעוני, באבטלה, במצב שלא ניתן לתאר במלים.
טלי פלוסקוב: שאלה לי אליך, בוועדת הפנים, הם חישבו את הדבר שאמרת?
טלב אבו עראר: לקחו את זה בחשבון, ידעו על זה, דיברו ראשי רשויות בצורה הכי מקצועית שיש, הסבירו בדיוק את המצב הקיים, את המצוקה הקיימת.
טלי פלוסקוב: והמליצו בוועדה?
טלב אבו עראר: נכון מאוד, נכון מאוד.
טלי פלוסקוב: אני שמחה, כי זה באמת נכון.
טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו עוברים לדוברים כאן, אני כמובן אשמח מאוד להזמין את ידידי - - -
אלי אלאלוף: אחרי ישראל.
טלי פלוסקוב: אז סגן מנהל מחוז הדרום, האם זה התפקיד, או מנהל המחוז?
<קריאה: אולי כדאי שישמע אותנו ואז יגיב.
טלי פלוסקוב: לא, אנחנו קודם כל ניתן למנהל המחוז להגיד.
טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה לדבר, בבקשה להירשם אצל מנהלת הוועדה ואני כבר אקבע את הסדר שאנחנו נדון.
טלי פלוסקוב: כרגע מנהל המחוז, ישראל בודיק, בבקשה, אדוני.
<ישראל בודיק: בוקר טוב לכולם, קודם כל זה באמת אתגר מאוד מאוד גדול לספק שירותי רווחה לתושבים בכפרים הבלתי מוכרים וזה דורש יצירתיות, שוני בתפיסה ואחד הדברים שאנחנו עשינו זה קודם כל, תקציבי הרווחה לכפרים הבלתי מוכרים הם ב-100%.
<ישראל בודיק: זאת אומרת שכל תקציב שמגיע שינוצל ושלא תהיה שום מגבלה לנצל אותו, שלרשות לא תהיה שום אפשרות להגיד שהיא לא מנצלת, בגלל שיש חשב, בגלל ההשתתפות, בגלל המצ'ינג, התקציבים הם ב-100% מדינה.
<ישראל בודיק: הדבר השני שעשינו הוא כך, לכל אחת מהמועצות האזוריות יש שני ג'יפים, כשהרעיון הוא להגיע עם הג'יפ עד לכפר הכי רחוק, לבית הכי רחוק, מגיע עובד סוציאלי יחד עם נהג שמשמש גם כמאבטח ואם צריך נותנים סמך מקצועי, נותנים סל שירותים בתוך הבית.
טלב אבו עראר: כמה רכבים כאלה יש לכם?
<ישראל בודיק: יש לנו ארבעה רכבים כאלה פלוס משאית שנמצאת עכשיו בתקופה של פיילוט - - -
טלב אבו עראר: לכמה תושבים?
<ישראל בודיק: על כל תושבי הפזורה.
טלב אבו עראר: כמה תושבים, בערך?
<ישראל בודיק: 80,000 תושבים.
טלב אבו עראר: 80,000, ארבעה רכבים.
<ישראל בודיק: רגע, רגע, שניה.
<ישראל בודיק: בוא, אני רוצה שהדיון - - -
טלב אבו עראר: לא, שהיא תדע רק.
<ישראל בודיק: מה שאני מציע, אני לא רוצה שנהיה במשא ומתן שתוקפים אחד את השני, אני רוצה שמהדיון הזה נצא - - -
טלי פלוסקוב: אנחנו לא נמצאים בזה ולא אתן גם שזה יקרה פה.
<ישראל בודיק: אני אומר, אני באמצע הדברים, אתה כבר ככה וזה - - -
טלב אבו עראר: לא, כדי שהקהל יבין גם למה.
טלב אבו עראר: אני רוצה לקבל - - -
טלי פלוסקוב: ישראל, אני רק רוצה להגיד לך שאנחנו, אלה שיושבים בבית הזה כבר מכירים את האימפולסיביות של חבר הכנסת טלב אבו עראר, אז אל תיקח את זה - - -
טלב אבו עראר: לא, זה בסדר גמור.
<ישראל בודיק: אני חייב להודות שגם זכיתי להכיר, אבל אני אומר כך כדי שנקיים דיון טוב ודיון פורה.
<ישראל בודיק: הדבר השני שאנחנו עושים הוא שאנחנו הקמנו בכל אחת מהרשויות שלוש שלוחות.
<ישראל בודיק: יש שלוחות.
<ישראל בודיק: לא כל בן אדם רוצה שיגיעו אליו הביתה וכל בן אדם, יש לו שלוחה והוא יכול להגיע לשלוחה שהיא סמוכה למקום מגוריו.
<ישראל בודיק: הקמנו שלוש שלוחות, אנחנו בתהליך של הקמה של עוד כמה שלוחות.
<ישראל בודיק: דבר נוסף, יש אפשרות להגיע לבאר שבע.
<ישראל בודיק: אנחנו זיהינו שיש תושבים, בעיקר נשים, שרוצות דווקא כן להגיע לבאר שבע, לא רוצות שיבואו אליהן הביתה.
