GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוטי זליקוביץ: מחלקה סיעודית בבית אבות.
<מירי פולק רוזנבאום: מחלקה שאינה סיעודית, מחלקה לתשושי נפש.
<מירי פולק רוזנבאום: בחנתי מספר בתי אבות.
<מירי פולק רוזנבאום: בבית האבות שקרוב לאחד הילדים שלנו, מצאתי מחלקה שנדמה היה לי שמתאימה, גם כי יש לה פעילות במשך היום שהוא מסוגל עדיין לעשות.
<מירי פולק רוזנבאום: הוא נמצא חודש בניסיון.
<מירי פולק רוזנבאום: עכשיו החלטנו להשאיר אותו חודש ניסיון בבית האבות.
<מירי פולק רוזנבאום: הם לא יודעים, הם לא בנויים לטפל באנשים צעירים, אבל אף על פי כן הוא יישאר שם, כי מסוכן לו כבר להיות בבית.
<מירי פולק רוזנבאום: באמצע הפעילות הוא יכול להיעלם.
אלי אלאלוף: השהייה הזאת היא באיזו שהיא הבנה שלו, באיזו הסכמה שלו?
<מירי פולק רוזנבאום: אין לו שום הבנה.
<מירי פולק רוזנבאום: הדבר היחידי שיש לו עכשיו הבנה זה שהוא נמצא במקום.
<מירי פולק רוזנבאום: הוא יכול לבטא אותה, כי מבחינה רגשית הוא עדיין שלם.
<מירי פולק רוזנבאום: גם פיזית הוא שלם.
<מירי פולק רוזנבאום: הוא יכול לבטא שלא טוב לו.
<מירי פולק רוזנבאום: הם לא מבינים, הם לא יודעים איך לטפל בו.
<מירי פולק רוזנבאום: אין להם מיומנויות, כמו שנאמר כאן – אני לא זוכרת מי אמר את זה - לטפל באדם צעיר.
<מירי פולק רוזנבאום: יש להם מיומנויות לטפל באדם קשיש שכבר לא יכול לתפקד בעצמו.
<מירי פולק רוזנבאום: מטפלים בו במסירות אין קץ.
<מירי פולק רוזנבאום: אין לי שום תלונה על הצוות, על הכוונות שלהם, אבל אין להם את המיומנויות האלו, הם לא מסוגלים לדבר איתו.
<מירי פולק רוזנבאום: הם יכולים לקיים איתו שיחה רגילה, אבל אתה צריך איכשהו לתת לו את התחושה שאתה מבין אותו, שאתה מדבר איתו, שאתה חש אותו.
<מירי פולק רוזנבאום: אין להם את המיומנויות.
<סוזן לוין: אני אישתו של ג'ון שסובל מהמחלה.
<סוזן לוין: יכול להיות שאפשר להגיד שאנחנו סובלים יותר.
<סוזן לוין: עלינו לארץ ב-2006.
<סוזן לוין: הוא היה עורך דין למיסוי בינלאומי.
<סוזן לוין: הוא היה ממש ברמה גבוהה.
<סוזן לוין: כשהחברות בתל אביב שמעו שהוא בדרך, הן חיכו עם ויכוחים מי יקבל אותו.
<סוזן לוין: הוא עבד בהצלחה 4 שנים.
<סוזן לוין: פתאום באמצע השנה החמישית פיטרו אותו.
<סוזן לוין: לא ידענו למה.
<סוזן לוין: הוא בן אדם מבוגר.
<סוזן לוין: הוא היה בן 50 אז.
<סוזן לוין: הוא בא יום אחד עם מכתב שכתוב בו משפט יחיד.
<סוזן לוין: אחרי 30 שנה אני יודעת כאישה של עורך דין מה זה אומר.
<סוזן לוין: הם לא רצו להגיד כלום, המשפט היחיד שנכתב זה שהוא לא צריך להמשיך לעבוד שם.
<סוזן לוין: לקח לנו שנתיים וחצי לגלות מה הבעיה פה.
<סוזן לוין: במשך השנתיים האלו הרופאים חשבו שזה משהו פסיכיאטרי.
<סוזן לוין: כיוון שהלכנו לכיוון הזה, וזה ממש לא הכיוון הנכון, אף אחד לא שיפר את המצב שלו.
<סוזן לוין: סוף סוף הגענו לאבחון שזה משהו נוירולוגי, שאין שיפור, שאין תרופה, שאין טיפול, שאין כלום, זה סתם להמשיך לחיות כאילו.
<סוזן לוין: התחלתי כבר אז למצוא איך למלא את השעות שלו כל היממה.
<סוזן לוין: זה מאוד מאוד קשה.
<סוזן לוין: אנחנו התחלנו את הקשר עם מלב"ב, עם אחד ממועדוני היום שלהם למבוגרים, לזקנים.
<סוזן לוין: הוא בא כמה ימים, לשבוע.
<סוזן לוין: אז הוא עדיין היה יכול לחזור הביתה לבד.
<סוזן לוין: פשוט אין עבודה לבן אדם שלא יכול לעבוד.
<סוזן לוין: אני ניסיתי להמשיך לעבוד כדי לפרנס את המשפחה.
<סוזן לוין: הוא מימן את המשפחה אולי ב-80%,85% מכל המימון.
<סוזן לוין: פתאום אין לנו כלום.
<סוזן לוין: ניסיתי להמשיך לעבוד לפחות בחצי משרה.
