GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שי רינסקי: אתמול נוכחתי בתחילת משא ומתן בין הבעלים לעובדים, מתוך הרציונל שחשוב לנו לשמוע ולראות איפה אנחנו יכולים לתמוך ולעזור.
<שי רינסקי: איפה שנוכל לעזור – נעשה את זה.
<שי רינסקי: עד היום בבוקר לא קיבלנו מ"נגב קרמיקה" – לפחות לא בכתב, לא ראיתי בקשות ספציפיות, אבל כן התמודדנו בעבר עם גופים שביקשו העדפה לתוצרת הארץ במכרזים ודאגנו להם ועשינו מהלכים כדי לתת פתרון.
<שי רינסקי: היום בבוקר הגיע מכתב, אלה לא צעדים שביום אחד - - -
מאיר כהן: הגיע מכתב מהם?
<שי רינסקי: כן.
<שי רינסקי: כבר היום יש העדפה של תוצרת הארץ ב-15%.
<שי רינסקי: יחד האוצר, נראה איך אנחנו משכללים את המהלכים למכרזים של אינטגרטורים, כמו עיר הבה"דים וכדומה, שלא יאכפו את העדפת תוצרת הארץ.
<שי רינסקי: זה במגרש שלנו, נטפל בזה, נעשה את זה, אבל זה לא ביום אחד.
<שי רינסקי: לנו כן חשוב שבשבועיים הקרובים שני הצדדים יבואו באמת ובתמים כדי להגיע להבנות.
<שי רינסקי: אם כל צד יצא עם לא כל מלוא תאוותו בידו, מהתחושה שלי ניתן יהיה להגיע להבנות.
<שי רינסקי: אני מקווה מאוד שזה יהיה המסר מהישיבה הזאת, ששני הצדדים יבואו וכל אחד יגלה את הפשרות שלו כדי שהמפעל הזה ימשיך וישגשג בירוחם, כי הוא באמת מפעל גדול שהושקעו בו לא מעט כספים.
אילן גילאון: אשתדל להיות קצר.
אילן גילאון: האמת היא שחברי מאיר כהן סיכם את הדברים בהתחלה וצריך ללכת פה למתווה פרקטי.
אילן גילאון: הוועדה הזאת היא תמיד מטה המאבק של כל מי שמאבד את פרנסתו, זה הייעוד שלה בחיים.
אילן גילאון: יש תפקידים לבעלים, יש תפקידים למדינה, ואנחנו צריכים להבחין בין אלה לבין אלה.
אילן גילאון: פה ברור שמישהו גמר אומר בכלל לסגור את זה תוך ארבעה חודשים, הוא גילה שהסיפור הזה לא מתאים לו בכלל.
אילן גילאון: זה מעורר יותר מאשר הרמת גבה.
אילן גילאון: מאוד מפריע לי ומאוד מקומם אותי חוסר האחריות שיש למי שלוקח על עצמו לנהל מפעל.
אילן גילאון: אדוני, מפעל זה כמו מדינה; כשאתה מנהל מפעל אתה מנהל מדינה ואתה צריך לדעת מה האחריות שלך, קודם כול לעובדים שלך.
אילן גילאון: גילוי נאות, אצא מתוך הארון – אני חושב שעבודה זה תפקיד של המדינה קודם כול, היא צריכה לתת עבודה מראש לכל אחד, בוודאי ובוודאי כאשר אין לו איך למצוא עבודה במקום אחר.
אילן גילאון: זה קל וחומר, בן בנו של קל וחומר.
אילן גילאון: אבל יש סדר יוצרות מסוים שכאן פושט את בשרי, וזה האופן שאתם לוקחים אנשים בתור בני ערובה לפני שאתם באים בדרישותיכם.
אילן גילאון: ואתם, משרד הכלכלה, אומרים: תסדרו ביניכם.
אילן גילאון: מה זה תסתדרו ביניכם?
אילן גילאון: אתה נותן לענק שגמר את ההחלטה שלו לריב מול מי שידיו קשורות מאחורי הגב ואתה אומר לו: תסתדרו ביניכם?
אילן גילאון: לקחת את הילד הכי בריון בכיתה, שמת אותו מול הילד הכי קטן בכיתה, ואתה אומר לו: תסתדרו ביניכם.
אילן גילאון: זה לא יכול להיות, זו לא האחריות שאתם צריכים לגלות כאן, וזה צריך להיות ברור.
אילן גילאון: ממך לא שמעתי ואני רוצה לדעת מה אחריותך לגבי 140 העובדים.
אילן גילאון: מה אתה רוצה לעשות אתם?
<יעקב צרפתי: לפתוח את המפעל.
אילן גילאון: אתה יכול להסיע אותם, אתה יכול לפעול את המפעל.
אילן גילאון: מה אתם מתכוונים לעשות עם זה?
אילן גילאון: אגיד לך את האמת, לא רציני אחרי ארבעה חודשי רכישה שאתה מגלה פתאום שאין קיימות למפעל הזה.
אילן גילאון: איפה היית עד עכשיו?
אילן גילאון: זה מחשיד אותך.
אילן גילאון: לכן, חברים, התפקיד שלכם הוא קודם כול לגלות במיידי את האחריות, לא להשתמש להם.