<ישראל בודיק: מבחינתן זה סוג של הזדמנות לצאת, להכיר, להיות בחוץ ומבחינת סל השירותים והנגישות אנחנו מאפשרים שלוש אופציות: בבאר שבע, בשלוחות ובאמצעות הרכבים.
<ישראל בודיק: אנחנו נמצאים בתקופה של פיילוט, שיש משאית, שהיא ברמה שיש שם שני חדרים, מזגן, בא בן אדם, עולה למשאית, מקבל שירות בפזורה, במקום שהוא סמוך למקום מגוריו, הוא מקבל משרד.
<ישראל בודיק: כל אחת מהאופציות האלו.
<ישראל בודיק: הדבר הנוסף שאנחנו עשינו, בעצם יש לנו סל שירותים די רחב, לילדים, לקשישים, לכל קבוצות האוכלוסייה.
<ישראל בודיק: כל שירות שאנחנו יכולים להכניס עם רמה של גמישות, שאם משפחתון לא יעבוד בצורה הכי טובה, עם פעילות שהיא מתקיימת בתוך - - - זאת אומרת, כל פעילות שאנחנו יכולים להקים ואנחנו עושים, בתוך האמצעים המורכבים שקיימים, אנחנו עושים.
<ישראל בודיק: דבר נוסף, שזה דבר מאוד מבורך, יש החלטות ממשלה בנושא האוכלוסייה הבדואית.
<ישראל בודיק: אחד הדברים שאנחנו עשינו ואנחנו ביקשנו מהמשרד והמשרד החליט, שכל התכניות נקבעות על ידי השטח.
<ישראל בודיק: לא אנחנו קבענו.
<ישראל בודיק: חילקנו כסף לפי קריטריונים ומדדים מסוימים והעברנו את הכסף למחלקות.
<ישראל בודיק: אמרנו להם: חבר'ה, תציגו לנו את סל הצרכים שלכם, תבנו את התכניות שאתם רוצים, תשתפו את התושבים בתוך התהליכים האלה ועם זה תבנו כל תכנית.
<ישראל בודיק: יש לנו מגוון, יש לנו מט"לים, יש לנו "בתים חמים".
<ישראל בודיק: עכשיו, לבוא ולהגיד שכל הפתרונות ניתנים?
<ישראל בודיק: זה ממש לא.
<ישראל בודיק: אני יכול להגיד לכם שהיום הבעיה היא לא כסף.
<ישראל בודיק: אנחנו, מבחינתנו, כשבאה מחלקת רווחה ומבקשת מאיתנו פרויקט, כל עוד הוא עומד בסטנדרטים ובתוך הקריטריונים, אנחנו משתדלים להיענות ולפתוח את השירות הזה.
<ישראל בודיק: הבעיה היא כרגע לא כסף.
<ישראל בודיק: יש כל מיני חסמים, יש חסמים של תכניות לימודים.
<ישראל בודיק: סטודנטים שמגיעים, אנחנו עושים להם עכשיו תכנית הכשרה מיוחדת כדי שהסטודנטים שמטפלים באוכלוסייה והעובדים הם יהיו ברמה הכי גבוהה שיכולה להיות.
<ישראל בודיק: אנחנו גם משתדלים לעסוק בנושא של הכשרה מקצועית.
<ישראל בודיק: יש שלוש סוגיות ליבה שאנחנו עוסקים בהן בתוך התכניות, בנושא אלימות, בנושא מנהיגות ובנושא חירום.
<ישראל בודיק: אנחנו זיהינו באג, שלמעשה האוכלוסייה הבדואית, לצערנו הרב, לא הייתה ערוכה לחירום.
<ישראל בודיק: אנחנו הסתובבנו במבצעים, השוק היה פתוח, הכול היה פתוח.
<ישראל בודיק: נכנסנו למהלך אינטנסיבי עם פיקוד העורף ורח"ל ואנחנו היום נמצאים ברמת היערכות אחרת.
<ישראל בודיק: אפשר להגיד שהאוכלוסייה היא ברמת מוגנות הרבה יותר גבוהה, קיים מרכז חירום ומרכז חוסן בדואי שעובד ונותן שירותים שעוסקים בנושא חירום.
<ישראל בודיק: בנושא אלימות, אנחנו מוסיפים תקנים לכל המחלקות.
<ישראל בודיק: כל מחלקה תקבל תקן נוסף לטיפול באלימות.
<ישראל בודיק: אנחנו עשינו הכשרה לכל המנהלים והעובדים הבדואים בנושא אלימות ואנחנו פותחים מרכזים למניעת אלימות בכל אחד מהיישובים הבדואים.
<ישראל בודיק: יש לנו מרכזי גישור ויש לנו כמעט כל תכנית אפשרית.
<ישראל בודיק: אני לא רוצה לצבוע את זה בצבעים ורודים שהכול טוב והכול יפה, אני רק אומר, אני כן מבקש שהדיון יהיה, אם יש חוסרים ויש דברים שאנחנו יכולים להשלים אנחנו פתוחים לשמוע.