<סוזן לוין: תוך כמה שנים הוא כבר לא היה יכול.
<סוזן לוין: היום יש לו מטפל 24 שעות.
<סוזן לוין: אנחנו כן מקבלים מהביטוח הלאומי, אבל מה שאנחנו מקבלים בכספים לא מממן את כל העלויות של המטפל.
מיקי רוזנטל: זה שעות סיעוד.
<בתיה קראוס: שר"ם.
<סוזן לוין: אנחנו לא קשורים לחוק סיעוד.
<סוזן לוין: הוא היום בן 57.
<סוזן לוין: הוא לא קשור.
מיקי רוזנטל: על זה בדיוק דיברתי.
מאיר כהן: הוא מקבל קצבת שר"ם.
מאיר כהן: זה לא מספיק להוצאות.
<סוזן לוין: ממש לא.
<סוזן לוין: יחד עם האנשים המקצועיים, עם המלווה, עבדתי לפתוח את הקבוצה למשהו יותר מתאים לו.
<סוזן לוין: איך נראה היום שלו?
<סוזן לוין: היום הוא באיזה שהוא מקום עם המטפל שלו.
<סוזן לוין: לקחתי אותם לעיר העתיקה להסתובב, מה שהוא אוהב.
<סוזן לוין: מבחינה פיזית הוא אדם בן 57.
<סוזן לוין: כשהוא רצה להגיע לכותל והיה צריך לעבור את הבדיקה אז היו כל מיני בעיות.
<סוזן לוין: היום המטפל שלו לא יוצא מהבית איתו בלי המכתב של הרופאה שלו שמראה שהוא חולה, אפילו שהוא דומה לבן אדם צעיר, בריא.
<סוזן לוין: הוא הולך.
<סוזן לוין: אין פה כיסא גלגלים בסיפור.
<סוזן לוין: כשהוא עומד מול המשטרה והם אומרים לו לעצור אז הוא לא מבין כלום מזה.
<סוזן לוין: כשמבקשים ממנו להוציא מה שיש לו בכיס, הוא עומד ומסתכל כאילו מדברים איתו בסינית.
<סוזן לוין: יש היום את המכתב שאומר: אפילו שמדובר בבן אדם שהוא צעיר יחסית, הוא כבר לא מבין.
<סוזן לוין: המטפל גם לא מדבר עברית.
<סוזן לוין: יש פתרונות כאלה.
<סוזן לוין: המצב המשפחתי, מה אני אגיד, עצוב.
מאיר כהן: כמה ילדים יש לכם?
<סוזן לוין: יש לנו 3, ברוך השם.
<סוזן לוין: אחת נשואה.
<סוזן לוין: יש לנו נכד אחד.
<סוזן לוין: אפשר להגיד שכשאחת הבנות ישבה ליד האבא בשולחן שבת לא מזמן ושאלה, "אבא, מה היחס בינינו, מה הקשר בינינו?
<סוזן לוין: " הוא הסתכל וזיהה אותה.
<סוזן לוין: לפעמים הוא יודע לקרוא לה בשם הנכון.
<סוזן לוין: כשהיא שאלה, "מה היחס בינינו, אבא, מי אתה?", הוא הסתכל, הוא לא הבין את השאלה, הוא פשוט לא הבין את השאלה.
מאיר כהן: סליחה שאני קוטע את התיאור המרגש שלך, אבל הילדים בבית?
מאיר כהן: יש בנות בבית?
מאיר כהן: אמרת שאחת נשואה.
<סוזן לוין: הם היו בהתחלה.
<סוזן לוין: הקטן התחיל ללמוד השנה.
<סוזן לוין: הם חוזרים מידי פעם.
<סוזן לוין: הם היו בבית בשנים הראשונות.
<סוזן לוין: למלא את השעות שלו זה עדיין קשה.
<סוזן לוין: לפעמים הוא כן יכול להגיד שהוא מכיר את המצב שלו, שהוא יודע שיש משהו מוזר, לא טוב, לא נכון.
<סוזן לוין: הוא אמר לי: "החיים שלי גרועים".
<סוזן לוין: היו שיחות שהוא אמר לי שאין שום סיבה שהוא ימשיך לחיות.
<סוזן לוין: זה לא אומר שהוא מוכן להתאבד.
<סוזן לוין: אני לא חושבת שיש לו את היכולות.
<סוזן לוין: היכולת להבין שהוא שונה מכולם מסביב לו זה דבר שבולט.
<סוזן לוין: זה היופי של הקבוצה של "פעימה", כיוון שהוא נכנס לחדר עם אנשים שדומים לו.
<סוזן לוין: הציפיות, גם מהצוות וגם מהחבר'ה - -
אלי אלאלוף: הוא הולך יום יום?
<סוזן לוין: 3 פעמים בשבוע.
אלי אלאלוף: הוא היה רוצה ללכת יום יום?
אלי אלאלוף: טיפולית זה טוב שהוא יבוא יום יום?
<סוזן לוין: טיפולית.
<סוזן לוין: הוא אדם מאוד מאוד חברותי.
<בתיה קראוס: הוא היה רוצה לבוא 5 ימים?
<סוזן לוין: אני חושבת שכן, אבל אני לא יכולה לעמוד בעלות.
<מוטי זליקוביץ: הבעיה היא העלויות.
אלי אלאלוף: העלות היא עליה.
מאיר כהן: כמה עולה דבר כזה ליום?
<סוזן לוין: זה לפי החודש.