אילן גילאון: התפקיד של המדינה הוא לא לתת לממזרים חסרי כבוד לרכוש מקומות כאלה והיא צריכה להיערך גם ברמה החוקית וגם ברמה של קרן להציל כל מקום כזה, כי עבודה בעיניי זה תפקידה של המדינה.
אילן גילאון: אבל חבר'ה, אנחנו חיים בעידן שלא סופרים אנשים, בואו נאמר את האמת, ומי שחושב שהמדינה היא עסק - שינסה למכור את המפעל הציוני במחיר שהושקע בו, ואז נראה אם זה נכון או לא נכון.
אילן גילאון: ואני אומר לכם: לא נכון בעליל.
אילן גילאון: לכן התפקיד שלכם, משרד הכלכלה עם משרד האוצר ומי שאתם רוצים, קודם כול לתת מיד את רשת הביטחון, כי בסופו של דבר אתם תהיו אחראים.
אילן גילאון: עם כל הכבוד, לו יש לי נושאים מאוד מוסריים מבחינת תחום האחריות והעבודה.
אילן גילאון: ככה לא עושים עסקים, אדוני, שתדע לך.
אילן גילאון: זה מה שיש לי לומר, וזאת הוועדה.
אילן גילאון: דע לך, הוועדה הזאת בדיוק מתייצבת במקום הזה.
אלי אלאלוף: לאה פדידה, בבקשה.
אלי אלאלוף: ברוכה הבאה לוועדה שלנו.
לאה פדידה: האמת היא שכואב הלב שהוועדה הראשונה שלי בכנסת, וזה הדיון.
לאה פדידה: יש דברים שכילדה קטנה את אומרת שלא תראי אותם יותר אף פעם.
לאה פדידה: אני באה מיקנעם, וליל הכלבים ב"סולתם" – ככה נשמע הסיפור שלכם, שההורים באים למפעל ויש כלבים שמגרשים אותם ולא נותנים להם להיכנס.
לאה פדידה: למרות שעברו שנים, אם תראה את אותו אדם שסגרו לו את המפעל בכלבים – הוא עדיין בוכה.
לאה פדידה: למרות שעברו שנים ויש לו פרנסה אחרת, הסיטואציה הזו, של לבוא למקום עבודה וכלב או מנעול או צמיג או כל דבר אחר סוגר לך את מקום הפרנסה שהוא הכבוד המשפחתי שלך, הוא הגאווה שלך - זה שובר את הלב.
לאה פדידה: החזרתם אותי אחורה, לימים שהייתי ילדה.
לאה פדידה: למרות קבלת הפנים החמה של היו"ר, קשה להיות בישיבה ראשונה כחברת כנסת בישיבה כזאת.
לאה פדידה: רק דבר אחד, כי הקשבתי לכם בקשב רב, וגם לכם: למשא ומתן באים בידיים נקיות.
לאה פדידה: אם המפעל לא יהי פתוח והם לא ישמרו על המכונות, כל מה שנגיד יהיה כלאם פאדי.
לאה פדידה: אנחנו צריכים לפתוח את המפעל עכשיו כדי שהם יוכלו לשמור על המכונות, והם הציעו לעשות את זה בהתנדבות, כדי שהמשא ומתן יהיה בתום לב, שאם תתקבל החלטה שהמפעל נפתח – שיהיה לאן לחזור; ואם יגיד משרד הכלכלה שייתנו לכם הטבות – יהיה לאן לחזור.
לאה פדידה: נראה לי שאנחנו דנים ואתם – איך אמרת, עוקצים אותנו בגולות?
לאה פדידה: אבל הפעם זה בלב, בנשמה, בפרנסה.
לאה פדידה: כל מה שאני מבקשת כרגע מהיו"ר ומהמנכ"ל: תנו זמן, תנו להם לשמור על המכונות, תנו לנו לנהל משא ומתן עם ידיים נקיות.
לאה פדידה: תנו ליו"ר הוועדה, שכינס את כולם בידיים נקיות, זמן לדבר עם המנכ"ל, להגיע למשא ומתן.
לאה פדידה: למשא ומתן מגיעים בידיים נקיות.
לאה פדידה: תנו למכונות לעבוד כדי שאנחנו נוכל לעשות משא ומתן.
לאה פדידה: תודה רבה על ההקשבה.
מאיר כהן: אני רוצה לשאול, כי נאמר פה דבר מאוד חמור.
מאיר כהן: נאמר על-ידי יושב-ראש הוועד או אחד העובדים שנמכרו אריחים סוג א' בשמונה שקלים לרשות הפלסטינית.
<יעקב צרפתי: זה נכון, אני עומד מאחורי כל מילה.
מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את הבעלים, כי אם זה נכון, למרות שאנחנו נמצאים במדינה חופשית זה דבר חמור, זו הבעת אי האמון הגדולה ביותר שנשמעה.
מאיר כהן: האם באמת הוצאתם את כל המלאי ומכרתם אותו במחיר הפסד לרשות הפלסטינית?
<אורי גלבוע: לא נכון.
<יעקב צרפתי: לא נכון?
<אורי גלבוע: חבר'ה, אתם רוצים להיכנס לפרטים?
<אורי גלבוע: זה דיון לא רציני.
מאיר כהן: זה לא פרטים.
אילן גילאון: כן, כן, רוצים להיכנס.