<ישראל בודיק: אנחנו מוכנים לשבת עם כל אחד, אבל בסופו של דבר, מבחינתנו, התכניות נקבעות על ידי השטח, הם מביאים אותן אלינו, אנחנו בודקים שהן עומדות בקריטריונים, אנחנו עושים כמעט כל מאמץ אפשרי כדי שזה יתקיים.
<ישראל בודיק: אני אשמח לשמוע עוד דברים שצריך - - -
טלב אבו עראר: האם המדיניות של הממשלה מפריעה לכם בעבודה כלפי התושבים הבדואים?
<ישראל בודיק: המדיניות של הממשלה?
<ישראל בודיק: כל מי שצריך לקבל שירות מקבל, זה מה שאני אגיד לך.
טלי פלוסקוב: אני אתרגם פשוט את השאלה, האם ליישוב יהודי אתם נותנים יותר לפי הקריטריונים ומה שנקבע מאשר ליישובים בדואיים?
<ישראל בודיק: לא ,לא.
<ישראל בודיק: ממש לא, ההיפך.
טלי פלוסקוב: תשובה חד משמעית.
טלב אבו עראר: אגיד לך למה, בוא נגיד בתחום הבריאות שם, משרד הבריאות הודה, 'שמע, הממשלה מונעת מאיתנו, בוא נגיד, לפרסם מכרזים לבניית קופות חולים שם, ביישובים הבלתי מוכרים'.
טלב אבו עראר: האם אכן כך?
<ישראל בודיק: אמרתי לך שאנחנו מקימים שלוחות, הקמנו שש שלוחות.
<ישראל בודיק: עכשיו, שוב, הכול במסגרת החוק.
<ישראל בודיק: אנחנו לא יכולים להקים - - -
טלב אבו עראר: אתה לא יכול להביא עוד ארבעה רכבים?
טלב אבו עראר: אם אין לך בעיה של תקציב, ככה אתה אומר, 'אין לי בעיה של תקציב'.
טלי פלוסקוב: רגע, רגע, אדוני, רגע, רגע, לאט לאט.
טלב אבו עראר: כך אתה אומר, שיש לכם תקציב.
<ישראל בודיק: הרכבים, אני אומר, שוב, העניין של הרכבים הוא ענין של תקציב וזה ענין של קונספט.
<ישראל בודיק: הרכבים לא קשורים למגבלות של המדינה, הם קשורים לסדרי עדיפויות בחלוקת התקציב.
<ישראל בודיק: אני לא בטוח כרגע שצריך עוד ארבעה רכבים.
<ישראל בודיק: אנחנו מנסים לייצר שלוחות.
<ישראל בודיק: אנחנו לא רוצים, האוכלוסייה הבדואית, בגלל שהיא גרה בכפרים בלתי מוכרים שיתגנבו להם לתוך הבית, יחדרו להם.
<ישראל בודיק: אני אומר, אנחנו לא רוצים שיחדרו להם לתוך הבית, אנחנו רוצים שהוא יקבל את השירות בצורה הכי טובה שהוא רוצה לקבל.
<ישראל בודיק: אם אתם מזהים יישוב מסוים שצריך לקבל שירות יותר אינטנסיבי באמצעות הג'יפים או מקומות שרוצים יותר, כי זיהינו מגמה הפוכה, באו ואמרו לנו, "חבר'ה, אנחנו רוצים להגיע לבאר שבע.
<ישראל בודיק: גם ככה אנחנו לא יוצאים מהיישובים שלנו, אנחנו רוצים גם קבלת קהל".
<ישראל בודיק: בבאר שבע ניסינו להעביר כמה שיותר קבלת קהל לתוך הכפרים, אמרו חלק, "אנחנו רוצים להגיע לבאר שבע.
<ישראל בודיק: באותה הזדמנות אנחנו יוצאים לשוק, באותה הזדמנות רואים עולם" וכחלק מההבנה הזו אנחנו גם מוציאים הרבה מאוד תושבים לפעילויות שביישובים היהודיים אנחנו כמעט שלא עושים, של הפגות ותכניות ומוציאים אותם ממש לרמות של בריכות וספא - - -
טלב אבו עראר: איפה זה?
<קריאה: מעולם לא היה.
טלי פלוסקוב: לא, אני מבקשת, מי שיושב, חוץ מחברי הכנסת, אף אחד לא יכול להתערב בדבריו של נציג הממשלה.
<ישראל בודיק: אני אומר, בחורה, בכסייפה, אני יכול להביא לכם רשימה.
<ישראל בודיק: בלקייה הוצאנו משפחות, נשים, ילדים, קשישים.
<ישראל בודיק: בְּחורה הגדיל לעשות מוחמד, מתקציבי הרווחה, הוא הוציא קבוצה של קשישים כולל רופאים, כולל מערכת רפואית שהיא תומכת, ליום שטח בלילה.
<ישראל בודיק: אנחנו מוציאים לפעילויות הפגה, שאנחנו פחות אוהבים את זה, בתוך הפעילות השוטפת.
