GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורטל אלבז: כי אותה משפחה, שכבר קיבלתי בנוגע אליה הברקה ואני אחר כך הייתי צריכה לבטל את אותה הברקה, את אותו אישור, מחכה עכשיו עוד פעם חודש שלם לאותו תהליך של גיוס עובד חדש ועד שמגישים את המסמכים ועד שמוודאים ועד שהקונסול עוד פעם מוודא שאינו מתאים.
<אורטל אלבז: יש פה תהליך שהוא לא פשוט.
<אורטל אלבז: אני לא באה פה בהאשמות לשום גורם כל שהוא, אני רק מציינת עובדות.
אלי אלאלוף: ואז מי שסובל זה המשפחה.
<אורטל אלבז: המשפחה היא זאת שסובלת.
<אורטל אלבז: משרד החוץ מנסה בכל הכוח ועם כל המנגנונים שיש ברשותנו, והם די מוגבלים, עדיין הקונסול הוא לא פונקציה מקצועית, שיכולה לקבוע אם עובד מוכשר בתחום הסיעוד או לא מוכשר בתחום הסיעוד.
<אורטל אלבז: זה ענף שהוא מאד ייחודי וצריכים מאד לבדוק - - -
<יאיר דוד: אולי משרד החוץ ישקול להכניס לקורס צוערים הכשרה בעבודה סוציאלית.
<יאיר דוד: אני רוצה לומר רגע עוד משפט באותו הקשר.
אלי אלאלוף: כן, אתם רוצים לסיים?
<יאיר דוד: עוד משפט ברשות אדוני.
<יאיר דוד: ראשית, היא מתארת תופעות שכנראה קיימות.
<יאיר דוד: אנחנו לא יכולים לתקן את העולם, בקושי את עצמנו ואנחנו משתדלים לעשות - - -
אלי אלאלוף: כמה עובדים סיעודיים בערך יש בארץ?
<יאיר דוד: כ-50,000 אם אני לא טועה.
אלי אלאלוף: לא, כמה מהם - - -
<אורטל אלבז: 45,000.
אלי אלאלוף: כמה אתם מוצאים פנויים שיכולים ל - - -
<יאיר דוד: אדוני, זו בדיוק הבעיה.
<יאיר דוד: קשה לנו לדעת, כי הוועדה ההומניטארית - - -
<ירון בן גרא: פחות מ-3%.
<קריאה: לפי אחוזי ההשמה של הלשכות - --
<ירון בן גרא: רוב הפעילות לא מתבצעת על ידי הבאת עובדים מחו"ל.
<ירון בן גרא: רוב הפעילות מתבצעת פה בתוך הארץ.
<ירון בן גרא: האחוז שמגיע מחו"ל הוא זניח לעומת ההשמות והפעילות שמתבצעת פה בישראל.
<נעה בן שבת: אתה אומר מצד אחד ששלושה אחוז מהעובדים שנמצאים - - -
<ירון בן גרא: פחות משלושה אחוזים.
<נעה בן שבת: שלושה אחוז שנמצאים פה בארץ ורוב ההשמות מצד אחד נעשות-.
<נעה בן שבת: אני לא מבינה מה אתה אומר.
אלי אלאלוף: סליחה, לא אמרת את שמך.
<ירון בן גרא: שמי ירון, אני מעמותת אחיעוז.
אלי אלאלוף: ירון מה?
<ירון בן גרא: ירון בן גרא.
אלי אלאלוף: הכי חשוב זה שם המשפחה.
אלי אלאלוף: ירון יש מיליונים.
<ירון בן גרא: יש פחות משלושה אחוז שהוא מאגר פנוי של עובדים בישראל.
<ירון בן גרא: אנחנו משתמשים במאגרים האלה.
<ירון בן גרא: יש יותר עובדים - - -
אלי אלאלוף: מה הפונקציה שלך?
<ירון בן גרא: אני מנהל של חברה כזאת, של תאגיד כזה.
אלי אלאלוף: ששמה?
<ירון בן גרא: יד ביד.
<ירון בן גרא: חברה שיש לה פעילות של המון שנים.
<ירון בן גרא: חברה שאני בעצמי ארגנתי בחו"ל אלפים של עובדים ופעם ראשונה שאני פגשתי - - -
אלי אלאלוף: היא לא ישנה בלילה.
<ירון בן גרא: פעם ראשונה שגם הצגתי בהודו את תכנית ההכשרה הראשונה אולי - - - שנפתחה שם.