אילן גילאון: בטח שלפרטים, אלא מה אתה חושב - - -
מאיר כהן: זה לא פרטים, סליחה.
אילן גילאון: מה, לרעיונות נשגבים?
אילן גילאון: זה פרטים, רוצים פרטים.
אילן גילאון: למה המכונות לא עובדות?
מאיר כהן: זה לא פרטים, כי הסחורה הזאת, גם מדינת ישראל השקיעה בה בהטבות למפעלים האלה ואני רוצה לדעת כאן – ואנחנו נבדוק את זה – אם אכן המפעלים רוקנו ונמכרו, כמו שאמר יושב-ראש הוועד.
<יעקב צרפתי: יש שטרות מכר שעוברים במחסומים.
<יעקב צרפתי: אני לא מטומטם, היינו בצבא, יודעים הכול.
<יעקב צרפתי: אני עמדתי במחסומים; בודקים שטרות מכר ירוקים.
אלי אלאלוף: חשוב שהוא יענה, חשוב שתהיה בפרוטוקול תשובה שלו.
מאיר כהן: זה הוא מנהל המפעל עדיין לא הופך אותו לצודק ואותו לשקרן.
מאיר כהן: אני רוצה לבדוק את זה.
מיקי לוי: יש פה חוסר אינפורמציה.
אלי אלאלוף: אני מבקש לתת לבעלים לענות כי אני רוצה את התשובה שלהם בפרוטוקול.
<אורי גלבוע: אני נותן כבוד גדול לוועדה ולמה שקורה פה.
<אורי גלבוע: האמת היא תמיד יותר מורכבת.
<אורי גלבוע: אם רוצים תשובה אמיתית, אני מוכן לדבר עליה.
<אורי גלבוע: אני לא חושב שזה יכול לעניין פה את כל הנוכחים.
<אורי גלבוע: אז אסביר.
<אורי גלבוע: התשובה נורא פשוטה: כשנכנסנו למפעל הזה היו מלאים שם מתים שלא נמכרו ולא הצלחנו למכור אותם בשקל במשך שנתיים.
אלי אלאלוף: כמה זמן אתה מנהל את המפעל?
<יעקב צרפתי: כלום.
<יעקב צרפתי: הוא לא מנהל של המפעל.
<אורי גלבוע: חמישה חודשים.
<יעקב צרפתי: הוא לא המנהל של המפעל.
<יעקב צרפתי: סלח לי שאני קוטע אתכם, כי כואב לי.
<יעקב צרפתי: הם לא מנהלים את המפעל, הם באו לנהל איפה שיש את הכסף.
<יעקב צרפתי: הם שמו בן אדם שלא יודע את השמות של העובדים.
<יעקב צרפתי: הבן אדם הזה, אפשר לספור על האצבעות כמה פעמים הוא היה ב"נגב קרמיקה", אז שאף אחד לא יגיד לי שהוא המנהל של המפעל.
<יעקב צרפתי: אני לא מפחד להגיד את האמת.
אלי אלאלוף: יעקב, גם את האמת שלו אנחנו צריכים לשמוע.
<יעקב צרפתי: זו לא האמת.
<יעקב צרפתי: שיגיד את האמת.
<יעקב צרפתי: אני לא יכול לשתוק כשאני לא שומע את האמת.
אלי אלאלוף: אני שואל: כמה זמן מכיר את המפעל?
<אורי גלבוע: כמו שאמרתי, אני מנכ"ל קבוצת נגב.
אלי אלאלוף: לא מנהל המפעל.
אלי אלאלוף: ומי מנהל המפעל?
<יעקב צרפתי: מנהל המפעל פוטר.
<יעקב צרפתי: הם פיטרו אותו והביאו מנהל.
<יעקב צרפתי: הוא 44 יום בתפקיד, הוא אפילו לא יודע את השמות שלנו.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.
מיקי לוי: אני מבקש לא לחזור על דברי חבריי ולנסות להיות יותר אפקטיבי ולחפש דרך פעולה אפשרית, כי הנושא נמצא באמצע.
מיקי לוי: רק לפני כמה חודשים ישבו על "אמיליה" בירוחם ומנענו את הסגירה שלו.
מיקי לוי: לצערי, אני פה חמש שנים אבל כבר נעשיתי בוגר של סגירת מפעלים.
מיקי לוי: אני בא מביקור ממפעל נחושת "סינרג'י" וביקור במפעל הזכוכית "פניציה".
מיקי לוי: יש השתלטות עוינת של הטורקים על מפעלי התעשייה במדינת ישראל.
מיקי לוי: נקודה.
אילן גילאון: זה עניין של מדיניות מסים - - -
מיקי לוי: במפעל "סינרג'י", אילן, יש עשרה ליינים שמייצרים כבלי חשמל למתח גבוה, תפארת התעשייה הישראלית - רק ליין אחד עובד.
מיקי לוי: חברת החשמל שלנו קונה מטורקיה ב-35% פחות, עם רמת נפל כזו או אחרת בטיב הייצור, כשזה הכסף של מדינת ישראל.
מיקי לוי: הטורקים מסבסדים את הייצוא למדינת ישראל, המחיר של מפעלים בטורקיה גבוה יותר ממה שנשלח למדינת ישראל - - -
אלי אלאלוף: יש לנו עוד כמה דקות.
