GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ראובן מרחב: הדבר הנוסף שאני מבקש לומר, שתפקיד ההיסטורי של ועידת התביעות לא ימולא נכון אם לא יישאר משהו חינוכי אוניברסלי מבחינת לקחי שואה.
<ראובן מרחב: ובעניין הזה יש לוועידת התביעות תוכנית לנסות לפעול, להקים קרן עם הגרמנים, שתמומן על-ידי הגרמנים.
<ראובן מרחב: כאשר הרציונל הוא פשוט לגמרי, מהמיליונים שוועידת התביעות קיבלה, לפי החלטה ממוסדת של ועידת התביעות, בשנת 2000 20% הלכו להנצחה, לתיעוד ולמחקר, וזה הסתכם ב-356 מיליון דולר.
<ראובן מרחב: 356 מיליון הדולר האלה היו מנוף לגיוס סכום דומה.
<ראובן מרחב: זאת אומרת שהעם היהודי השקיע 750 מיליון דולר בחינוך והנצחה על דברים שבעצם הגרמנים עשו.
<ראובן מרחב: והרציונל בעניין הזה הוא להקים קרן גדולה, מפני שאם בעוד 50, 60, 70 שנה ישכח העניין של השואה מפני שלא יהיה מי שיספר, אז עשינו דבר להווה, לא עשינו שום דבר לעתיד, ושום דבר עם משמעות לאנושות.
<ראובן מרחב: וזה עכשיו יהיה המאמץ העיקרי.
<ראובן מרחב: תודה רבה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, מרים, ביקשת ראשונה כרגיל, אבל בקיצור.
<אריאלה מלכה: כוכבת.
<אבי רוזנטל: אולי ניתן לפי הגיל.
אלי אלאלוף: הגיל, אני רואה רק צעירים.
<מרדכי ויזל: הגיל זה אני הראשון, כולם צעירים, אבל אני מתקרב ל-90.
<מרים גרייבר: אני מודה לך, מר אלאלוף יושב-הראש חבר הכנסת, על שאפשרת לוועידת התביעות לפרוס לפנינו את הפעילות שלהם.
<מרים גרייבר: לנו, ליו"רים זה חשוב מאוד לדעת את כל מה שהם עושים, כי אנחנו יכולים לקחת חלק בזה.
<מרים גרייבר: השאלה שלי האורגינלית הייתה, איך שיתוף הפעולה?
<מרים גרייבר: כשראינו את ההשקעה בשירותי בריאות ורווחה בישראל ראינו ש-70% מהכספים הולכים לקרן.
<מרים גרייבר: לצערנו הרב, אנחנו, לפחות אני כיושבת-ראש, לא יודעת מה הקרן, ואיך אני יכולה לנצל את הקרן לטובת ניצולי השואה שלי.
<מרים גרייבר: לכן, כבר ביקשתי את זה ממזמן ופשוט זה לא קרה.
<מרים גרייבר: ואני מבקשת, מאחר שהקרן מאוד חשובה ויש לה 70% מהתקציבים של הוועדה, הייתי מבקשת מהקרן לבוא אלינו לעמותת "יש" ולהסביר איך אנחנו יכולים לשתף פעולה ואיך הניצולים שלנו יכולים להשתמש בדברים שלכם.
<מרים גרייבר: שנית, סליחה, רק עוד משפט אחד.
<מרים גרייבר: אני מודה לוועידת התביעות על כל שיתוף הפעולה שיש בינינו ושהם עזרו לנו.
<ברוך שוב: אני לא יודע אם יש פה הרבה ניצולי שואה, אבל אני אנסה לייצג אותם.
<ברוך שוב: אני חבר בדירקטוריון של ועידת התביעות, ואני חושב שמה שהציג פה שלמה ומה שראובן אמר עכשיו, אני בעצם רוצה להוסיף ולומר משהו קצת הצדה על מנת לעורר את ההתעניינות.
<ברוך שוב: שמענו פה בעצם את איך שיהדות מזרח גרמניה הסכימה שהכסף שלה, שהוא ללא בעלים ילך לצורכי ועידת התביעות, וכל הדברים ששלמה השיג, זה remembrance, education ו-documentation באנגלית, אני בעברית לא מתרגם את זה.
<ברוך שוב: אנחנו נמצאים בזמן מסוים שהכסף שבא מגרמניה לנושא הזה הולך ואוזל, אבל במיוחד אוזל הכסף של היהודים הגרמנים של מזרח אירופה, שעל הרכוש שלהם יכולנו שנים על שנים להיזכר וללמד ולעשות דוקומנטציה של הנושא.
<ברוך שוב: ובכן, צריך לחפש מקורות אחרים.
<ברוך שוב: ויש מקור אחד במדינת ישראל שמוכרחים לקבל ממנו את הכסף, זה החברה להשבה.
<ברוך שוב: החברה להשבה, ואני מצטט רק עיתונות, זה מה שאני יודע, השיגה עד עכשיו בערך יותר משני מיליארד שקל של קורבנות השואה שהם ילדים או יורשים.
<ברוך שוב: מהכסף הזה ניתן 400 מיליון ש"ח ליורשים, 800 מיליון ש"ח שלא ברור לי לאיזה מקומות זה הלך, ועוד 500 מיליון ש"ח שנשארו ואין יורשים ואין איזה נושא.
<ברוך שוב: ואני מבין שרוצים להחזיר את חצי המיליארד ש"ח לממשלה.