<ירון בן גרא: אני חושב שזה היה גם עם הגברת אורטל אלבז, אולי זה היה בנוכחותה, אולי הקודמת שלה בתפקיד.
<ירון בן גרא: כלומר את ההיסטוריה אני מכיר ואני גם מכיר את המצב המקומי.
אלי אלאלוף: אוקיי, בואו נעבור בבקשה לתקנון.
<ירון בן גרא: רגע, רק שנייה אדוני, עוד דבר אחד קטן.
<ירון בן גרא: אני עכשיו בן של מישהי שתצטרך עזרה סיעודית וגם יש לי ילדים שאני רוצה שיעשו כיבוד הורים וגם יכבדו אותי בזקנתי.
<ירון בן גרא: אני רוצה להביא מצוקה אחרת.
<ירון בן גרא: אני שם בצד עכשיו האם יש תקנות, אין תקנות.
<ירון בן גרא: צריך לחדש, או לא צריך לחדש.
<ירון בן גרא: אנחנו לשכה שמתקיימת על תקציב.
<ירון בן גרא: התקנה הזאת זה חלק מתקציב שהוא ניתן לנו לקיום שלנו.
<ירון בן גרא: אנחנו אמורים למלא מטלות.
<ירון בן גרא: המצב המצער היום, שאנחנו לא עומדים במטלות שלנו, ואני אסביר.
<ירון בן גרא: אני צריך לעשות היום שני ביקורים סוציאליים למשפחות.
<ירון בן גרא: אנחנו מעסיקים - - -
אלי אלאלוף: שני ביקורים במה?
<ירון בן גרא: סוציאליים בשנה.
<ירון בן גרא: בשנה הראשונה זה ארבעה ביקורים.
<ירון בן גרא: לכל הדעות, גם לדעתנו, זה לא מספיק.
<ירון בן גרא: זה משהו שצריך להשתנות ולהשתפר.
<ירון בן גרא: המצב המצער הוא היום שאני עוסק בזוטות.
<ירון בן גרא: מה הכוונה?
<ירון בן גרא: יש לנו אמהות שרוצות להתאבד ולקפוץ מהחלון, יש לנו עובדים שמכים אותם, יש צורך באנו יום יום, שעה שעה, וזה לא עבודה משמונה עד חמש, זו עבודה של 24 שעות, שישה ימים בשבוע, אם לא שבעה לפעמים.
<נעה בן שבת: רוב האנשים שלכם לא מקבלים גמלת סיעוד?
<נעה בן שבת: זאת אומרת אין חברות סיעוד ברקע?
<ירון בן גרא: יש חברות סיעוד ברגע, אבל הביקור של חברת הסיעוד הוא ביקור של צ'ק שעושים – יש עובד בבית, הביטוח הלאומי ישלם.
<ירון בן גרא: העובד הזר סר למרותנו.
<ירון בן גרא: אנחנו המנהלים שלו, אנחנו מתנהלים מולו, אנחנו מעבירים עליו ביקורת.
<ירון בן גרא: הביקור שלנו זה ביקור שאורך זמן רב.
<ירון בן גרא: זה ביקור לבדוק - - -
אלי אלאלוף: אבל אתה עושה שני ביקורים בשנה.
<ירון בן גרא: רגע, רגע, אדוני, אני מגיע לזה.
אלי אלאלוף: אל תגיד לי רגע, אני יושב הראש - - -
<ירון בן גרא: סליחה אדוני יושב הראש.
<ירון בן גרא: אני מגיע לזה.
אלי אלאלוף: לא, אז כשאני ארצה להפסיק אותך, אתה מפסיק.
<ירון בן גרא: אפשר להמשיך?
אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
אלי אלאלוף: יש לך 840 שקלים בשנה לשני ביקורים.
<יאיר דוד: כולל מע"מ.
אלי אלאלוף: בסדר, כולל מע"מ.
אלי אלאלוף: זאת אומרת 400 שקלים ממוצע לביקור של כמה שעות?
<ירון בן גרא: שני הביקורים מסתכמים אולי בשעתיים.
<ירון בן גרא: שעה ושעה.
אלי אלאלוף: אז זה פרופסור באוניברסיטה, כולל ותק.
<יאיר דוד: אבל זה לא רק זה.
<ירון בן גרא: אם זה היה ככה זה היה מצוין.
<ירון בן גרא: הבעיה היא שיש לנו אדמיניסטרציה.
<ירון בן גרא: היום אנחנו אלה שנותנים את אשרות העבודה לעובדים.