אלי אלאלוף: בוא נתמקד, מיקי.
מיקי לוי: אני חייב להסביר את המוטו, כי זה אותו דבר בקרמיקה, אדוני, ובסוף זה מגיע לפתרון ממשלתי, כי אין ברירה אחרת.
מיקי לוי: עכשיו הצלחנו לעצור את הייבוא הכבלים, לפחות מטורקיה.
מיקי לוי: או שהם ממוטטים את מפעל "סינרג'י" וקונים אותו, כמו שעשו באיטליה למפעל נחושת, או שלא יהיה מפעל ואז המחירים יעלו פי שלושה.
מיקי לוי: אותו דבר נעשה עכשיו ב"פניציה" – מפעל שהוא שיא התפארת, עם תנורים, עם השקעה של 100 מיליון דולר עכשיו.
מיקי לוי: הורידו את מחיר הזכוכית כדי להשתלט על "פניציה" וכדי לשבור את השוק.
מיקי לוי: כי בונים הרבה במדינת ישראל.
מיקי לוי: מזה אני מגיע לחצי השתלטות על מפעל "נגב", כי הם לא ייקנו מחר את "נגב" אבל הם מורידים שם את המחירים כדי שאנחנו לא נוכל להתחרות.
אילן גילאון: תזכיר שהממשלה פשוט מאשרת את זה.
אילן גילאון: מה זה רגולציה?
אילן גילאון: כל כלכלה, יש לה תשתיות, מסים - - -
מיקי לוי: אני מגיע למנכ"ל משרד הכלכלה ולאוצר.
מיקי לוי: עכשיו אין לנו ברירה - או שאתם אומרים שכרגע אנחנו רוצים להציל את התעשייה, להרים את העסק הזה ולמנוע מחירי היצף לשנה-שנתיים, ולהביא צווים למניעת מחירי היצף, לא מייבאים.
מיקי לוי: תנו להם לייצר.
מיקי לוי: לא יחתמו – אז המפעל ייסגר.
מיקי לוי: אתם מבינים?
איילת נחמיאס ורבין: לא חתם על אף צו היצף.
מיקי לוי: אני רוצה ששר האוצר יחייב – וזה נופל באותה מפלגה, לשמחתי, כך שאין בעיה של אגו - את הקבלנים שזכו במחיר למשתכן לקנות במפעל "נגב".
מיקי לוי: תראה מה הוא אומר: שייקנו ממני - אני לא סוגר.
מאיר כהן: הוא לא אמר את זה.
מאיר כהן: לא שמעתי את זה.
מיקי לוי: תקשיב מה הוא אומר לך.
מיקי לוי: תגיד את זה לפרוטוקול.
מיקי לוי: מאיר, אני מדבר מספרים.
<אורי גלבוע: אם תהיה העדפה לתוצרת ישראלית והמפעל הזה יוכל לייצר, וירכשו במחירי - - -
מיקי לוי: זה כבר עניין של משא ומתן.
איילת נחמיאס ורבין: - - - מחירי הייצור של המפעל - - -
לאה פדידה: אתה רוצה אותו דבר – להשאיר מפעל פתוח.
אלי אלאלוף: חברים, מיקי - - -
איילת נחמיאס ורבין: משאירים מפעל פתוח לתוכנית הבראה.
אלי אלאלוף: מיקי, אתה יכול לסיים בבקשה?
אלי אלאלוף: חבר'ה, שבו בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא צעקתי עליך, אמרתי לך את האמת.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא תקרא לי דמגוגית, לא דיברתי אליך באופן אישי.
איילת נחמיאס ורבין: חצוף.
מיקי לוי: אם לא יהיה פתרון ממשלתי כולל, גם יהיה אספירין - יהיה משבר בעוד שנה וחצי והם יבואו לכאן עוד פעם, או בעוד שנה.
מיקי לוי: זה חייב פתרו כולל כדי למנוע היצף השוק כרגע.
מיקי לוי: מדינת ישראל נמצאת בתנופת בנייה, זה הצ'אנס למנוע את סגירת המפעל.
מיקי לוי: לא ייתנו עדיפות – המפעל ייסגר.
אלי אלאלוף: בבקשה, איילת נחמיאס ורבין.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מגיעה לוועדה הזאת לא מעט.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שראית אותי הרבה פעמים בהתפרצות רגשות כזאת.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד למר גלבוע, שהעז עכשיו לקרוא לי דמגוגית, אני לא זוכרת את עצמי אי-פעם יוצאת מדיון שאתה ניהלת, אי-פעם יוצאת בסערת רגשות כזאת.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, אדוני, אתה לא תקרא לי דמגוגית.
איילת נחמיאס ורבין: לא דיברתי אליך באופן אישי.
מיקי לוי: לא, זה לא מקובל.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא תקרא לי דמגוגית, יש לי את הגנתו של היושב-ראש.
איילת נחמיאס ורבין: אני, בניגוד אולי להרבה חברי כנסת - - -
איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אתה הגנת עליו קודם ועם כל הכבוד, אתה תגן על חברת כנסת שקוראים לה דמגוגית.
אלי אלאלוף: גם עלייך אני אגן.