<מוטי זליקוביץ: כל משפחה משלמת 3,000 שקל כל חודש עבור המועדון.
<סוזן לוין: קצת יותר.
<מוטי זליקוביץ: ועוד סכום כזה העמותה מוסיפה משלה.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, העלות היא כ-6,000 שקלים.
<מוטי זליקוביץ: זו תכנית מיוחדת.
<מוטי זליקוביץ: זה כולל טיולים, כולל מוזיאון ישראל, כולל ישיבה בבתי קפה כאנשים נורמאליים, רגילים.
<מוטי זליקוביץ: יש תכנית שלמה.
מאיר כהן: זה 3 פעמים בשבוע.
<סוזן לוין: זה בלי תחבורה.
מיקי רוזנטל: עם מזון?
<מוטי זליקוביץ: עם מזון, עם ארוחת צהריים, עם הכל.
<קריאה: אתם מביאים אותם?
<סוזן לוין: כן, אנחנו חייבים להביא אותם.
מיקי רוזנטל: אבל אין לכם אמצעי הסעה.
<סוזן לוין: אין הסעות.
<מוטי זליקוביץ: המשפחות מביאות בעצמן.
<סוזן לוין: זה גם כן משפיע על החיים של המשפחות.
אלי אלאלוף: תודה למשפחות, קודם כל לנציגים, לנשים של הבעלים.
מיקי רוזנטל: זה לא פשוט.
אלי אלאלוף: תודה על כך שמצאתם את הכוח לספר לנו את הסיפור הקשה.
אלי אלאלוף: אולי למשרד הרווחה יש תכנית.
אלי אלאלוף: חשבתם?
<הילה רכס מליק: אני מפקחת במשרד הרווחה.
אלי אלאלוף: מפקחת על מה?
<הילה רכס מליק: באגף של מוגבלות שכלית-התפתחותית.
<הילה רכס מליק: אני התבקשתי להגיע לדיון עם דברים שראש מינהל מוגבלויות, מר גדעון שלום, ביקש ממני להגיד בדיון.
<הילה רכס מליק: אני אגיד אותם, אחר כך אנחנו נראה איך אפשר להתקדם.
<הילה רכס מליק: כרגע האוכלוסייה הזאת לא מטופלת על ידי משרד הרווחה.
<הילה רכס מליק: אין לנו את הידע ואת המומחיות.
<הילה רכס מליק: היא לא מוכרת.
<הילה רכס מליק: אין לנו שירותים, לא ידע ולא מומחיות.
<הילה רכס מליק: על פי גדעון זה המנדט של משרד הבריאות, לא של משרד הרווחה.
<הילה רכס מליק: אני מניחה שהמנכ"לים וצוותים מקצועיים יצטרכו להיפגש ולראות מה עושים עם הסוגיה הזאת.
איל בן ראובן: רק בשביל לא להפתיע, אתמול הייתי במשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: בוא נאפשר, בוא נלמד.
<הילה רכס מליק: אני משרד הרווחה.
איל בן ראובן: אתמול, כשהייתי במשרד הבריאות ושאלתי את אותה שאלה, אתם מבינים מה התשובה הייתה.
<קריאה: ברור, זה המנדט של משרד הרווחה.
<קריאה: גם לי אמרו את אותו דבר.
אלי אלאלוף: היתרון של פה זה שיש פרוטוקול.
אלי אלאלוף: אז נוכל לעשות מעקב, להראות למשרדים כמה אבסורד יש במדינה שלנו שאנחנו בלאו הכי אוהבים אותה.
אלי אלאלוף: זה מה שיש לך להגיד לנו?
<הילה רכס מליק: זה מה שהתבקשתי.
אלי אלאלוף: אין אף אחד היום - -?
אלי אלאלוף: יש לכם מחלקת תכנון.
אלי אלאלוף: מי שהוא כביכול חבר שלי לא עשה אף פעם עבודה על אלצהיימר?
<הילה רכס מליק: לא שידוע לנו.
אלי אלאלוף: אין לכם שום עבודה?
אלי אלאלוף: אני שואל שאלה מאוד רצינית וקשה.
אלי אלאלוף: מאיר, אתה כבר לא שם.
מאיר כהן: אני חייב להגיד, נפגשו המנכ"לים בתקופתי עם יעל גרמן.
מאיר כהן: ישבו המנכ"לים.
מאיר כהן: חבל שגדעון לא הגיע לכאן.
מאיר כהן: הבעיה הזאת הייתה על השולחן.
אלי אלאלוף: אף אחד לא עשה מחקר אצלכם על הנושא הזה?
<הילה רכס מליק: לא שידוע לי.
אלי אלאלוף: יש פה עוד נציגים של גופים?
<דועא שאמא: אני ממשרד הבריאות.
אלי אלאלוף: תודה שבאת, כי זה היה קשה לשכנע את המשרד שתהיה לו נציגות.
<דועא שאמא: אני עובדת סוציאלית מחוזית במחוז צפון.
<דועא שאמא: אלצהיימר זאת האחריות שלי.
אלי אלאלוף: למה מהצפון הביאו אותך?
<דועא שאמא: נציגות של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: מי זה הבוס שלך?
<דועא שאמא: עדינה אנגלר.
<דועא שאמא: היא אחראית גריאטריה מטעם האגף לגריאטריה.
<דועא שאמא: אני כפופה לאגף לגריאטריה במשרד הבריאות.