<ישראל בודיק: אנחנו משתמשים בצרכים, אנחנו משתדלים מאוד לקנות לילדים ביגוד, תיק בית ספר, משתדלים שהילדים, ילדי הרווחה, יגיעו ברמות הכי גבוהות, שכשהוא בא לבית ספר שהוא יהיה הילד שמגיע כמו כולם לבית הספר.
טלב אבו עראר: לְאלה לא חסרים לך תקנים בשירות הרווחה?
<ישראל בודיק: שוב, המושג של חסר תקנים הוא תמיד נכון במדינת ישראל.
<ישראל בודיק: אנחנו נמצאים בפער במדינת ישראל של 1,000 תקנים.
<ישראל בודיק: אני לא יכול לדבר איתך על תקנים כי זה לא ברמה שלי ולא בסמכות שלי וחבל, אני רוצה לשמוע איפה יש פערים בקרב האוכלוסייה שמקבלת שירות.
<ישראל בודיק: תציגו לנו מסמך כזה, אני מבטיח לכם שתוך זמן - - -
טלי פלוסקוב: מר בודיק, קודם כל אני רוצה להודות לך ואני רוצה להגיד לך שיעלו פה עוד הרבה סוגיות בנושא.
טלי פלוסקוב: אגב, אני רוצה להגיד שכמה מן הדברים, אני גרה עד היום בעיר ערד, אז אני רוצה להגיד לך שיש לנו דברים משותפים ואני מדברת על עיר יהודית, יישוב יהודי, כן?
טלי פלוסקוב: זאת אומרת שיש לנו הרבה דברים שהם קשורים לנגב כולו ולא סתם אנחנו מדברים על יום הנגב, והבעיות הן משותפות.
טלי פלוסקוב: כשאתה מדבר על תקנים חדשים אני יכולה להגיד גם בשם ערד, אני גם צריכה תקנים נוספים - - -
טלב אבו עראר: גם, גם, לכל תושבי הנגב.
טלי פלוסקוב: נכון, אם אני מדברת על שלוחות אז כן, אתה יודע מה, גם בערד אין משרדים, יש שלוחות, אבל אנשים יודעים לנצל את זה נכון, ואני גם ממליצה לך לוותר על הרכבים האלה ולדאוג שיהיו לך שלוחות, שאנשים יידעו שהמשרדים מגיעים אליך ונותנים את השירותים במקום שלך.
טלי פלוסקוב: אני מאמינה שלמר בודיק עוד יהיו שאלות במהלך הדיון, אבל קודם כל חבר הכנסת, ידידי, אלי אלאלוף, יושב ראש הוועדה הקבוע, אני היום רק ממלאת מקום, אז הוא יגיד כמה מלים כי אני יודעת שהוא חייב לצאת.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אלי.
אלי אלאלוף: תודה רבה, טלב, על זה שהבאת אותנו לדיון הזה.
אלי אלאלוף: זה חד משמעי, זה ברור, יש פחות מדי בשירותים חברתיים ולא רק בפזורה הבדואית אלא בכלל, במיוחד בפזורה הבדואית.
אלי אלאלוף: לפי הנתונים שלי זה לא שחסר, אין עובדים סוציאליים.
<קריאה: יש אחת.
אלי אלאלוף: שמתעסקת בכפרים הלא מוכרים?
<קריאה: אני הייתי מציע - - -
טלי פלוסקוב: אדוני, לא מפריעים כאן.
טלב אבו עראר: היא יושבת ראש הוועדה, היא תנהל את העניין, לאט לאט.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, בואו, חברים, חברים.
טלי פלוסקוב: אדוני, מי שמדבר ומפריע פשוט ייצא מן האולם, שיהיה ברור, בסדר?
טלי פלוסקוב: כשמדברים חברי הכנסת אז לא מדברים.
אלי אלאלוף: חברים, אנחנו רוצים לצאת מפה, מהישיבה הזאת, עם תכנית עבודה.
אלי אלאלוף: לא שרק תתקן לי את העברית שלי ואת הטרמינולוגיה שלך.
אלי אלאלוף: זה לא חשוב, זה באמת לא חשוב.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שכל אזרח, כל ילד, כל קשיש, כל מוגבל, שאמור לקבל שירותי רווחה, יקבל אותם, ברמה כזו או אחרת, כמו כל אחד מאזרחי המדינה.
אלי אלאלוף: אני רוצה גם להגיד לכם שהתקבלו החלטות והן מיושמות, לכל ילדי ישראל, כולל השכנים שלי.
אלי אלאלוף: אני מבאר שבע, השכנים שלי, אפילו יש כאלה שמכירים אותי לפני שהייתי חבר כנסת, עשיתי הכול כדי שזה יהיה כך.
אלי אלאלוף: יש היום פערים אדירים.
אלי אלאלוף: יש שיטת עבודה ואחד מהם יודע לנצל את זה מצוין, מאתמול חבר כנסת, נהיה חבר כנסת, כבר לא רק חבר שלי.
טלי פלוסקוב: אנחנו נברך אותו עוד מעט.
אלי אלאלוף: אני באמת חושב שהבעיה שלנו היא תכנית עבודה מסודרת.
אלי אלאלוף: אני שמעתי את ישראל, הוא אומר לך, "יש לי", "מי שיבוא אליי" וכו', מה זה אומר?