איילת נחמיאס ורבין: אני יושבת-ראש שדולת התעשייה בכנסת ובניגוד, אולי, לחלק מחברי הכנסת גם ניהלתי מפעל בחיים שלי.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת ומכירה את האילוצים שקרן ההשקעות הזאת מדברת עליה, רק ההבדל ביני לבינה הוא שבתעשייה אתה יודע שהאקזיט שלך רחוק; קרן השקעות רוצה אקזיט מהר.
איילת נחמיאס ורבין: היא אולי לא עשתה הדיו-דיליג'נס שלה כמו שצריך, כלומר את בדיקת הנאותות, אז היא לא ידעה אולי מה מצב המפעל.
איילת נחמיאס ורבין: נשמע לי קצת מוזר.
איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שהיא חשבה שמהקמעונאות – מה שנשמע לי קצת מוזר, אבל הגיוני אולי – שבחנויות של נגב אפשר להרוויח יותר מאשר במפעל, כי בייצור אפשר להרוויח פחות מאשר בייבוא.
איילת נחמיאס ורבין: אז עם כל הכבוד, אתה לא תקרא לי דמגוגית ואתה לא תסביר לי מה לחשוב.
אלי אלאלוף: גמרנו, לא יקרא לך יותר.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע משהו, ישבתי במספיק דיונים.
איילת נחמיאס ורבין: טיפלתי לפני שנתיים, יחד עם חברת הכנסת שלי יחימוביץ, באיום על סגירה – תיאורטית, צריך להגיד, באותה עת – על פריגו.
איילת נחמיאס ורבין: גם הוא מפעל מדהים בירוחם - אתה מכיר אותו מקרוב, חבר הכנסת אלאלוף – שחברה זרה רצתה להשתלט עליו.
איילת נחמיאס ורבין: המשמעות של זה היתה סכנה אמיתית ל-1,300 עובדים במדינת ישראל, רובם מרוכזים בנגב המזרחי, מיעוטם נמצאים ברמת חובב.
איילת נחמיאס ורבין: תאמין לי, אני יודעת מה זה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא סתם אומרת, כשאני מסתכלת עליהם, שאני מבינה את המצוקה שלהם, כי זה להיות תעשיין וזה לא להיות קרן השקעות.
איילת נחמיאס ורבין: יש בעיה אחת שנכונה לגבי "נגב קרמיקה" ונכונה גם לגבי מפעלים אחרים במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש.
איילת נחמיאס ורבין: נדרשנו לזה פה בוועדה, נדרשנו לזה בוועדת הכלכלה - לא נפתר, מר מרינסקי, מנכ"ל משרד התעשייה.
איילת נחמיאס ורבין: כל הנושא של העדפת תוצרת הארץ הוא דבר הזוי.
איילת נחמיאס ורבין: המדינה, בראש ובראשונה המדינה, לא מקיימת את התקנות שהיא עצמה קובעת.
איילת נחמיאס ורבין: זה תקנות שאני זכיתי להיות מעורבת בהן ב-1993, אדוני היושב-ראש.
איילת נחמיאס ורבין: אתה קורא מכרזים ממשלתיים ורואה בבירור העדפה לתוצרת אירופה ותוצרת ארצות-הברית.
איילת נחמיאס ורבין: אתה פותח מכרז של משרד החקלאות לרכיבי חשמל, שזה מפעל מדהים שיש פה בירושלים – גם מקום שסובל מבעיית תעסוקה, "גמאטרוניק" – ואתה רואה שאין להם שום סיכוי בחיים להתמודד במכרז הזה.
איילת נחמיאס ורבין: מרינסקי, אני מבקשת ממך, אנחנו כל הזמן אומרים שנידרש לעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: בואו נשתמש באירוע הקשה הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה מאוד שהגם הפתרון של "נגב קרמיקה" נמצא במקום הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים שחייבים לעשות זה לא רק במחיר למשתכן, חבר הכנסת לוי, זה נמצא במקומות משמעותיים של תאגידים סטטוטוריים.
איילת נחמיאס ורבין: רשות שדות התעופה או כל רשות שתבחר, אדוני היושב-ראש, בכלל לא מחויבת לקנות תוצרת הארץ.
איילת נחמיאס ורבין: הם ייקחו קבלן ויביאו מטורקיה, מאירופה - - -
מיקי לוי: ניסינו להניא את שדות התעופה מלהחליף את כל השטיחים בתוצרת חוץ.
איילת נחמיאס ורבין: בתוצרת ארצות-הברית.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יושב מול המנכ"ל גנות, והוא איש רציני, ומנסה לעזור ל"שטיחי כרמל" ואתה לא יכול, כי הוא לא מחויב.
איילת נחמיאס ורבין: מבחינה רגשית, בטח שהוא מחויב: אני רוצה לקנות תוצרת הארץ, אבל אני לא יכול מסיבות כאלה ואחרות.
איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים לחכות למפעל הבא שיבוא ויבכה.
איילת נחמיאס ורבין: השבוע הייתי במפעל קטן – "געש תאורה".
איילת נחמיאס ורבין: זה המפעל היחיד במדינת ישראל שמייצר גופי תאורה, וגם מצליח לייצר חדשנות.
איילת נחמיאס ורבין: זה הדבר המדהים, כשאנשים אומרים "נגב קרמיקה" חושבים שאנשים חוצבים ביד את הפלטות.