מיקי רוזנטל: עצם השם גריאטריה דוחה את - -
<דועא שאמא: בדיוק מה שאמרת.
<דועא שאמא: אנחנו בעצם אגף לגריאטריה.
<דועא שאמא: אנחנו עוסקים בנושא של אשפוז של כל האוכלוסייה שסובלת מדמנציה, כולל אנשים שסובלים מאלצהיימר.
<דועא שאמא: המוסדות הם מוסדות לזקנים בגיל זקנה, מה שהגדיר ביטוח לאומי.
<דועא שאמא: היום אנחנו נתקלים בתופעה הזאת של אשפוז צעירים בתוך מחלקות שהן מחלקות של תשושי נפש.
<דועא שאמא: כמו שציינתם, המחלקות האלו לא מתאימות, גם לא מבחינת הגיל, גם לא מבחינת המיומנויות של הצוותים.
<דועא שאמא: אנחנו כן מכינים תכניות במחלקת עבודה סוציאלית של הדרכה לצוותים.
<דועא שאמא: אני כן יודעת שהאגף שלנו פנה למנכ"ל משרד הבריאות, למשרד הרווחה.
<דועא שאמא: הוא ביקש שיתופי פעולה בנושא של דמנציה ומענים לחולים שסובלים מדמנציה.
<דועא שאמא: אנחנו בעד חלופות אשפוז בקהילה, בעד מרכזי יום עם מחלקות שהם מוגנות ותהיה לצידם גם מחלקה מוגנת לאנשים צעירים שסובלים מדמנציה.
<דועא שאמא: שם הם יקבלו את אנשי המקצוע.
מאיר כהן: השאלה אם אתם מוכנים.
מאיר כהן: זה מה שאני בודק עכשיו.
מאיר כהן: אני אציין לטובתו של משרד הבריאות שהם נותנים קוד בסוף.
מאיר כהן: קוד זה כסף.
אלי אלאלוף: קוד זה לא מספיק.
מיכל רוזין: אתם יודעים כמה קודים נותנים לעומת כמות חולי האלצהיימר שיש?
<דועא שאמא: אנחנו היום עוסקים בנושא של האשפוז.
<דועא שאמא: לגבי נושא של קהילה ומעונות יום, זה בפיקוח הרווחה.
<דועא שאמא: המחלקות של מרכזי היום הם בתוך הרווחה.
<דועא שאמא: אני יודעת שהייתה פה פנייה לשבת ולעשות שיתופי פעולה למציאת המענים והצרכים, כל אחד לפי מה שמתאים לו, כל משפחה לפי מה שמתאים לה.
<דועא שאמא: יש משפחה שכן יתאים לה אשפוז בבית אבות כי כבר אי אפשר להתמודד עם כל ההתנהגויות והקושי בתוך הבית, ואז אנחנו נלך לקראת וניתן את המענה האשפוזי שהוא היום לא ממש מענה אשפוזי לצעירים.
<דועא שאמא: אם יש משפחות שרוצות לטפל בבית, אין היום מענים.
<דועא שאמא: אנחנו כן בעד מציאת חלופות לאשפוז.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזו פעם ראשונה שאני נמצא במבוכה מוחלטת.
מיקי רוזנטל: כן, אבל זו דווקא קרקע פורייה, אדוני.
אלי אלאלוף: אולי מהכאוס הזה נוכל לעשות משהו?
מאיר כהן: משרד הבריאות הוא לא רק בקצה.
מאיר כהן: אנחנו צריכים להיות הוגנים.
מאיר כהן: גם במקרים של חבר'ה צעירים שהם בתחילת הדרך, שיש כבר אבחון, משרד הבריאות לא מקשה בקוד.
מיקי רוזנטל: אין אבחון, אדוני.
<בתיה קראוס: כשהם מגיעים לאשפוז יש כבר אבחון.
מאיר כהן: חבר'ה, בבחורה שאני מטפל, ואני מלווה את זה יום יום, יש אבחון לפני שהיא הגיעה לאשפוז.
מאיר כהן: יש אבחון בעקבות אירוע מסוים.
אלי אלאלוף: אבל אין לה מסגרת.
אלי אלאלוף: אבל אף אחד לא הקים מסגרת.
מאיר כהן: הסיפור הוא לא האבחון, הסיפור הוא מהרגע - - כשאני אמרתי שאנחנו מבקשים כאן את שר הבריאות - - אני חייב להגיד, למרות שהייתי שר הרווחה, משרד הבריאות עושה יותר מאשר משרד הרווחה.
מאיר כהן: גם אז אנחנו נפגשנו עם שני המנכ"לים, ראינו את זה.
מאיר כהן: האם עם הקוד הזה אני יכול לפנות אליהם?
מאיר כהן: היום לא.
מאיר כהן: היום הקוד אומר לי: אם אתה הולך לאשפז אותו זה אני, אם אתה הולך לשים אותו במרכז יום - - מסתבר שאצל העמותה הטובה הזאת, שזאת עמותה שכבר פיתחה מיומנות, אני לא יכול להשתמש עם הקוד הזה אצלה.
מאיר כהן: אין תשובות לעמותה הזאת.
<דועא שאמא: קוד בתוך מוסד הוא 12,000 בחודש.
<דועא שאמא: העלויות פה הן חצי.
<סוזן לוין: אני צריכה הסעה, כי אחרת אני לא יכולה להגיע לעבודה באותו יום שהוא בא לתכנית.
<סוזן לוין: אני חייבת להביא אותו ב-09:30.