<ירון בן גרא: מה שפעם היו עומדים בתור ימים שלמים, אז משרד הפנים פינה לעצמו מחלקות שלמות והעביר את כל האחריות אלינו.
<ירון בן גרא: יש לנו פקידות שנותנת אשרות, יש לנו חתימות הסכמים, יש לנו עורכי דין שאנחנו מעסיקים.
אלי אלאלוף: זה לא כלול ב-2,000 שקלים טיפול ראשוני?
<ירון בן גרא: בוודאי שלא.
<ירון בן גרא: הטיפול הראשוני הוא כשלעצמו.
<ירון בן גרא: מציאת עובד היום, היום איתור של עובד, צריכים לעבוד על איתור של עובד ראוי לפחות 3-4 שעות כדי למצוא.
<ירון בן גרא: והעלות של משרד זה לפחות 250 שקלים לשעה, כאשר במקרה הטוב, אם המשפחה מחליפה אולי מטפל, אז אין לנו עמלה יותר.
<ירון בן גרא: לעניין ה-70 שקלים שנכנסים כביכול בתוך איזה שהוא רווח, מה שהוא לא רווח, הוא כיסוי הוצאות, אני רוצה לספר לכם שיש מקרים מצערים שהעובד הסוציאלי פונה אלי ואומר לי יש פה מקרה חירום.
<ירון בן גרא: אני צריך לבדוק מה הוא שילם, אם צריך ביקור, אם אני יכול לעמוד בביקור.
<ירון בן גרא: זה דבר מתוקן?
אלי אלאלוף: אם תיקח תלונות של אנשים ששילמו סכומי עתק עד 15,000 דולר בשנה.
<ירון בן גרא: אני לא שמעתי אף אחד ששילם 15,000 דולר.
<קריאה: לא 15,000 דולר, אתה יודע מה, בוא נלך על 3,000 דולר או 2,000 דולר או 1,000 דולר.
<קריאה: היום הגיע מצב שבו אסור לגבות תשלום.
<ירון בן גרא: אוקיי, אני רוצה להבהיר מציאות מסוימת.
<ירון בן גרא: אנחנו כל הזמן שומעים את זה ואומרים לשלם והמבקר משלם וכנראה שמסתמכים על איזה שהן אמרות או תצהירים, או לא משנה אם זה תצהיר בשבוע או לא בשבועה של עובדים.
<ירון בן גרא: אנחנו לא יכולים להיות אחראים על מה קורה במדינות המוצא.
<ירון בן גרא: במדינות המוצא נכון, יש תרבות של מאכרים.
<ירון בן גרא: זאת אומרת שאם אתה רוצה להגיע לתקן את האוטו שלך באיזה מוסך, אז אתה צריך לעבור בכפר שלך דרך חמישה אנשים שאומרים לך - - -
אלי אלאלוף: לא, לא בסכומים שדיברנו עליהם פה.
אלי אלאלוף: מבקר המדינה מדבר על פה.
<נעה בן שבת: אדוני, ברשותך, אני רוצה לשאול.
<נעה בן שבת: יש משהו שלא כל כך ברור לי על הסיפור הזה שאתם לא אחראים.
<ירון בן גרא: אנחנו לא מסוגלים לפקח, לא להיות אחראים.
<ירון בן גרא: להיות אחראים כן.
<נעה בן שבת: סליחה שנייה, מכוח החוק, חוק שירות התעסוקה כן קובע כל מיני הוראות לגבי ההתקשרות שלכם עם לשכה זרה.
<ירון בן גרא: נכון.
<נעה בן שבת: לשכה זרה שגובה תשלומים העולים על התשלום החוזי, אתם אמורים להפסיק את ההתקשרות איתה.
<נעה בן שבת: אני רוצה לדעת האם אתם עושים את המוטל עליכם.
<ירון בן גרא: כשמגיע עובד - - -
<נעה בן שבת: אתם לא יכולים בוא ולהגיד אנחנו - - -
<ירון בן גרא: רגע, רגע, אנחנו לא בורחים מאחריות.
<ירון בן גרא: רק שנייה, אנחנו לא בורחים מאחריות.
אלי אלאלוף: לא ירון, יש לך סגנון שעוד לא מקובל פה בוועדה.
<ירון בן גרא: סליחה?
אלי אלאלוף: לוועדה יש סגנון אחר.
אלי אלאלוף: אל תגיד ליועצת המשפטית ולאף אחד רגע, רגע.
אלי אלאלוף: תוריד את זה מהלקסיקון האישי שלך.
<ירון בן גרא: קיבלתי.