איילת נחמיאס ורבין: זה כבר לא עובד ככה היום, מה שעושים האנשים המתוקים פה – הם טכנולוגים.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, הם חייבים להבין טכנולוגיה.
איילת נחמיאס ורבין: זה מה שעושים במפעלים, זה מדהים מה שעושים.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני באמת מבקשת שיפסיקו לזרות חול בעינינו.
איילת נחמיאס ורבין: קרן השקעות רוצה לעשות אקזיט?
איילת נחמיאס ורבין: מעולה, לא על הגב של האנשים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת מה זה קרנות השקעה, זה בסדר, אבל בואו נעזור להם באמת, איפה שאנחנו יכולים לעזור אמיתי, וזה לא נמצא - - -
אילן גילאון: כן, שיפתחו את המפעל מיד ואז נדבר.
איילת נחמיאס ורבין: לנגב?
איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת לענות על מחירי הייצור.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת מה מחירי הייבוא, שזה 23 שקלים למטר - - -
אלי אלאלוף: לא לא, הצעה קונקרטית לדיון.
איילת נחמיאס ורבין: יש רק דבר אחד: הם לא יוכלו להמשיך להיתלות בזה שהם לא ידעו מה מצב המפעל.
איילת נחמיאס ורבין: הם צריכים לשבת ולראות, המדינה מצדה צריכה לראות, יכול להיות שיש תמריצים שיעזרו להציל את המפעל.
איילת נחמיאס ורבין: ידעו בכנסת להציל מפעל בשתולה, ממש בשנה האחרונה, ידענו להציל מפעלים במקומות אחרים, לעזור להם באמצעות תמריצים.
איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שצריך לעזור לבעלים בדבר הזה אבל הם צריכים לבוא ולא להתנהג מנהג בעלים בצורה כזאת.
אלי אלאלוף: בבקשה, מאיר, ואחר כך אני מסכם.
מאיר כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.
מאיר כהן: מהר מאוד אנחנו הופכים את הדיון לדיון כמעט ברמה הפילוסופית, על אחריותה של המדינה.
מאיר כהן: זה נכון מאוד, ואין לי שום ספק שנוכל לעזור מאוד למפעלים, אבל זכרו שהדיון התחיל במצב שהמפעל סגור, חרב פיטורים מאיימת על העובדים האלה, ועד שנגיע למה שאת ומיקי אמרתם ייקח זמן.
מאיר כהן: לכן אני מבקש מהבעלים, אודי ואורי: אנחנו יכולים להיות השדולה הטובה ביותר שלכם.
מאיר כהן: אנחנו, במיוחד חברי הכנסת החברתיים שיושבים וכל אחד מאתנו, יכולים להרעיד את כל משרדי הממשלה אבל צריכים מחווה של רצון טוב מכם.
מאיר כהן: האחת, שתתחייבו שהתופעה של הבריונות כשבאים לסגור מפעלים ומלבינים את פני העובדים לא תחזור, לפחות אצלכם, ב"נגב קרמיקה".
מאיר כהן: הדבר השני: אני מבקש מכם ואנחנו מבקשים מכם, כוועדה, ותיכף יסכם יושב-ראש הוועדה, שתפתחו את המפעל מחר, ולו במתכונת מצומצמת.
מאיר כהן: אני שומע את דברי מזכיר הוועד שאומר: תנו לנו להיכנס לתחזק את המכונות.
מאיר כהן: אני חושב שזו תהיה מחווה של רצון טוב.
מאיר כהן: אנחנו מתחייבים, כל חבר כנסת שיושב כאן, ללכת לשר האוצר ולשר הכלכלה, ואם צריך - לראש הממשלה, לדון בכנסת, להביא את זה במליאה ולזעוק עד לב השמיים בכדי שמה שאמרו מיקי, אין ואיילת, שהם דברים מאוד חשובים, יקרו - לשכנע לקנות מכם, לשכנע לקנות תוצרת הארץ.
מאיר כהן: ידענו לעשות את זה כשהייתי יושב-ראש הרשות לפיתוח הנגב וטיפלנו בעיר הבה"דים.
מאיר כהן: ידענו לשנות מכרזים ולשכנע לקנות מתוצרת המדינה.
מאיר כהן: אבל אני מאוד מבקש מכם:
מאיר כהן: מחר בבוקר, בעוד 24 שעות, תפתחו את המפעל.
מאיר כהן: תנו לצוות, גם אם הוא מצומצם, להיכנס למפעל ולהפעיל את המכונות.
מאיר כהן: אני חושב שמבחינת
מאיר כהן: כם זה ייראה באמת צעד של אמון, גם כלפי הוועדה הזאת, גם כלפי הכנסת ובמיוחד כלפי היישוב וכלפי העובדים.
אלי אלאלוף: ברשותכם, היות שהפנייה של מאיר חברי היא בכיוון שלי גם כן, יש התייחסות שלכם לפני שאסכם?
<אודי אמיר: לגבי ההצעה - נשקול את זה בכובד ראש; לגבי העזרה והרעיונות - - -
מאיר כהן: אנחנו נהיה אתכם.
<אודי אמיר: אז אני באמת מעריך את זה.
<אודי אמיר: זו פעם ראשונה בפורום כזה, ואני פשוט מאוד מעריך את זה.