<סוזן לוין: הבוסית שלי לא מקבלת את זה שאני אפסיד יום עבודה.
אלי אלאלוף: אתם רוצים שנתמודד עם הרמה האישית.
אלי אלאלוף: בואו גם נתמודד עם הרמה הגלובאלית שמחייבת משם להגיע לפתרונות.
<גרי רוט: קודם כל, תודה על הדיון הזה.
<גרי רוט: אני מנכ"ל עמותת "עמדא".
<גרי רוט: זו עמותה ארצית שמפעילה שירותים שונים בקהילה ברחבי הארץ - מקרית שמונה בצפון ועד יוטבתה דרום.
<גרי רוט: מחלת האלצהיימר היא מחלה פרוגרסיבית, אין לה פתרון לאנשים צעירים.
<גרי רוט: זה שמלב"ב לקחו על עצמם את הפעילות הזאת, זו פעילות שהיא חשובה ומבורכת.
<גרי רוט: זה לא פתרון יחיד, זאת אומרת, במחלה הזאת, גם בגלל הסטיגמה והקושי באבחון בשלבים הראשונים של המחלה, יש צורך בכמה מסגרות.
<גרי רוט: יכול להיות שלא צריך שינוי בחקיקה.
<גרי רוט: אנחנו כולנו עדיין בחוק סיעוד של שנת 1988.
<גרי רוט: אני חוזר מכנס אירופאי בברלין, כנס ADI שנוגע לכל עמותות האלצהיימר בעולם.
<גרי רוט: כל session נפתח על ידי חולה צעיר.
<גרי רוט: כל העולם שם אותם ב-front, הם מתחילים משם.
<גרי רוט: אנחנו עוד לא שם.
<גרי רוט: אנחנו כל הזמן בחוק סיעוד.
<גרי רוט: כל האנשים הצעירים האלה נופלים בין הכיסאות.
<גרי רוט: יש פה יוזמות מקומיות שגם לזה אנחנו לא יודעים לתת פתרון.
<גרי רוט: אפשר בשלבים הראשונים, כאשר אנשים לא מזדהים בגלל הסטיגמות, וזה מאוד מאוד בולט בכל המגזרים ובכל המגדרים, ליצור קבוצות תמיכה, שזו מסגרת חברתית בתוך הקהילה.
<גרי רוט: אפשר לתת מועדוני פנאי, מה שאנחנו עשינו יחד עם ג'ון, עשינו מועדוני פנאי כפיילוט.
<גרי רוט: בשלבים יותר מאוחרים, בהמשך אין תחליף למה שעושה מלב"ב בתהליך שהוא עושה.
<גרי רוט: האג'נדה היא, בעיני, של משרד הבריאות יחד עם משרד הרווחה.
<גרי רוט: אני יודע שיש מפגשים עם מנכ"לים שהתחילו, אבל זה לא עולה לסדר היום, תמיד בורחים מהבעיה, ומאוד נוח לברוח מהבעיה.
<גרי רוט: אדוני היושב-ראש, אם אתה יכול לקדם את העניין הזה על-מנת שישבו אנשי מקצוע מתאימים ויתמודדו עם הבעיה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, תראו איזו נוכחות מכובדת של חברי כנסת בדיון הזה.
אלי אלאלוף: זה רק מוכיח כמה איכפת לנו.
<בתיה קראוס: אני רק רוצה לנסות ולעשות סדר, חשוב לי להגיד את זה פה.
<בתיה קראוס: אני עובדת סוציאלית במקצועי.
<בתיה קראוס: אני באה מהמקום של נכות, לא מהמקום של גריאטריה, לכן אני מכירה משהו שהעובדים הסוציאליים שעובדים איתי לא מכירים.
<בתיה קראוס: איך הכרתי את סוזן?
<בתיה קראוס: סוזן הגיעה בגלל שהיא נדחתה על ידי השר"ם.
<בתיה קראוס: קראה לי חיה ואמרה: "אני יודעת לייעץ בחוק סיעוד, אני לא יודעת לייעץ בשר"ם".
<בתיה קראוס: כל אלה ב"פעימה", כל החולים הצעירים הם נכים, הם לא זקנים.
<בתיה קראוס: הם לא שייכים לקצבת סיעוד בכלל, הם שייכים אך ורק לקצבת שירותים מיוחדים.
<בתיה קראוס: זו מחלה שדומה למחלה גריאטרית, אבל היא לא מחלה גריאטרית.
מיקי רוזנטל: האם ההצעה שלי, מה שדיברתי מקודם, נותן מענה מבחינתך?
<בתיה קראוס: לא.
<בתיה קראוס: השר"ם לא נותן מענה.
מיקי רוזנטל: ההצעה היא שאלצהיימר נעורים - נקרא לזה כך לצורך העניין - תוכר כנכות ייחודית בביטוח לאומי, לא בחוק הסיעוד.
<בתיה קראוס: הלוואי שתוכר בתור נכות ייחודית, אבל לפני כן - מבלי צורך לשנות את החוק - מה שאני צריכה זה שמשרד העבודה והרווחה יכיר בנו בתור נכות, על הרצף כמו שאמר גרי.
אלי אלאלוף: אל"ף, אני מודה במיוחד למשפחות שבאו, לנציגות של המשפחות.
אלי אלאלוף: תודה לארגון מלב"ב וחברי הכנסת שלקחו את העניין הזה ברצינות והביאו את זה לדיון.