<ברוך שוב: ואני פונה עכשיו לכולם, במיוחד למר אלאלוף, לא לתת לזה ללכת בחזרה לכיס של המדינה, אלא לתת את הכסף הזה, כמו שיהודי גרמניה המזרחית, לצרכים של הניצולים, אבל בראש ובראשונה לזכור ולהנציח.
<ברוך שוב: ואני חוזר עוד פעם, הבטחנו לקורבנות השואה להנציח, לזכור וללמד.
<ברוך שוב: והמדינה צריכה, אני מבקש, שהיא תנסה לתת לנו את הכסף הזה בכל צורה שהיא.
<ברוך שוב: אני רק מבקש עוד מילה אחת.
<ברוך שוב: כתבתי כמה דברים על זה, וברשותך, אם אני יכול לחלק.
אלי אלאלוף: בבקשה, תחלק.
<מרדכי ויזל: בקיצור.
<מרדכי ויזל: היות שיש פה הרבה שלא יעמדו על זה, אז אני מבקש ממך רשות דקה, זה הנכד שלי, שיקרא ויוסיף על מה אני רוצה לדבר.
<מרדכי ויזל: אני מבקש שתרשו לי, בבקשה, תקרא על זה, רק את הסעיף הזה.
<אוהד ויזל: About 2,000 Holocaust survivors were killed in Israel in the Independence War in 1948.
<אוהד ויזל: More than 400 of them didn’t have parents, only relatives.
<אוהד ויזל: According to the Israeli rule, these relatives don’t receive the compensation that parents due to.
<מרדכי ויזל: אני מבין שזה היה ברור, זה היה כתוב בעברית אנגלית, כן?
<מרדכי ויזל: אבל דווקא הוא כותב אנגלית טובה מאוד.
<מרדכי ויזל: ציינת מקודם גם שלכמה ניצולי שואה יש זכויות בהקמת המדינה.
<מרדכי ויזל: אנחנו יודעים שעם הקמת המדינה 50% נהרגו בפלמ"ח, ולולא הסיוע שקיבלו, התגבורת מאירופה שלנו מאתנו, פשוט המדינה הייתה קורסת.
<מרדכי ויזל: כמה חודשים אחרי זה המצב היה כזה שניצולי השואה היו 75% בפלמ"ח.
<מרדכי ויזל: זאת אומרת שיש להם זכות גדולה מאוד שהודות להם המדינה לא קרסה.
<מרדכי ויזל: ואני זוכר שהייתי בצבא, שלחו חבר'ה חיילים: יש, הגיעה עוד פרוסת לחם.
<מרדכי ויזל: טוב, את זה דרך אגב הזכרתי.
<מרדכי ויזל: היו 2,000 ניצולי שואה שנהרגו, מתוכם היו 400, כפי שהנכד שלי קרא, שלא היו להם הורים, לפי החוק רק הורים יכולים לקבל או אישה יכולה לקבל תשלום.
<מרדכי ויזל: אז אני פשוט מאוד כבר מטפל בזה כמעט חמש שנים, ואני בקשר עם גרג שניידר, הוא אדם מאוד נחמד, אבל כנראה - - -
אלי אלאלוף: אדוני, אני אשמח לקבל לוועדה את החומר שתמצא לנכון להעביר לנו, ואני אפנה למשרד הביטחון ולצה"ל בנושא הספציפי.
אלי אלאלוף: בבקשה, בואו נאפשר עוד לחברים פה לדבר.
<יהושע מושקוביץ: לצערי, אני מבקר הרבה בבתי-חולים שהזכרת, אדוני, ראיתי את השלטים היפים של ועידת התביעות.
<יהושע מושקוביץ: אני רוצה להגיד לך שבמחלקות ששוכבים אנשים ניצולי שואה, כשאני בא לבקר את אשתי, אני רואה מה שהולך.
<יהושע מושקוביץ: למחלקות הכי גרועות מכניסים את האנשים המבוגרים ולמחלקות המחודשות באים כל מיני אנשים שלא היו ולא נבראו, בני דודינו, חברינו, מי שאנשי שלומינו, ולניצולי השואה עושים אצבע משולשת.
<יהושע מושקוביץ: אני רוצה להעיר כאן, כדי שמישהו יתעורר ויברר למה לא נותנים לניצולי שואה את הפריבילגיה שזכותם תהיה קדימה למיטה, ושהם ישכבו רק בפרוזדורים ובחדרים אפלים ואפלוליים.
<יהושע מושקוביץ: ודוחפים חמש-שש מיטות לחדר שמיועד לארבע.
אלי אלאלוף: תקבלו תשובה משלמה, אבל אני גם ארשום לעצמי.
אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני, יש לנו ממש דקות ספורות.
<מוטי זליקוביץ: כן, קצר מאוד.
<מוטי זליקוביץ: אני מנכ"ל עמותת מלב"ב שמתמחה ומטפלת בחולי אלצהיימר בישראל.
אלי אלאלוף: היה לכם אירוע מאוד מרשים השבוע.
<מוטי זליקוביץ: רבים מהמטופלים שלנו הם ניצולי שואה, ומי שלא יודע, ניצול שואה עם אלצהיימר חי את השואה פעם נוספת, החל מלהכניס אוכל בכיסים וכלה בצעקות וזעקות.