אלי אלאלוף: אני אתרגם את זה כאיש תכנון, אני מתרגם את זה, מי שיתכנן לו דבר מסודר, יוסף, אתה יודע לעשות את זה, ייקח את התיק הזה של הרווחה, יישב מול ישראל, אני אומר לכם, אם יחסר כסף יימָצא.
אלי אלאלוף: הבעיה זה לא כסף, הבעיה זה ניצול אמיתי ושיטתי של המערכות הקיימות במדינה.
אלי אלאלוף: למה אתם לא מתלוננים על בטוח לאומי?
אלי אלאלוף: כי הוא לא שואל אתכם.
אלי אלאלוף: הוא שולח לילדים את הקצבה, להורים עבור הילדים, הוא שולח לזקנים את הקצבה שלהם.
אלי אלאלוף: יש כאלה שלא יודעים את הזכויות שלהם.
טלב אבו עראר: רק גרושים הקצבה עכשיו.
אלי אלאלוף: לא חשוב, לא חשוב, הגרוש שלך הוא כמו הגרוש של יעקב במקום אחר.
אלי אלאלוף: אני חושב לתקן את העיוות כלפי האוכלוסייה הבדואית בדרום.
אלי אלאלוף: יש עיוות, זה ברור.
אלי אלאלוף: יש פערים אדירים, זה ברור.
אלי אלאלוף: אם אנחנו נתקן את הקצבה של הקשישים, גם הבדואים אוטומטית כאזרחי המדינה יקבלו את זה ואוי ואבוי אם נעשה אחרת.
אלי אלאלוף: ודאי שלא תיתן לעשות את זה ואף אחד לא מתכוון לעשות את זה.
אלי אלאלוף: כשאתמול הוחלט על שכר מינימום, זה שכר מינימום לכל אזרחי המדינה, כולם, אחד אחד.
אלי אלאלוף: המלצה שלי, ויוסף, אתה מביא כוח שאני מכיר טוב, למרות שהספקתי להכיר את הכוח של אחרים, וזה התכנון.
אלי אלאלוף: תתכננו את מה שחסר.
אלי אלאלוף: תתכננו מה שהייתם רוצים לראות בעשייה שיטתית, הגיונית, ואני בטוח שההיגיון יהיה פה, לא מהיום נקפוץ מאפס למאה, נלך בדרך ונעשה את זה.
אלי אלאלוף: דבר נוסף, יש דבר מדהים שהשתנה וזה כוח האדם הבדואי, שהיום מאוד מקצועי.
אלי אלאלוף: יש יותר ויותר עובדים סוציאליים, שלא לדבר על מורים ומורות, יש כוח אדם שצריך להתבסס עליו כדי שהם יעשו את השינוי החברתי הנדרש באוכלוסייה הבדואית, כי הם מכירים טוב יותר את הבעיה.
אלי אלאלוף: ראיתי את הדוגמה של מרכז החוסן ושגב שלום, פשוט מדהים.
אלי אלאלוף: מנוהל על ידי עובדות מהמגזר, שמכירות טוב את הנושא, נעזרות לפי החלטתן בכוח אחר, ורואים שהם מקבלים את כל הדברים שמגיע להם.
אלי אלאלוף: צריך עוד יותר, כי יש פער באוכלוסייה, אבל זה תוצאה של לקיחת אחריות או חוסר לקיחת אחריות היום ולקיחת אחריות מהיום באופן מתוכנן, לבוא עם זה לעשות.
אלי אלאלוף: אחד הדברים שחסרים שאמרתָּ ואני רוצה לחזק אותו, יש מחסור אדיר בתשתיות של הרווחה.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות שאין פנימייה בדרום לילדים בדואים.
<קריאה: יש, יש בלקייה.
טלי פלוסקוב: בלקייה?
אלי אלאלוף: אני מוכן להגיד שאין מספיק מוסדות חברתיים של תחום הרווחה.
אלי אלאלוף: אתה רוצה לתקן אותי בפיפס?
אלי אלאלוף: אז תתקן, אני אשמח להיות טועה.
<קריאה: במקרה הזה רק.
אלי אלאלוף: אני אומר לך, חסר היום, בתשתיות של הרווחה, חסרים הרבה מאוד מוסדות ואת זה צריך להתחיל לתכנן.
אלי אלאלוף: אם רוצים פנימיות אז מספיק פנימיות, אם רוצים מרכזים לנוער אז מספיק מרכזים, כל שירותים, אם רוצים מקלט לנשים מוכות במקום אחר עבור כאלו ואחרות.
אלי אלאלוף: יש מחסור אדיר במוסדות וזה חשוב, מפני שהמוסדות האלה לא רק מביאים פתרון אלא המוסדות האלה יביאו גם את הכוח אדם וזה עושה דינמיקה מטורפת.
אלי אלאלוף: אתם מכירים את זה משפ"י, באזור מכירים את מה שקרה עם "יחדיו".
אלי אלאלוף: "יחדיו" זו עמותה שהתחילה לפני עשר שנים מאפס, היום היא מעסיקה 400 עובדים סוציאליים שמשרתים את מי?