אלי אלאלוף: אני חושב שיש לנו בעיה של הגדרות בסיסיות.
אלי אלאלוף: שתיים, יש לנו גם בעיה של תיאום מערכות.
אלי אלאלוף: זה לא חשוב, תגדירו אותו נכה, תגדירו אותו סיעודי.
אלי אלאלוף: אני מציע לחבר'ה שמתעסקים בתקציבים שלנו - - כיושב-ראש ועדה יש לי קצת יותר תקציב.
אלי אלאלוף: אם אני אסתדר לבד, אני אסתדר.
אלי אלאלוף: אני רוצה למנות מנהל פרויקט לתחום הזה, שייקח ויעשה את התכנית הבין משרדית, שיכין את המסמך, כולל הגדרות של חוקים מתוקנים או חוקים חדשים, כדי שנוכל לקבל דרך המ.מ.מ את העבודה הנדרשת.
אלי אלאלוף: זה גם עונה לבקשה שלך.
אלי אלאלוף: אנחנו ניקח מנהל פרויקט.
<ענת כהן שמואל: זה נקרא יועץ לוועדה.
אלי אלאלוף: יועץ לוועדה.
<ענת כהן שמואל: אין כזה דבר מנהל.
אלי אלאלוף: אני לא עשיתי את זה מזמן.
מיקי רוזנטל: תבקשו פטור ממכרז.
אלי אלאלוף: הבעיה שלנו זה המכרז.
אלי אלאלוף: אתה צודק, אתה מכיר.
מיקי רוזנטל: אני אומר כי אני עברתי את התהליך.
אלי אלאלוף: אני החזקתי להם כבר שני יועצים.
מיקי רוזנטל: אתה עזרת לי.
מיקי רוזנטל: זה לוקח זמן.
אלי אלאלוף: חבר'ה, בואו לא נשתף את הצרות שלנו עם אחרים.
אלי אלאלוף: אנחנו ניקח על עצמנו את הצרות שלנו.
אלי אלאלוף: אנחנו נמנה יועץ.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את זה בקצב המהיר ביותר.
אלי אלאלוף: נשכנע, נבוא באמצעותו לדברים עם המשרדים השונים.
אלי אלאלוף: ברגע שאנחנו ניכנס למשרד אנחנו נוסיף את היכולות שלנו כדי לשכנע.
אלי אלאלוף: אנחנו בסוף נרצה להגיע עם הצעת חוק ברורה של הוועדה למליאה, כדי שהתחום הזה יוכר כמיוחד.
אלי אלאלוף: בינתיים, אם אנחנו יכולים לפתור בעיות טכניות עם הביטוח הלאומי - ואני מצטער שפה לא נמצא נציג.
אלי אלאלוף: יש לנו גם בעיה, אין מנכ"ל לביטוח לאומי אחרי 9 או 10 חודשים - נמצא עם מי אפשר לדבר כדי שנוכל לנסות ולהתמודד עם הבעיה הזאת.
אלי אלאלוף: אם יש לכם גם בעיות אישיות קשורות לנושא הזה, היועץ שלי, נועם, שנמצא פה, הוא הכתובת.
אלי אלאלוף: תיקחו ותעבירו לו.
אלי אלאלוף: ננסה לפתור בעיות נקודתיות עד השלב של הכנת המסמך הזה, שיהיו חתומים עליו כל חברי הכנסת.
אלי אלאלוף: היום ה-25 באוקטובר 2017, ה' בחשון תשע"ח, השעה 9:03, איזה יופי להתחיל בזמן.
אלי אלאלוף: אנחנו היום דנים בשני סטים של תקנות: תקנות משפחות חיילים שנספו במערכות ישראל (תגמולים ושיקום) (כללי עבודתה של ועדת חריגים), וכן תקנות ועדת למ"ד שהיא הוועדה למתן סיוע לפנים משורת הדין למשפחות שילדיהן נספו, חלק ממשפחתם נספו במערכות ישראל.
אלי אלאלוף: בנושא הקשה הזה, שהמשפחות חיות אותו לכל אורך השנה ולכל אורך חייהן, יש פה המלצות של תקנות מסודרות שיקלו על הבקשות שלהן ויוכלו לעשות את זה בצורה הכי מסודרת, בהבנת המערכת של משרד הביטחון ואני שמח על כך.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אם אנשי משרד הביטחון רוצים להציג את הנושא, רשות הדיבור לכם.
<אריה מועלם: שמי אריה מועלם, סמנכ"ל וראש אגף משפחות, הנצחה ומורשת במשרד הביטחון.
<אריה מועלם: משרד הביטחון תומך במשפחות השכולות בשני צירים עיקריים: בתחום של התגמולים שניתנים לכל אחד מבני המשפחות כל חודש, ובסיוע נוסף של הטבות שניתנות למשפחות השכולות בתחום הרפואי, בתחום הסיעוד ובתחומים נוספים.
<אריה מועלם: בנוסף, אנחנו עוסקים בנושא שאנחנו מגדירים אותו כקודש קודשים, הנצחה וטיפול בבתי קברות צבאיים והבאתם לקבורה של חללי מערכות ישראל.
<אריה מועלם: למרות שקיים מערך של תגמולים והטבות למשפחות השכולות, הקים משרד הביטחון עוד בראשית ימיו את ועדת למ"ד.
<אריה מועלם: בהתחלה, הוועדה, מהותה הייתה ועדת חסד כפי שהגדיר אותה פעם חיים ישראלי, זכרו לברכה, הוא עמד בראשה הרבה מאוד שנים.