<מוטי זליקוביץ: ורק דוגמה מלפני שבוע שנכד חיל בא לבקר את הסבתא והיא כמובן לא זיהתה אותו, והתחילה לצעוק: הנאצים הגיעו, הנאצים הגיעו, כי הוא בא במדים ועם נשק.
<מוטי זליקוביץ: ועם הדברים האלה אנחנו מתמודדים.
<מוטי זליקוביץ: אני אומנם מצד אחד מצטרף לכל התשבחות לוועידת התביעות וכל הכבוד לאברהם, זיכרונו לברכה, ולירון, ייבדל לחיים טובים וארוכים, ושימשיכו לעשות עבודה.
<מוטי זליקוביץ: אבל יחד עם זאת, הסיוע שנותנים לאותם קשישים שבאים למרכזי יום שלנו הוא ממש, אני לא יודע איך להגיד את זה, אבל הוא מגוחך, עשרה שקלים ל-13 יום בחודש, אני לא יודע בדיוק, עשרה שקלים למה מספיקים, ל-13 יום, מה עם שאר הימים בחודש?
<מוטי זליקוביץ: ואני מבקש מוועידת התביעות לעשות חשיבה מחודשת, לפחות לגבי אותם ניצולי שואה חולי אלצהיימר שבהם ההשקעה היא הרבה הרבה מעבר לאנשים הבריאים קוגניטיבית.
אלי אלאלוף: אני חייב רק הערה טכנית, כי יש לנו ישיבה מקבילה שמתחילה, הזזנו אותה למקום אחר, אבל פורמלית הישיבה הסתיימה וממשיכים בדיון עוד רבע שעה.
אלי אלאלוף: אני מתנצל שאני חייב לעשות את זה מבחינה טכנית, אבל אתם יכולים להמשיך בבקשה.
<גליה מאיר אריכא: כמה מילים בקצרה.
<גליה מאיר אריכא: יש כמובן שיתוף פעולה הדוק, יש לנו מימון משותף של שעות הסיעוד, כאשר לעניין הזה אני חייבת לציין שוועידת התביעות - - -
אלי אלאלוף: היות שהזמן קצוב, השאלה שלי היא לא טכניקת הקשר מסביב להוצאת כספים, הדברים ברורים.
אלי אלאלוף: אני חושב שלמדינה יש חובה גם לנהל משא-ומתן עם הגרמנים.
אלי אלאלוף: היחסים שלנו כמדינה עם גרמניה הם למרות חלק מהחיבורים הלא נעימים מצוינים, ואני חושב שהמדינה צריכה להיכנס לתמונה.
אלי אלאלוף: לא שמעתי, אולי צריך לעשות דיון במקום אחר, אבל המדינה צריכה להיות בתמונה לא רק על ההוצאה.
אלי אלאלוף: כן, זו הבעיה, אנחנו חייבים לבקש מהמדינה, ואני אבקש בסיכום שלי, שהמדינה תבין שיש לה תפקיד בהמשך הטיפול בניצולי שואה, לא רק על מנת לקבל כספים למימון פעולות כאלה ואחרות שכולן חשובות, אלא על מדיניות בכלל של יחסיה עם גרמנים מסביב לנושא השואה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם, אתם בדיון שהלך למקום אחר.
אלי אלאלוף: סליחה, אני רואה את הפנים של האנשים.
<גליה מאיר אריכא: אולי באמת אני אחדש בהזדמנות הזו.
<גליה מאיר אריכא: אנחנו מקיימים מגעים עם גרמניה.
<גליה מאיר אריכא: למען האמת, שבוע שעבר נפגשנו פעם שנייה עם משרד האוצר הגרמני.
<גליה מאיר אריכא: נושא הדיונים נכון להיום, כפי שהגדירה ממשלת ישראל בהחלטת ממשלה, זה האוכלוסייה שמקבלת קצבה מה-BEG.
<גליה מאיר אריכא: נוצר איזשהו מצב שההסדר הישראלי מאוד התקדם מבחינת הזכויות וההטבות, ואיפשהו בצורה אבסורדית ההסדר הגרמני, דווקא ההסדר שנחשב המיטיב, נמצא, נקרא לזה קצת מאחור.
<גליה מאיר אריכא: היום במסגרת הטבות השירותים שאנחנו נותנים אנחנו פותחים חלק מהשירותים בהחלט לאוכלוסייה הזאת, אבל עדיין נוצר איזשהו פער.
אלי אלאלוף: שוב, אני חוזר ואומר, כנראה לא הבנת אותי.
אלי אלאלוף: זו לא בעיה של עוד שירות ועוד קצבה ועוד ניקיון בית, זה עניין של מדיניות.
אלי אלאלוף: איך המדינה רואה את נושא השואה יחד עם ממשלת גרמניה, ולקבוע על זה מדיניות כוללנית חשובה שתיגע בדברים שהחברים דיברו עליהם, שזה מחקר, העברת ההנצחה וכו' וכו'.
אלי אלאלוף: אלו הדברים החשובים בעיני אחרי שיפתרו, לצערנו בגלל הזמן, הבעיות הטכניות.
אלי אלאלוף: המהות לעניות דעתי לא מטופלת מול ממשלת גרמניה.
<גליה מאיר אריכא: אני רק רוצה לציין נקודה אחרונה.
<גליה מאיר אריכא: כמובן מקובל, אני רק רוצה לציין שהפעילות שעושה ועידת התביעות בנוגע למשאים-ומתנים והכרה בקרנות בנוגע למעגל ראשון היא מאוד חשובה.