<אודי אמיר: אני מאוד מעריך את הדברים שלך, חבר הכנסת מיקי לוי.
<אודי אמיר: - - - הזאת מאוד חשובה, ובפירושנשקול את הדברים.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אסכם.
אלי אלאלוף: קודם כול, אני רוצה לציין לשבח, וזו עובדה, שאם לא היה לכם ועד אחראי כזה, מזמן הדיונים ביניכם היו הופכים לדיון ציבורי רחב יותר.
אלי אלאלוף: זה שזה לא הגיע אלינו, אולי המודיעין שלנו לא מוצלח.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שהם קיימו אתכם משא ומתן מאוד אחראי, תבינו את זה.
אלי אלאלוף: יש כאלה שלפני שהיו מתחילים היו עושים מהומות.
אלי אלאלוף: לא עשו את זה, תבינו את המצב.
אלי אלאלוף: נפלתם על מפעל אדיר מבחינה אנושית, ואני שוב חוזר – הוא אדיר מבחינת העיר ירוחם.
אלי אלאלוף: בפגיעה במפעל הזה פגעתם בעיר ירוחם, פגעתם בערי הפיתוח שכולנו מתאמצים לשנות את תדמיתן, למרות שמהותית הן נפלאות.
אלי אלאלוף: גם אני בא מהפריפריה.
אלי אלאלוף: אמרתי, רציתי לגור שם אבל בגלל מחלוקת משפחתית הגעתי לבאר שבע.
אלי אלאלוף: אתם לא יודעים איזה מאמצים ההנהלה העירונית, המנהיגות המקומית והחברים – כל אחד בירוחם נלחם כדי שהעיר שלו תיראה ותישמע אחרת.
אלי אלאלוף: אתם באתם – ובלי לפגוע, סליחה על הבורות שלכם.
אלי אלאלוף: אני מצטער שלא הבנתם את הנשמה של ירוחם.
אלי אלאלוף: פה זו לא מלחמה על מפעל זה או אחר של 140 עובדים, פה זו מלחמה על יישוב, שבעשר ציפורניים שלו מגיע ל-10,000 תושבים בעבודה מטורפת.
אלי אלאלוף: אתם לא יכולים לתאר, אין לכם מספיק דמיון, רק מי שמלווה את זה יכול להרגיש אילו מאמצים נעשים בעיר הזאת כדי שתהיה עיר כמו שמגיע לה להיות.
אלי אלאלוף: לכן אני מצטרף, בשם הוועדה ובשם כל חברי הכנסת, לבקשה לפתוח מחדש את המפעל, ואין לנו תנאים.
אלי אלאלוף: ברגע שתפתחו את המפעל, ולדעתי זה עניין שיכול להיות של ימים, עם ועד אחראי כזה, עם עובדים מסורים כאלה - אמר לכם את זה מאיר ואתרגם את זה לשפה של פרוטוקול: נעשה הכול כדי שהמפעל הזה יהיה במעמד, גם בעיני המדינה - אני שמח שיש פה גם את עידו, ממשרד האוצר - מפעל שיש לו את כל הזכויות להתקיים.
אלי אלאלוף: דבר שני, אנחנו באמת מבקשים מכם שתבינו שעשיתם טעות.
אלי אלאלוף: זו אולי פעם אחרונה, אני מקווה, כי עם החברים נוציא חוק חדש שיאסור על כל מפעל להפעיל חברות שמירה, חברות בריונים, במשא ומתן עם העובדים.
אלי אלאלוף: לא יהיה יותר.
אלי אלאלוף: החוק הזה ייצא מהוועדה שלנו.
אלי אלאלוף: לא תהיה יותר מסירת מכתבים שלא באמצעות העובדים של אותו מפעל, לא באמצעות כוח אדם זר שלצערי מקבל הוראה.
אילן גילאון: חוק שיהיה פרק זמן מינימלי של מי שרוכש מפעל, כמה זמן לוקח לפני שסוגר.
אלי אלאלוף: אני רוצה שיהיה ברור: לא יהיה יותר - לא הכלבים, חס וחלילה, שהיו פעם ביקנעם ולא שום חברת שמירה שתבוא לעשות סדר.
אלי אלאלוף: ההזמנה להפעיל כוח, בריונים - זה לא ממלכתי.
אלי אלאלוף: בשביל זה יש מדינה, יש משטרה, יש כונס נכסים, יש בית-המשפט, יש עולם ומלואו.
אלי אלאלוף: למה צריך להביא בריונים לעשות את זה?
אלי אלאלוף: מה, אנחנו צריכים להידמות למדינות מוזרות, שלא כדאי אפילו לציין את שמותיהן?
אלי אלאלוף: אנחנו?
אלי אלאלוף: זה נראה דבר הכי אבסורד.
אלי אלאלוף: כנראה קיבלתם ייעוץ לא מוצלח, אני חייב להגיד.
אלי אלאלוף: אמרתי, ואני חוזר ואני לא מתבייש: אני מכיר את הבעלים.
אלי אלאלוף: אני לא מאמין בשיחה בינינו על כוס קפה – לא יותר מזה - שהיו מסכימים למהלך כזה.
אלי אלאלוף: לכן, תעשו את חשבון הנפש על הטעויות שלכם.