<אריה מועלם: חיים ישראלי היה עוזרם של 14 שרי ביטחון במשרד הביטחון, והמטרה של הוועדה, כשמה כן היא, ועדה לפנים משורת הדין, ועדת למ"ד, כי אנחנו יודעים שהצרכים של המשפחות הם שונים, מגוונים, ולפעמים יש צרכים שהמחוקק או המשרד לא בדיוק התקין להם תקנות ולא קיימים כללים לגבי מתן סיוע או מתן חסד כזה למשפחות שכולות.
<אריה מועלם: בשנת 2004 שונה הרכב הוועדה והייתה החלטה שבראש הוועדה יעמוד שופט בדימוס.
<אריה מועלם: בהרכב הראשון עמד השופט פורת, וכיום מי שעומדת בראש הוועדה זו השופטת מיכל שריר, שעושה עבודה מצוינת.
אלי אלאלוף: אנחנו מתרגשים שיש שופטת בוועדה.
<מיכל שריר: שופטת בדימוס.
אלי אלאלוף: זה גם חשוב.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין כי זו פעם ראשונה ששופטת מופיעה בוועדה.
<מיכל שריר: כבוד הוא לי.
<אריה מועלם: שמסייעת רבות לאגף כדי לסייע במקרים חריגים ולפנים משורת הדין.
<אריה מועלם: אנחנו מעוניינים לאשר, אחרי שהועבר תזכיר החוק – חוק חיילים שנספו במערכה – לגבי כל ההטבות שניתנו בעבר למשפחות השכולות, אנחנו מבקשים לעגן את כללי עבודתה של הוועדה בתקנות, והתקנות נמצאות בפניכם.
<אריה מועלם: באנו בדברים עם ארגון יד לבנים, נמצאת פה מנכ"לית הארגון הגברת רחל לניאדו, ועם יושבת-ראש ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, הגברת תמי שלח.
<אריה מועלם: הנושא מתואם איתן.
<אריה מועלם: הבקשה שלנו לאשר את התקנות.
<אריה מועלם: תודה.
אלי אלאלוף: אולי נציגי המשפחות רוצים להתייחס.
<תמי שלח: שמי תמי שלח, אני אלמנת צה"ל, אני יושבת-ראש ארגון אלמנות ויתומי צה"ל.
<תמי שלח: אני חושבת שהשינוי שנעשה במשרד הביטחון הוא אדיר, הוועדות עובדות מצוין ויש לנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם משרד הביטחון.
<תמי שלח: בעבר אני זוכרת שהילדים שלי, אחד הבנים שלי ביקש ללכת ללמוד ולא היה כל כך פשוט, לא היה כל כך חלק.
<תמי שלח: הבן שלי ביקש – אני פשוט משמיעה לכם דוגמה שהייתה פעם – הוא היה בצבא קבע והצבא לא אפשר לו ללמוד לפני גיל 30, רק בגיל 30 וחודשיים, ולא אושר לו בזמנו מימון של משרד הביטחון.
<מיכל שריר: שהיה מוגבל לגיל 30.
<תמי שלח: הנקודה היא שמאפשרים רק עד גיל 30, וועדת חריגים, ועדת למ"ד, מאשרת מעל גיל 30, ואז זה לא היה.
<תמי שלח: הוא לא הלך ללמוד כי הוא שירת בצבא קבע והצבא לא אפשר לו עקב התקדמותו בתפקידיו.
<תמי שלח: הוא לא לקח לו חופשה ובזבז את זמנו לריק, ולדעתי זה היה צריך להיות מאושר.
<תמי שלח: לא התלוננו, קיבלנו את זה כמו שזה.
<תמי שלח: אני אפילו לא קיבלתי אז, גם הוא אני חושבת לא קיבל שום הודעה בכתב על זה שוועדת למ"ד דחתה אותו, קיבלתי את זה כהודעה טלפונית שלא אושר לו.
<תמי שלח: אני שמחה שהיום הדברים עובדים אחרת ומאוד מאוד לשביעות רצוני.
<תמי שלח: יש לנו נציג שלנו שיושב בוועדת למ"ד, ממלא את תפקידו נאמנה, הכול בסדר.
<מיכל שריר: יש לכם נציג נהדר.
<תמי שלח: נכון.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה מרגש כי בדיונים אחרים, בהשתתפות חלק מהחברים פה, אנחנו לא מצליחים להתקדם ככה.
אלי אלאלוף: מערכת הביטחון לא מצליחה להתקדם, לארגן ולעגן את כל הזכויות של המשפחות או הנפגעים כשמדובר בנכים, בצורה כל כך יפה, ותלמדו אחד מהשני, אולי זה יעזור לנו כי באמת שיהיה לכם רק טוב, אין מה לבקש אחרת.
<תמי שלח: תודה רבה.
<שלמה מור: בוקר טוב, אדוני.
<שלמה מור: עורך דין שלומי מור, המוסד לביטוח לאומי.
<שלמה מור: אני רק מבקש לציין שגם במוסד לביטוח לאומי פועלת אותה ועדה לעניין משפחות, משפחות נפגעי פעולות איבה, וגם בראש הוועדה אצלנו יושבת כבוד השופטת שריר, ולמעשה הכללים שיאושרו כאן היום יחולו עלינו באופן זהה.