<גליה מאיר אריכא: ברגע שיש איזושהי הרחבה בנושא הזה אוטומטית זה משליך על ההסדרים שלנו, כי אנחנו אוטומטית מעבירים את האנשים באותם מקומות שהוכרו על-ידי גרמניה כמעגל ראשון אוטומטית למעגל ראשון.
<גליה מאיר אריכא: זה משמעותי להם מבחינת ההכרה במחלות, וזה משמעותי לכל אלה שעלו אחרי התאריך, כי אז הם הופכים להיות ממקבלי מענק למקבלי תגמולים וזה מאוד חשוב.
אלי אלאלוף: כן, גב', בבקשה.
<נועה בלכר אורנשטיין: אני רק רוצה לעדכן.
<נועה בלכר אורנשטיין: המשרד לשוויון חברתי בעצם פועל גם עם ועידת התביעות במה שאתה ציינת אותו בתחילת הדברים שלך, וזה הנושא של מיצוי זכויות, שאנשים גם ידעו מה מגיע להם, ויותר מזה, לפעול להקלות שאנשים מבוגרים יוכלו לקבל את הדברים ביתר קלות.
<נועה בלכר אורנשטיין: אחד הדברים שדיברה עליו גלי, ואנחנו משתפים פעולה מול גרמניה, הוא בעצם להקל על אותם אנשים מבוגרים ניצולי שואה שבשנים האחרונות שלהם יוכלו לקבל גם יותר וגם ביתר קלות את מה שמגיע להם.
<נועה בלכר אורנשטיין: ומי שלא מכיר או לא יודע את זכויותיו יוכל בעצם להכיר את הדברים כמה שיותר באמצעות מוקד טלפוני שיש לנו, ובאמצעות – יצאה לפני שבועיים החלטת ממשלה למיצוי זכויות דיגיטלי שגם כולל ניצולי שואה.
<נועה בלכר אורנשטיין: זאת אומרת, הנושא הזה בעצם של להנגיש את הזכויות לניצולי השואה כדי שבאמת בשנים האחרונות שלהם יוכלו לקבל, זה הנושא החשוב.
אלי אלאלוף: בבקשה, רוני.
<רוני קלינסקי: עד לפני שנתיים הייתי מנכ"ל הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל, שזו עמותה שהקימו ניצולי שואה בשביל לעזור לניצולי שואה.
<רוני קלינסקי: רציתי לציין עוד תרומה חשובה של ועידת התביעות שנתקלתי בה.
<רוני קלינסקי: יש לוועידת התביעות מערכת מאוד מקצועית של בדיקת זכאות של ניצולות, ועד לפני כמה שנים האוצר הכיר רק ב-91,000 ניצולי שואה בשל כל מיני מגבלות החוק וכך הלאה.
<רוני קלינסקי: וכשדחפנו להכיר ברשימה הגדולה של ניצולי השואה שכוללת את כולם, גם על-פי ועידת התביעות וגם על-ידי הקרן, אז באמת באמצעות הצלבת הרשימות והמערכת שיש בוועידת התביעות, האוצר יכול היה לאמץ את הרשימות המורחבות.
<רוני קלינסקי: אני שמח שהיום באמת המצב הזה שונה לחלוטין.
<גליה מאיר אריכא: באמת, לא, סליחה, סליחה, אתה מדבר על מהלך שבכלל לא קשור אליך, סליחה, רוני.
<גליה מאיר אריכא: באמת, לא קשור, זה מהלך פנימי שהיה בין ועידת התביעות לאוצר, יש לנו התחייבויות הדדיות.
<גליה מאיר אריכא: איך אפשר?
<גליה מאיר אריכא: באמת, בוא נציג את הדברים כהווייתם לפחות.
אלי אלאלוף: לא באנו לוויכוחים היום, להבעת דעה בלבד.
אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.
<ארנה קרצר ויגדה: אני חברה בעמותה פרלמנטרית לזכר השואה.
אלי אלאלוף: צריך לציין פה, הרכזת של העמותה הפרלמנטרית.
אלי אלאלוף: תודה לך על שיתוף הפעולה.
<ארנה קרצר ויגדה: אני מברכת ומאוד מודה על האירוע.
<ארנה קרצר ויגדה: בהיותי יושבת-ראש התאחדות עולי רומניה בחיפה, העמותה הכי ותיקה בארץ שנוסדה עוד בשנת 1928, אני מבקשת להודות לוועידת התביעות על החלוקה של "קרן קריטטה" לנצרכים מרומניה, שעושים בצורה מופתית, יוצאת מן הכלל, צנועה, בלי ניירות, מקצועית, אין מילים.
<ארנה קרצר ויגדה: יש לי בקשה קטנה.
<ארנה קרצר ויגדה: לאחרונה ממשלת רומניה מאפשרת לאותם אלה שאין להם אזרחות רומנית לקבל פיצויים בשל הסבל שהם עברו בשואה.
<ארנה קרצר ויגדה: עד כה הכול יפה.
<ארנה קרצר ויגדה: הם מבקשים שני עדים שלא שייכים לנושא וזה כרוך בהרבה הוצאות.
<ארנה קרצר ויגדה: בזמנו שאלתי את מר שלמה גור, שקיבל אותי, אם ועידת התביעות תוכל לקחת על עצמה את הנושא לאותם ניצולי שואה שיש להם את המנגנון שפועל לחסוך מאנשים את הייאוש הזה לחפש את העדים.