אלי אלאלוף: את האוכלוסייה שלהם.
אלי אלאלוף: לכן המוסדות הם בסיס, הם תשתית בסיסית לצורך מתן שירותים לכל החברה הערבית.
אלי אלאלוף: לשמחתי, יש יותר ויותר כוח אדם מתאים שיכול להפעיל.
אלי אלאלוף: הוועדה שלנו, בשם הוועדה, מוכנה לעשות יחד אתכם תכנית עבודה ולעשות את המעקב.
טלב אבו עראר: תודה, אלי, באמת תודה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב ראש הוועדה, אלי אלאלוף.
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שהלב שלו באמת פתוח.
טלי פלוסקוב: יושבים פה חברים מ"הרשימה המשותפת" ויכולים להעיד על כך.
טלי פלוסקוב: ואני רוצה להגיד לכם שגם בישיבות הסיעה שלנו במפלגת "כולנו" לא פעם אלי מעלה את הסוגיות האלו, מול שר האוצר כמובן, בכל הסוגיות הקשורות לאוכלוסייה הבדואית.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, אלי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך, זאת ההזדמנות הראשונה שלי, חבר כנסת שרק אתמול נכנס לתפקיד, חבר הכנסת יוסף עטאונה, מאיזה יישוב אתה?
יוסף עטאונה: חורה.
טלב אבו עראר: הוא מנהל מחלקת חינוך.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שהוא עבד בחינוך.
טלב אבו עראר: הוא מנהל מחלקה עד היום.
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שגם לפי נאום הבכורה אתמול, קודם כל העברית הרהוטה שלך וכושר ההבעה שלך זה משהו שמראה איפה אתה נמצא ואני מאוד שמחה שחברי כנסת חדשים ברמה הזו מצטרפים אלינו, אז ברכות כמובן ובטח ובטח שזאת ההזדמנות הראשונה שלך להשתתף בוועדה ולהגיד כמה מלים לאנשים שנמצאים כאן, בבקשה.
יוסף עטאונה: קודם כל תודה רבה גבירתי היושבת ראש.
יוסף עטאונה: עוד פעם, גם ברכה ותודה לחברי טלב על היוזמה והדיונים על הנגב.
יוסף עטאונה: לגבי נושא השירותים החברתיים, אני חושב שהאוכלוסייה החלשה ביותר במדינה, המוזנחת והסובלת מאפליה, היא האוכלוסייה הבדואית, במיוחד בכפרים הבלתי מוכרים, ששנים רבות נמנעה מהם אספקה של שירותים חברתיים בסיסיים.
יוסף עטאונה: זה יצר פערים מאוד מאוד גדולים בתחומי הרווחה ובשירותי הרווחה בכל התחומים.
יוסף עטאונה: אני עבדתי באגף החינוך, במערכת החינוך, גם בהלימה עם שירותי הרווחה בחורה, אני חושב שלילדים בעלי צרכים מיוחדים מעל גיל 21 אין מספיק מסגרות בתוך המגזר הבדואי ולכן גם על הנושא הזה צריך לחוות דעה.
יוסף עטאונה: אני מנצל הזדמנות זו ורוצה ללמוד את הנושא, אני מתכוון להיפגש עם כל מנהלי השירותים החברתיים במגזר הבדואי, גם ביישובים הקבועים וגם בבלתי מוכרים ולקיים דיון שממנו יכולים לקדם ולפתח את המערכת.
יוסף עטאונה: אני רוצה גם להודות לאלי אלאלוף, אנחנו חברים וידידים מאוד ותיקים הרבה שנים, שיתפנו פעולה בכל מיני תחומים, גם בקרן רש"י בחינוך ואני אשמח גם לשתף פעולה כאן, עם כל חבר בבית, למען החברה הבדואית.
טלי פלוסקוב: זו בדיוק שאלה שרציתי לשאול אותך, האם אתה תהיה מוכן להצטרף לאותו צוות, שיציג בפני משרד הרווחה את התכנית שתבנו ביחד?
טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה מאוד מתאים לך.
יוסף עטאונה: אני אשמח מאוד להיות חלק מהצוות, גם עם המנהלים של השירותים החברתיים, גם עם המשרד שאני מכיר אותו הרבה שנים.
יוסף עטאונה: אני מוכן להיות חלק ולתרום את חלקי.
יוסף עטאונה: בשביל זה אנחנו פה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לך והמון הצלחה, כמובן, בתפקיד החדש.
יוסף עטאונה: תודה, תודה.
טלי פלוסקוב: הבקשה הראשונה הגיעה לכאן מנציג של רהט, האם יש לך תפקיד בעירייה של רהט?
<עטא אבו מדיעם: כן, אני חבר הנהלה.
<עטא אבו מדיעם: לשעבר ממלא מקום ראש העיר.
טלי פלוסקוב: עטא אבו מדיעם, בבקשה.
<עטא אבו מדיעם: קודם כל, צהריים טובים.
<עטא אבו מדיעם: אני מודה לכל הח"כים, ליו"ר וליו"ר היוצא, על הכינוס.