<שלמה מור: כאשר התיקון לחוק הנכים יעבור גם הוא, אזי הוועדה שלנו תצטרך גם לעסוק בנכים.
<שלמה מור: אני מקווה שגם זה יקרה בקרוב.
אלי אלאלוף: אינשאללה.
<ערן יוסף: ערן יוסף, יועץ משפטי, משרד הביטחון.
<ערן יוסף: אני רק רוצה להוסיף.
אלי אלאלוף: תרשה לי להפסיק אותך, רק מפני שזה דבר משמח.
אלי אלאלוף: עורך דין שלומי, בוגרת של המוסד שלכם התמנתה לשופטת אתמול.
<שלמה מור: נכון.
אלי אלאלוף: ובמקרה היא גם קשורה לאשתי, אז אני מעז לתת את הווידוי הזה המשפחתי.
אלי אלאלוף: מזל טוב באמת.
אלי אלאלוף: גברת גרוס אישיות מדהימה.
<ערן יוסף: רציתי להוסיף.
<ערן יוסף: כמו שאריה ציין, הוועדה פועלת כבר משנות ה-60 אבל פעלה הרבה מאוד שנים בלי שום הסדרה.
<ערן יוסף: זו ועדת למ"ד, לא צריך לקבוע לה שום כללים.
<ערן יוסף: במעלה השנים היו לנו הצלחות יפות בוועדת למ"ד, היו גם סיפורים פחות אטרקטיביים, נגיד, וקיבלנו ביקורת נוקשה גם ממבקר המדינה, גם מהיועץ המשפטי לממשלה, וכחלק מהעבודה של עיגון ההטבות בחקיקה יצרנו גם מעמד לוועדת למ"ד בחוק.
<ערן יוסף: כבר ב-2005 נכתבו כללים.
<ערן יוסף: אז לא היה סעיף מסדיר בחוק, אז הכללים נכתבו מכוח הנחיית יועץ משפטי לממשלה לתקופת הביניים, ומה שאנחנו עושים היום בעצם זה להפוך את הכללים האלה שהיו מנגנון זמני לתקנות קבע מכוח החוק על מנת שדברים יהיו מסודרים וכתובים עד הסוף.
אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה לשאת דברים, להעיר לנו?
אלי אלאלוף: אפשר לעבור לקריאה, בבקשה.
<ענת מימון: נתחיל עם הסט של כללי עבודת ועדת החריגים.
<ענת מימון: "תקנות משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום ) (כללי עבודתה של ועדת חריגים להטבות), התשע"ז – 2017 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 15ט ו- 37 לחוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התש"י – 1950 (להלן – החוק), ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:
אלי אלאלוף: בסכומים האלה יש איזו הצמדה?
<ענת מימון: יש הצמדה.
<ערן יוסף: כל הסכומים מוצמדים למדד.
אלי אלאלוף: האם זה מצוין?
<ענת מימון: אני רק אעיר שהתקנה הזאת היא בנוסח זהה למה שיש בחוק.
<ענת מימון: החוק קובע שנוסף, הוועדה רשאית לאשר במקרים חריגים ונדירים מימון שירותים ואז היא מסמיכה לקבוע בתקנות את אמות המידה.
<ענת מימון: אני שאלתי את משרד הביטחון והם אמרו שיש קושי באמת, בגלל שמדובר במקרים נדירים, לפרט את המקרים האלה ולכן הם משתמשים באותה לשון שמופיעה בחוק גם בתקנות, כדי להשאיר את המרחב הזה של שיקול הדעת כי אי-אפשר לצפות ולרשום ברשימה את כל המקרים האלה ולכן זה מנוסח בצורה הזאת.
<ענת מימון: זו בעצם המהות והמטרה של ההסמכה הזאת.
<ענת מימון: זה תקנה 5.
<ענת מימון: פה מדובר על הלוואה שהיא בנוסף להגדלה שיש לפי תקנה 4?
<ענת מימון: ההלוואה בתקנה 6 זה בנוסף?
<ערן יוסף: זה לא בנוסף.
<ערן יוסף: זה על אף.
<ערן יוסף: ההטבה הספציפית הזאת, יש לה מנגנון אחר.
<ערן יוסף: הסכום של ההגדלה כאן הוא הרבה יותר גדול ממה שהיה ניתן לפי תקנה 4, ולעומת זאת מענק לא ניתן להגדיל.
<ערן יוסף: מדובר על הטבה של כיסוי חובות.
<ערן יוסף: אנשים שנקלעו לחובות כאלה ואחרים בגלל השכול, הסעיף בחוק מדבר על סכום שאפשר לתת אותו לכיסוי ההלוואה הזו בהלוואה, ומחציתו במקרים חריגים לתת גם במענק.
<ערן יוסף: כאן, ועדת החריגים יכולה להגדיל את סכום ההלוואה בסכום משמעותי הרבה יותר ממה שכתוב בשאר ההוראות, אבל את סכום המענק אין אפשרות להגדיל ולכן זה מצוין בסעיף נפרד.
<יעקב גוטליב: באיזה ריבית?
<ערן יוסף: בהסדרים של משרד הביטחון מול הבנקים, זו ריבית מאוד אטרקטיבית בדרך כלל.
<יעקב גוטליב: לא שמעתי.
<יעקב גוטליב: איזה ריבית?
<ערן יוסף: אני אומר שיש הסדר של משרד הביטחון מול בנק אוצר החייל לכל ההלוואות לנכי צה"ל והמשפחות השכולות.