<אבי רוזנטל: רק הערה בנושא הזה.
אלי אלאלוף: אחרון, אחרון, כי אתה מבאר-שבע.
<אבי רוזנטל: בבאר-שבע הייתי אז בכנס, באתי לבאר-שבע.
אלי אלאלוף: באמת, הבנתי שאתה שלנו.
<אבי רוזנטל: חבר כנסת אלאלוף, לכל מקום שאני בא חושבים שאני מקומי, אבל אני מחיפה.
<אבי רוזנטל: בקשר לזה, אפרופו באר-שבע, את השאלה הזאת נפנה ליושבת-ראש "קריטטה", חברת הכנסת קולט אביטל, והיא תטפל בזה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, שלמה, אתה יכול לתת תשובות, וגם סיכום שלך, בקיצור.
אלי אלאלוף: וואי, וואי, כמה נזיפות ייפלו עלינו.
<שלמה גור: קודם כול, מרים שאלה לגבי הקרן, למה זה כזה אחוז גבוה, אז שיהיה ברור, הכסף - - -
<מרים גרייבר: לא שאלתי למה זה אחוז גבוה, אבל אנחנו לא רואים את זה בשטח.
אלי אלאלוף: לא, היו שאלות, והגיע הזמן לתשובות.
<שלמה גור: הכסף הזה, כמו שאמרתי, הוא קרוב ל-400 מיליון שקל בשנה, הוא לא כסף חופשי שהקרן יכולה לעשות אתו משהו אחר.
<שלמה גור: זה כסף מיועד לאנשים ספציפיים שהם ניצולים ובדרגות הנכות הגבוהות ביותר ובמצב כלכלי הנמוך ביותר.
<שלמה גור: זאת אומרת, כל אחד שמקבל את תשע השעות הנוספות האלה אנחנו מכירים אותו.
<שלמה גור: ולכן, זה לא כסף שאפשר יהיה לעשות אתו משהו אחר פרט מלתת לפלוני או לאלמוני תשע שעות סיעוד כי הוא צריך והוא זכאי להן.
<שלמה גור: מוטקה התייחס לנושא של אחים ניצולי שואה שנפלו במלחמת השחרור, והוא אתי בקשר תקופה ארוכה, ועם צה"ל ואתנו.
<שלמה גור: וברור שאנשים שנפלו במלחמת השחרור במדי צה"ל הם בטיפול במערכת הביטחון, ומוטקה יודע את זה יותר טוב ממני, והוא בקשר עם ראשי אכ"א לדורותיהם, אני יכול כבר לומר.
<שלמה גור: וכשימצא פתרון אז יהיה פתרון.
<מרדכי ויזל: השאלה איך.
<שלמה גור: אינני יודע.
<שלמה גור: יש לי מספיק על הצלחת שלי משלנו, אני לא מתעסק במערכת הביטחון.
<מרדכי (מוטקה( ויזל: אלה אנשים שלך.
<שלמה גור: לדברי מוסקוביץ שהתייחס לניצולי השואה בבתי-החולים.
<שלמה גור: שיהיה ברור, חלק מהתנאים להשתתפות שלנו במחלקות זה שניצולי השואה יקבלו העדפה.
<שלמה גור: אבל צריך להיות ברור עוד דבר, ויושב לידי יו"ר ועדת הבריאות גם, ומשרד הבריאות, הטיפול בבתי-החולים חייב – ואוי ואבוי אם זה לא היה ככה – להיעשות על-פי מצבם הבריאותי.
<שלמה גור: ולכן, קודם כול יש את המצב הבריאותי, אבל אחד הקריטריונים, וזה מצוי בכל התחייבות שלהם וכך אני גם יודע שהם פועלים.
<שלמה גור: אם יש אנשים ברמה שווה, אז ניצול השואה מקבל עדיפות, אבל הוא לא יקבל עדיפות על-פני אדם שמצבו הבריאותי מחייב טיפול מהיר יותר או טוב יותר, אז פה אני רוצה שנהיה ברורים.
<שלמה גור: אבל בהתחייבות של בתי-החולים כלפינו, וזה גם מפורסם בכל מכתב הקצבה שהם מקבלים, אחד הקריטריונים להעדפה אחרי בריאות ואחרי דחיפות זה היות האדם ניצול שואה.
<שלמה גור: לעניין מלב"ב, אז רק שנדייק.
<שלמה גור: אנחנו תומכים בהקמה, בשיפוץ ובשדרוג המרכזים שלכם, ואכן אנחנו נותנים עשרה שקלים להשתתפות.
<שלמה גור: רק לא ציינת דבר אחד, ועל זה אני מתפלא, שהחובה שמוטלת על האדם זה 15 שקלים, ולכן אנחנו מכסים עשרה שקלים מתוך 15.
<שלמה גור: לכן לא הבנתי את ההערה.
<מוטי זליקוביץ: אתם מכסים ל-13 יום ויש 30.
<שלמה גור: סליחה, רק רציתי שהתמונה תהיה ברורה.
אלי אלאלוף: מילים אחרונות.
<שלמה גור: לסיכום, רק אני רוצה לומר שהתייחסנו פה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפעילויות בתחום הרווחה והבריאות.
<שלמה גור: ראובן התייחס לנושא החינוך, שאותו הזכרנו לגבי ההוצאה, והוא רואה את עתיד הארגון בנושא החינוך.