<עטא אבו מדיעם: שני דברים אני אגע בהם, זה בריאות ורווחה.
<עטא אבו מדיעם: אני אתחיל עם הרווחה.
<עטא אבו מדיעם: קודם כל, לציין לשבח שאנחנו עיר עם 70,000 תושבים ויש לנו קשר הדוק עם המחוז, עם ישראל, שנים אנחנו עובדים ביחד, אנחנו מחוברים, אבל המעמסה היא גדולה.
<עטא אבו מדיעם: כ-18,000 מטופלים יש בתחום הרווחה ברהט.
<עטא אבו מדיעם: זה מספר אדיר.
<עטא אבו מדיעם: שומעים על עיר, חושבים שכולם מלקקים דבש, זה לא נכון.
טלי פלוסקוב: רגע, סליחה, אני כבר שואלת אותך, 18,000 תיקים פתוחים ברווחה?
<עטא אבו מדיעם: 18,000, כן, מטופלים.
טלי פלוסקוב: וכמה עובדים סוציאליים?
<עטא אבו מדיעם: אנחנו 70,000 תושבים.
טלי פלוסקוב: כמה עובדים סוציאליים יש לכם?
<עטא אבו מדיעם: את המספר אני לא יודע, תקנים לא חסר לנו.
<עטא אבו מדיעם: אין לנו בעיה של זה.
<עטא אבו מדיעם: אני אגיד לך מה, זה התהפך, אני פעם הייתי עוזר פרלמנטרי בשנות התשעים פה, היינו אז דואגים למכסה, כל 1,000 – עו"ס, זה התחיל בשנות התשעים, ואנחנו היינו אומרים, "בוא ניאבק בשביל לקבל את זה", היום, עו"סים - - -
טלי פלוסקוב: המצב השתנה.
טלי פלוסקוב: לטובה.
<עטא אבו מדיעם: המצב השתנה, בטוח, אנחנו מדברים על שהוא משתנה.
מסעוד גנאים: הכוונה, אין מחסור בתקנים?
<עטא אבו מדיעם: לנו אין מחסור בתקנים.
<עטא אבו מדיעם: להיפך, אני אציין לשבח את מנהל המחלקה, מנהל האגף, סעיד אל עוברה וכל הצוות שם, צוות אדיר, עם בניין ענק, חדש, עוד לא נחנך, ארבע קומות, אנחנו חונכים אותו, התקציב רובו בא מהרווחה.
<עטא אבו מדיעם: צריך לציין את הדברים הטובים וגם את הדברים שהם בבעיה.
<עטא אבו מדיעם: מה שחסר אנחנו נדבר, נדבר בגובה העיניים ולא נסתיר שום דבר.
<עטא אבו מדיעם: כרגע, כמו שפתח חברי, הוא תמיד קולע, אני גם דיברתי על זה, גבירתי, בחינוך, בוועדת החינוך, השירות הפסיכולוגי, כל הנושא של הטיפול בפנימיות, בנוער בסיכון, כל מעגלי הסיכון האלה הם קצת במינוס אם לא הרבה במינוס.
<עטא אבו מדיעם: אנחנו כחברה סובלים מאלימות ומעוני, שני הדברים האלה לא הולכים ביחד.
<עטא אבו מדיעם: אם הם הולכים ביחד הם מכרסמים את החברה.
<עטא אבו מדיעם: אנחנו צריכים להתמודד גם עם נושא עוני, תעסוקה וטיפול הולם, ולחיות בכבוד, וגם בנושא אלימות, צריך למגר את זה ולשים הרבה תכניות איך למגר את זה.
<עטא אבו מדיעם: לגבי הפערים בחברה, אני אומר לָך, ישנם פערים.
<עטא אבו מדיעם: לא יכול להיות שהמדינה עד עכשיו לא מאפשרת לנו לתת, כמו שהיא נותנת לפריפריה, הרי היום סיפחו לנו שטחים עם תושבים, לעיר רהט, למשל, והמדינה, מה עושה?
<עטא אבו מדיעם: אלה שהם מחזיקים בקרקע רק בחזקה, נותנת להם קרקע בחינם, אבל אנשים חיים ברהט בפחונים.
<עטא אבו מדיעם: יש פערים, אי אפשר להתעלם מזה.
<עטא אבו מדיעם: יש פערים והפערים האלה, הם תופסים לנו שצ"פים, שפ"צים, הם חיים בצריפים, ובצדק הם צריכים להיות שווים.
<עטא אבו מדיעם: משם נוצר הניכור וגם האלימות.
<עטא אבו מדיעם: המדינה אטומה, היא לא רוצה לעשות הסדר עם האנשים האלה שיתפנו ל-7,000 יחידות דיור שכבר מתוכננות אצלנו, שיקבלו בחינם כמו אלה שקיבלו.
<עטא אבו מדיעם: הרי גם יש להם את החזקה על הקרקע, היא כבר קיימת.
<עטא אבו מדיעם: זה אחד הדברים.