אלי אלאלוף: תעשו חשבון נפש, תהיו בעיניים של העובדים.
אלי אלאלוף: מי שיודע לנהל משא ומתן צריך לדעת להסתכל על שני הצדדים בבת אחת.
אלי אלאלוף: מי שהסתכל רק על הצד שלו – אני מודיע לו שכבר מראש המשא ומתן ייכשל.
אלי אלאלוף: אני בטוח בזה, ויש לי קצת ניסיון.
אלי אלאלוף: לכן אני מבקש, בשם הוועדה: א.
אלי אלאלוף: לפתוח מיידית את המפעל; ב.
אלי אלאלוף: לשנות את הסגנון במשא ומתן עם העובדים; ג.
אלי אלאלוף: אנחנו, חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כולל כל הקשרים האישיים והפוליטיים – ענייניים פוליטיים - נשתמש בהם כדי לעזור כדי שהמפעל הזה יחזור לפסים יצרניים ולהבטחת תעסוקה לכל העובדים שמסרו הרבה מאוד שנים של כוח, של יושר, של יופי - תסתכלו איזה אנשים יפים עבדו בשבילכם – כדי שהמפעל הזה יחזור למתכונתו הנכונה.
אלי אלאלוף: אני מבקש לנעול את הישיבה ומודה לכולכם.
אלי אלאלוף: היום ה-19 ביוני 2017, כ"ב בסיוון תשע"ז והשעה 13:06 דקות.
אלי אלאלוף: אנחנו היום דנים בשני נושאים, אחד הצגת תכנית "נטו משפחה" או "משפחה נטו" ויישום דו"ח העוני.
אלי אלאלוף: אנחנו נראה בדו"ח על העוני כמה "נטו משפחה" הוא חלק אינטגראלי.
אלי אלאלוף: אני במיוחד רוצה להודות לשר האוצר שלנו, על הנכונות שלו לבוא יחד עם כל הצוות, עם המנכ"ל שלו והצוות שלו כדי לדון בנושאים האלה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם ש"משפחה נטו" היא בעצם חלק אינטגראלי של כל התכניות הקשורות לדו"ח העוני.
אלי אלאלוף: דו"ח העוני מצא את מקומו אחרי שנולד אצל חברי מאיר כהן, כשר הרווחה הקודם והוא חלק אינטגראלי אלף של ההסכם הקואליציוני שנחתם בין כל המפלגות בהקמת הממשלה הזאת, והפך להחלטת ממשלה כבר באוגוסט 2015.
אלי אלאלוף: במטרות של דו"ח העוני אנחנו ניסינו להתמודד עם שני אתגרים: הוצאת המשפחות מהעוני והדבר השני השקעות המדינה בתכניות במשרדים החברתיים.
אלי אלאלוף: ב-OECD הנושא של החינוך הוא נפרד משאר המשרדים והמטרה שלנו זה להיות בשנת 2025 - 10 שנים אחרי הגשת דו"ח העוני והאימוץ שלו על ידי הממשלה – שנוכל להיות בממוצע של ה-OECD.
אלי אלאלוף: ואני לא אקדים כשאני אגיד שאנחנו דרך לא רעה.
אלי אלאלוף: הדבר השני המאד חשוב מבחינת העבודה, זה השקעות פרטניות באמצעות קצבאות או תכניות מיוחדות, שאמורות לבוא ולשרת את האוכלוסיות שנמצאות בעוני, במטרה אחת מרכזית: הוצאתן ממצב העוני.
אלי אלאלוף: שלא נתיימר לשמור אותם בעוני במצב טוב.
אלי אלאלוף: המטרה היא להוציא מהעוני.
אלי אלאלוף: דבר נוסף, "משפחה נטו" זו גם תכנית שמוכיחה שצריך גם למנוע התדרדרות לעוני וזה לא קל.
אלי אלאלוף: סליחה, הפוך, זה קל להתדרדר לעוני, אם לא שומרים על האוכלוסייה שנמצאת ברובד התחתון של המעמד החברתי, הביניים.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שמצב העוני לא נולד בבת אחת.
אלי אלאלוף: זה התדרדרות של עשרות שנים, שהנושא הזה לא טופל.
אלי אלאלוף: לכן גם הפתרונות שלו, אני מקווה, לא באותה פרופורציה של זמן, אנחנו נצליח לצמצם את העוני בצורה שאמרנו, כדי שנראה מתאימים גם כלפי האזרחים שלנו וזה הכי חשוב, אבל גם במעמד הבינלאומי, מול הגוף הכי חשוב מבחינה כלכלית היום, ה-OECD.
אלי אלאלוף: אני רוצה גם לציין שלמרות שהמרכיבים לא כוללים את משרד החינוך, אנחנו כללנו בדו"ח העוני את משרד החינוך כחלק אינטגראלי שאני יכולה להגיד בסיסמה, אבל מבוססת מאד: מה שיוציא את האנשים מהעוני זה רק חינוך.
אלי אלאלוף: כל השאר יתקן.
אלי אלאלוף: יתקן קצת, יתקן יותר - - -
אילן גילאון: מה יוציא?
אלי אלאלוף: החינוך.
אלי אלאלוף: החינוך הוא המרכיב המרכזי ואכן ההשקעה היא לטווח ארוך.