<שלמה גור: לשם כך יש צורך, כמו שהוא אמר, בהקמת קרן מאוד גדולה.
<שלמה גור: הלוואי שתקום קרן כזאת, ואנחנו מנהלים משא-ומתן כדי שתוקם קרן כזאת.
<שלמה גור: אם היא תוקם, ודאי שניתן יהיה להמשיך.
<שלמה גור: אם היא לא תוקם, אנחנו לא נוכל להמשיך.
אלי אלאלוף: אסור שזה לא יהיה.
<שלמה גור: לכן זה היעד, וראובן הדגיש את זה שהיעד במשא-ומתן, וכבר בסבב הקרוב תהיה על השולחן הדרישה להקים קרן לחינוך, מחקר והנצחה של השואה.
<שלמה גור: ופה אנחנו מדברים בכל העולם כמובן, ואנחנו מדברים על סכומי עתק.
<שלמה גור: תודה רבה לך.
<שלמה גור: אני רוצה להודות לך על ההזדמנות ועל האירוע בהמשך.
אלי אלאלוף: אם כן, ברשותכם, תודה.
אלי אלאלוף: אני רוצה רק כמה מילים לסיכום.
אלי אלאלוף: א', באמת תודה שהסכמת שוועידת התביעות תבוא ותציג בפנינו בוועדת הכנסת את הפעילות האדירה שלכם.
אלי אלאלוף: שוב אני חוזר, לא להיבהל מביקורת, כי הביקורת היא חלק אינטגרלי משיפור השירות.
אלי אלאלוף: אני מאוד ממליץ על מה שאמר החבר מוסקוביץ.
אלי אלאלוף: אני חושב, כאחד מעולם הפילנתרופיה, שאם לא תעשו מעקב אחרי התרומות האדירות שלכם זה לא ישמר ברמה הזאת.
אלי אלאלוף: חתמתם, כדאי שמדי פעם תעשו ביקורת נקודתית כדי לבדוק שעומדים בתנאים.
אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, הרגשתי היום היא חלקית, כי אני מרגיש שיש צורך בתיאום גדול יותר בין ממשלת ישראל לבין ועידת התביעות ולא מסביב לפיצוי זה או אחר, שירות זה או אחר, אלא בראייה כוללת, כולל ההמלצה המאוד נכונה בעיני, מי אני שאגיד שאדון מרחב צודק?
אלי אלאלוף: אבל הוא צודק מאוד.
אלי אלאלוף: לאור מעמדו ומעשיו בעבר אני חושב שזאת עבודה אינטנסיבית שצריכה להיעשות מיידית כדי שקרן כזאת תקום ותפעל.
אלי אלאלוף: ואני אמליץ בשם הוועדה לממשלה לעשות ולהקים צוות כדי שיחשוב על הקמת הקרן הזאת שתבטיח את ההיסטוריה של השואה ואת המורשת של השואה, והחינוך שיינתן בצורה מסודרת לכל ילדי ישראל, ולא רק לילדי ישראל.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד כאחד שקשור משפחתית למשפחות, למשפחה אישית בצרפת ובקנדה, אני רואה כמה הם לומדים יותר על השואה מאשר אנחנו ילדי ישראל לומדים את זה, בשיטות שונות, אולי לא באינטנסיביות.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר ואומר מה שהזכרת, זה לא יגמר, זה לא יגמר גם רק עם השמירה על ההיסטוריה של השואה והמורשת, וזה גם חייב להיות ברמה של דור שני ושלישי אחרי זה.
אלי אלאלוף: כי, לצערנו, יודעים שטראומות מסוג זה הולכים לדורות החדשים, וזה לא רק לילדי ניצולי השואה, לכל מי שחי את השואה בזכות החינוך שקיבל או לא קיבל, אז יש צורך בהמשך עשייה בתחום הזה.
אלי אלאלוף: אנא חפשו משאבים, ובעיקר תחפשו תוכניות שיאפשרו להגיע לילדים שזקוקים לשירותים רבים שכרגע לא קיימים.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכם על הדיון, ובאמת על השיתוף.
אלי אלאלוף: בוקר טוב, אפשר להתחיל, כולם פה.
אלי אלאלוף: היום ה-12 ביולי 2017, י"ח בתמוז תשע"ז, השעה 08:45.
אלי אלאלוף: הצעת חוק חופשה שנתית (עדכון מס' 17) (חופשה ביום שמתקיימות בו בחירות מקדימות במפלגה שבה העובד חבר).
אלי אלאלוף: הצעה של חברי הכנסת יואב קיש ודוד ביטן.
אלי אלאלוף: אז אני חושב שאחרי הדיונים השונים הגיעו לאיזה נוסחה, אז אולי היועצת המשפטית שלנו תציג לנו את הנוסחה ואם זה מקובל אז נוכל לסיים את זה מהר.
אלי אלאלוף: סליחה שאני מתחיל בהודעה.
אלי אלאלוף: אחד האנשים הפעילים מפלגתית, שפעילים בעיקר בחברה ובמיוחד בקרב העדה המרוקאית, נפטר הבוקר.
אלי אלאלוף: שאול בן שמחון, איש פעיל מאד, איש ההסתדרות הרבה הרבה מאד שנים, איש אשדוד, הלך לעולמו הבוקר.
אלי אלאלוף: יהיה זכרו ברוך.