<עטא אבו מדיעם: החסם השני, אני אומר לך - - -
טלי פלוסקוב: סליחה שאני עוצרת אותך, אני מבקשת לצמצם כי יש פה הרבה אנשים שרוצים לדבר.
<עטא אבו מדיעם: אני אגיד את זה בטלגרף.
<עטא אבו מדיעם: לגבי פנימיות, לגבי כל הנושא של המערך, אם זה פחות מ-21, עם פיגור, פחות או יותר, זה חסר לנו.
<עטא אבו מדיעם: אני חושב שהנושא של נערים, נשים מוכות ובית חם, יש לנו הרבה פרויקטים משותפים, אנחנו הפעלנו את כל מועדוני הנוער שהם בנויים ולא פתוחים בשיתוף פעולה, אבל יש להדגיש שצריך להוסיף עוד מעונות יום כדי לתת לאשה העובדת והלומדת, העובדת בעיקר.
<עטא אבו מדיעם: יש לנו הרבה ביקוש למעונות יום.
<עטא אבו מדיעם: היה קול קורא, לא כולם הספיקו.
<עטא אבו מדיעם: לא מספיקים לי מעונות היום שיש ברהט.
<עטא אבו מדיעם: אני מבקש גם לגבי המשפחתונים, כל מערך המשפחתונים, תחזירו לנו את המשפחתונים, לפחות בעיר רהט, שיהיה לנו, על ידי האגף.
טלי פלוסקוב: הם היו וביטלו?
<עטא אבו מדיעם: זה מנוהל על ידי עמותה חיצונית.
טלי פלוסקוב: ביטלו אותם?
<ישראל בודיק: קודם כל זה שייך לזרוע העבודה ואם אני לא מדייק אז זה בגלל שזה - - - אבל מה שאני יודע זה הולך כך, זה מופעל במכרז ארצי ועמותת "סכנין" זכתה בזה.
<ישראל בודיק: כיוון שהעמותה הזאת זכתה היא זו שאמורה להפעיל את כל המשפחתונים.
<עטא אבו מדיעם: לא נכון, אמרו לנו חסם אחר.
<ישראל בודיק: לא, יכול להיות שאני לא מדייק, אנחנו - - -
<עטא אבו מדיעם: יכול להיות.
<עטא אבו מדיעם: גבירתי, אני אומר לך, לא יכול להיות, אנחנו מחוברים, עובדים ביחד, הנשים עובדות.
<עטא אבו מדיעם: ב-2013 היינו 33% אבטלה, היום אנחנו עומדים על 15%.
<עטא אבו מדיעם: זה בגלל שיש הרבה הכשרה, גם לנשים וגם לגברים.
<עטא אבו מדיעם: אבל מעונות יום ומשפחתונים, אנחנו רוצים להיפטר מהעמותות האלו.
<עטא אבו מדיעם: המונופול הזה של "סכנין" ואחרים, אני רוצה, כעיר, להיפטר מזה.
<עטא אבו מדיעם: דבר נוסף, אם כבר, את גם בכובע של בריאות, אנחנו צריכים לברך את כל הרופאים החדשים שעברו את הבחינה אתמול, מאות.
<עטא אבו מדיעם: המנה של הבדואים היא 35 רופאים, הם בטוטאל 450 היום עובדים במערכת הבריאות, זה אומר שלהשקיע במשאב האנושי זו אחלה השקעה, אבל יש לנו בעיה עם משרד הבריאות.
<עטא אבו מדיעם: אני מקווה שאחד הנציגים נמצא כאן.
<עטא אבו מדיעם: משרד הבריאות, הקב"ט שלו, הקב"ט המחוזי, גם הקב"ט הארצי, אדוני, סוגר לנו טיפות חלב.
טלי פלוסקוב: אני חייבת לסיים.
<עטא אבו מדיעם: אני מבקש להעלות דבר.
<עטא אבו מדיעם: אני ישבתי איתם עד שיצאה לי הנשמה כמעט.
<עטא אבו מדיעם: משרד הבריאות מסרב לפתוח טיפות חלב בגלל שהייתה אלימות כלפי מבנה, גבירתי היושבת ראש, כלפי מבנה.
<עטא אבו מדיעם: ירו על מבנה, אני לא יכול להסתיר פה עובדות, ירו, אבל גם במקומות אחרים - - - אני מבקש, את הנושא הזה של טיפות החלב, לפתוח אותן, אלה שסגורות.
<עטא אבו מדיעם: לא יכול להיות שאשה הולכת קילומטרים בשביל לקבל טיפול שצריך.
<עטא אבו מדיעם: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לך שוב, אני שמחה מאוד לשמוע מדבריך שיש שינויים, שינויים חיוביים, זה אחת.
טלי פלוסקוב: שתיים, אני לגמרי מסכימה פה עם הגישה מול כל משרד ממשלתי, ואנחנו עושים את זה בהרבה ועדות, ואני גם בקשר אישי עם החשב הכללי, להפסיק את ההפרטות האלו ולהפסיק לתת שירות דרך חברות.
טלי פלוסקוב: הרשויות מסוגלות לתת את אותו שירות שנותנת החברה.
טלי פלוסקוב: אתם יכולים רק לחסוך כסף.