<נעה בן שבת: בעקבות הדיון הקודם שבו אנחנו דיברנו על כך שמעגנים את הזכות של העובד לצאת ביום הבחירות המקדימות, שהמעסיק לא ימנע ממנו את היציאה לשם כך, אז בעצם הצעת החוק עוברת לאכסניה של חוק המפלגות.
<נעה בן שבת: לפי מה שמוצע כאן, עובד שהוא חבר במפלגה יוכל להיעדר מעבודתו ביום שבו מתקיימות בחירות מקדימות כאלה.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על בחירות מועמדי המפלגה לתפקיד יושב ראש המפלגה או חבר הכנסת ובמקרים האלה הוא צריך למסור למעסיק שלו הודעה על כך שהוא עומד לצאת ועל משך ההיעדרות הצפוי – 14 ימים מראש לפחות, כדי שהמעסיק יוכל להיערך בהתאמה.
<נעה בן שבת: עכשיו השאלה היא איך הוא לוקח את ההיעדרות ומה - - -
מאיר כהן: על מה הצבענו בקריאה הראשונה?
מאיר כהן: מה הייתה לשון החוק?
יואב קיש: יום או חלק מהיום.
יואב קיש: או חצי יום.
<נעה בן שבת: חצי יום.
<נעה בן שבת: דובר על חצי יום.
יואב קיש: לא, גם יום.
יואב קיש: היה כתוב יום או חצי יום.
<נעה בן שבת: דובר על זה שזה חצי יום, אבל חצי היום זה מן חריגה מהכלל.
יואב קיש: לא, רגע, שאלת הבהרה.
יואב קיש: אני זוכר שהיה כתוב יום או חצי יום.
יואב קיש: את טוענת שזה לא מה שנאמר?
<נעה בן שבת: בנוסח היה כתוב – בתוספת חצי יום כאמור שהוא יכול להיעדר.
מאיר כהן: זה חוק אחר.
מאיר כהן: בסדר, אני לא אקח את זה לוועדת הכנסת, אבל כעיקרון אני רוצה שתדעו שזה חוק אחר.
מאיר כהן: אנחנו הצבענו בקריאה הראשונה על חצי יום.
מאיר כהן: עכשיו משנים, מדברים על יום.
<נעה בן שבת: לא, אני רק רוצה להסביר את התגלגלות העניינים.
יואב קיש: לא, סליחה, אני רוצה לדייק, כי אני זוכר.
יואב קיש: החוק הרי מדבר על ימים שבהם אפשר לבחור להגדיר כיום כחופשה שנתית.
יואב קיש: הוספנו את יום הפריימריז, ואז בהגדרה, בגלל שהחוק מדבר על יום, מה שעשינו הוא שהוספנו גם אפשרות לחצי יום.
יואב קיש: בזה את צודקת.
יואב קיש: מה שכתוב בחוק זה רק האפשרות לחצי יום, אבל בחוק עצמו, ברגע שאתה מוסיף את ההגדרה, זה מיד מוגדר כיום.
יואב קיש: זה מה שאני זוכר בחקיקה ולכן אני - - -
מאיר כהן: לא, לא, חצי יום.
<נעה בן שבת: גם בהצעת החוק הטרומית וגם בהצעה הראשונה דובר על חצי יום, אבל אני רוצה לציין שההתנגדות לחצי יום לא באה מצד חברי הכנסת.
<נעה בן שבת: לא חברי הכנסת ביקשו להרחיב ליום חופשה, אלא דווקא אני מדברת על יחידת הממונה על השכר, משרד העבודה, משרד המשפטים, כולם אמרו ימי חופשה ניתנים בימים שלמים.
<נעה בן שבת: ולכן ככל שמדובר בימי חופשה, בקשתם הייתה שיום חופשה יינתן כיום שלם.
<נעה בן שבת: אפשר לבוא ולהגיד יום חופשה יהיה גם הוא חצי יום.
<נעה בן שבת: אפשר לעשות את זה, אבל הם מדברים על הנזק שייגרם כתוצאה מכך, גם על התפיסה, על ספירת ימי החופשה.
<נעה בן שבת: אחרי זה אנחנו צריכים לדון מה קורה עם יום חופשה אחר, אם לקבוע לגביו אילוצים.
<נעה בן שבת: ולכן, כך הבנתי, מבחינתם הם מעדיפים לדבר על יום חופשה מלא ואם ההיעדרות היא היעדרות משעות, אז היעדרות היא על חשבון העובד.
<נעה בן שבת: היעדרות ללא תשלום, חופשה ללא תשלום.
<נעה בן שבת: אמרו לנו שחופשה ללא תשלום צריכה לשמש דווקא - - -
מאיר כהן: רגע, אם זה שעות?
מאיר כהן: אם אני בא ומדפיס, אז מקזזים לי את השעות האלה מהחופשה השנתית?
אלי אלאלוף: לא, מהעבודה, משכר העבודה.
מאיר כהן: משכר העבודה.
מאיר כהן: כלומר באחד אם אני לוקח יום, אז אני אוכל יום חופש.
מאיר כהן: אם אני לוקח שעות זה על חשבוני.
<אורלי ישי-גנץ: אדוני, לא מדויק.
<אורלי ישי-גנץ: ברשותך, אם אפשר לדייק.
אלי אלאלוף: התרגלתם לא?
<אורלי ישי-גנץ: ודאי אדוני, תודה לך.
<אורלי ישי-גנץ: אורלי ישי-גנץ ממשרד האוצר.
<אורלי ישי-גנץ: יש להבחין בין המגזר הציבורי למגזר הפרטי באשר לשאלה זו.
<אורלי ישי-גנץ: במגזר הציבורי, אם אדם מעביר כרטיס ויוצא למספר שעות, זה יכול לבוא על חשבון ימי החופשה השנתית, הוא יכול לבקש ואין מניעה.
<אורלי ישי-גנץ: במגזר הפרטי בחלק מהמקומות זה יורד מהשכר וחלק כן.
<אורלי ישי-גנץ: זה התאחדות התעשיינים תוכל להשיב יותר טוב, אני מניחה.
<אורלי ישי-גנץ: אבל יש להבחין בין שני המגזרים וזה לא בכל המעסיקים.
<נעה בן שבת: אז אין לכם התנגדות שגם על חשבון החופשה השנתית זה יהיה בחלקי יום?
<נעה בן שבת: כי אני הבנתי שאתמול ניהלתם על זה מלחמה קשה ביותר, אתמול ושלשום.
<נעה בן שבת: אם אין לכם בעיה, עדיף.
<קריאה: אורלי, את מנהלת את המצב הקיים, לא את ה - - -
<אורלי ישי-גנץ: אני מתארת את המצב, אני נותנת מענה לשאלתו של כבוד חבר הכנסת.
<קריאה: לא, אני שואל לגבי הצעת החוק.
<נעה בן שבת: אז אפשר לכתוב את זה גם כך בהצעת החוק.
<נעה בן שבת: אך כך, אם בעצם מתברר מדברייך שלמרות הדברים שנאמרו ובאמת המאבק שניהלתם על העניין הזה, גם שלשום וגם אתמול, אין בעיה לקחת את החופשה בחלקי ימים, אז בואו נכתוב את הדברים האלה כחלקי יום חופשה.
<אורלי ישי-גנץ: בוודאי, בוודאי.
<אורלי ישי-גנץ: גברתי, עמדתנו עומדת בעינה.
<אורלי ישי-גנץ: אני נתתי מענה לשאלתו של חבר הכנסת - - -
<נעה בן שבת: בסדר, אם כך התשובה שלך, אז ממילא אפשר לשנות גם את הנוסח.
<אורלי ישי-גנץ: לא, לא.
<אורלי ישי-גנץ: הסיבה להתנגדות, אנחנו נוכל לפרוש אותה שוב.
<אורלי ישי-גנץ: הדברים ידועים.
<אורלי ישי-גנץ: כבר דנו בדברים.
<נעה בן שבת: לא, את תצטרכי להסביר את הסיבה להתנגדות.
<נעה בן שבת: עכשיו הסיבה להתנגדות ממש לא מובנת, לאור דברייך.
<נעה בן שבת: עד עכשיו אמרתם כל הזמן שימי חופשה, אתם רוצים להסתכל עליהם כימים שלמים, גם למטרה שהעובד באמת ייצא ויתאוורר וגם למטרה של יום שלם ואתם התעקשתם על העניין הזה של יום חופשה.
<נעה בן שבת: אם אתם אומרים עכשיו – עולה מדברייך – שאפשר גם במגזר הפרטי וגם במגזר הציבורי - - - אז אפשר - - -
דוד ביטן: מה זה, העבירו את זה לחוק מימון מפלגות בסוף?
<אורלי ישי-גנץ: - - - אחרת לחלוטין.
<אורלי ישי-גנץ: - - - יש לכך מספר השלכות.
מאיר כהן: זה הסיכום שלכם.
דוד ביטן: לא סיכמנו כלום.
<אורלי ישי-גנץ: יש מספר השלכות.
<אורלי ישי-גנץ: ברגע שאותו עוד יוצא לחלקיות - - - אז - - -
מאיר כהן: זה עבר לחוק מימון מפלגות?
אלי אלאלוף: לא, מה פתאום.
אלי אלאלוף: זה לא עבר לחוק מימון מפלגות.
<נעה בן שבת: זה לא חוק מימון מפלגות.
<נעה בן שבת: חוק המפלגות.
<נעה בן שבת: לא חוק חופשה שנתית- - -
דוד ביטן: מה זה שייך בכלל לחוק המפלגות?
<נעה בן שבת: כי אנחנו אומרים שחלק מהחופשה, אם זה נלקח על חשבון חופשה ללא תשלום, אז זה לא מתאים לחוק חופשה שנתית.
<נעה בן שבת: חוק חופשה שנתית עוסק רק בחופשה השנתית.
<נעה בן שבת: כאן אנחנו מדברים על הזכות ל - - -
דוד ביטן: היום הזה הוא יכול להיות חופשה ללא תשלום.
דוד ביטן: אם יש לו חופש, אז יש לו.
<נעה בן שבת: זה כמו שהזכות להיעדר - - -
דוד ביטן: לא, לא, אני לא מסכים.
<נעה בן שבת: שביום הבחירות יש זכות שקבועה בחוק הבחירות.
<נעה בן שבת: אנחנו - - -
דוד ביטן: אנחנו אמרנו שלא מתקנים פה את זכות העמידה בבג"ץ.
דוד ביטן: ראיתי כבר.
דוד ביטן: כל מה שאמרתי בפעם הקודמת - - -
<נעה בן שבת: לא, אותה התנגדות שלהם תהיה גם בחוק - - -