אלי אלאלוף: שתיים, תאפשר לגמור את המשפטים לפני שאתה תקבל את רשות הדיבור.
<ירון בן גרא: מקובל.
אלי אלאלוף: כי אתה לא חייב לענות.
אלי אלאלוף: עכשיו אתה רוצה להשלים?
<יאיר דוד: ברשות אדוני אני אולי אשיב, כי זו שאלה שיש לה אספקט משפטי.
<יאיר דוד: אני אשיב.
<יאיר דוד: ראשית, אין ויכוח שמה שכתוב ומה שאנחנו מחויבים אנחנו צריכים לקיים ולמלא כפי שאמרתי קודם ומי שלא עושה את זה, צריך למצות איתו את הדין.
<יאיר דוד: אני יכול להרגיע את כולכם, האכיפה מתבצעת.
<יאיר דוד: אני באופן אישי מעורב בהליכי אכיפה מנהליים ואחרים, שכרוכים אפילו בהוצאת לשכות כאלה מהחוק.
<יאיר דוד: אבל אני רוצה להשיב בעניין של מה ששאלת.
<נעה בן שבת: מה לגבי - - -
<יאיר דוד: יש חובה להתקשר בהסכם שיש בו איסור מפורש לפעול בניגוד לתקנות.
<יאיר דוד: ואני חוזר ואומר שוב פעם, אם יש מקרה, כל מקרה צריך להיות מטופל והאכיפה צריכה להיות מוגברת ואנחנו בעדה, כי אנחנו חושבים שהלשכות שרוצות לעבוד בהתאם לחוק ולפי הספר, יהנו מאכיפה כזאת וזה התפקיד של הרגולטור.
<יאיר דוד: אנחנו פועלים, מדווחים, עונים על שאלות ופועלים בדיוק בהתאם לחוק.
<יאיר דוד: הדבר היחיד שבגינו היום אנחנו באנו לפה, זה לצעוק ולומר לכם – מה שהקצתם לנו – והרי אנחנו לא יכולים לעסוק בשום דבר אחר.
<יאיר דוד: אני רוצה להזכיר לכולם, החברות האלה, יש איסור, הגבילו את העיסוק שלהן אך ורק לתחום הזה.
<יאיר דוד: הוא לא יכול מחר לרצות לעשות דברים אחרים.
<יאיר דוד: זה סול פפרפס קומפיני, שזה תנאי הסף של החברה הזאת בכלל לפעול.
<יאיר דוד: זה מה שהמדינה הגדירה לה.
<יאיר דוד: ולכן כל השאלות שנשאלו פה כרגע הן רלבנטיות, נכונות וכששאלת אותי מה הכלי שאנחנו עושים, אנחנו מחויבים להתקשר עם הלשכה הזרה בהסכם שחל שם איסור.
<יאיר דוד: את שואלת אותי אם יש לנו דרך לאכוף את זה – אין לנו שום יכולת בחוץ לארץ.
<יאיר דוד: זה אולי משרד החוץ יכול לעשות במסגרת המגעים - - -
<נעה בן שבת: יש לכם דרך לבטל הסכם - - -
<יאיר דוד: ויותר מזה, אם זה מגיע לפתחנו.
<יאיר דוד: אבל אני רוצה להגיע עוד משהו שרציתי לומר קודם, ברשות יושב ראש הוועדה והחברים הנכבדים האחרים.
<יאיר דוד: היום גם מרכזי ההכשרה, מה שאמרה פה הגברת אלבז, שהיא גילתה שדווח על מקום שלא היה.
<יאיר דוד: ראשית כמו שאמרנו זו תופעה פסולה ואם יש למשרד החוץ היום את המשאבים לעשות את הבדיקה הזאת, זה מבורך מבחינתנו, אבל היום למשל מרכזי ההכשרה אמורים לקבל את אישורה של הקונסוליה.
<יאיר דוד: זאת אומרת אני לא יכול להגיד לך היום, להמציא, להצביע על מקום מסוים שלא קיים בכלל.
<יאיר דוד: המקום שאני אצביע עליו צריך לקבל אישור בדיעבד.
<יאיר דוד: סליחה, לא בדיעבד אלא מראש, על ידי הקונסוליה.
<יאיר דוד: להגיד לכם שאנחנו סגורים במאת האחוזים?
<יאיר דוד: לא אגיד לכם, כי אין דבר שהוא סגור במאת האחוזים, אבל הפיקוח והבקרה הם כאלה והאיזונים שאמורים להיעשות גם על ידי המדינה, הרגולטור, הם כאלה שכרגע הם מגבילים אותנו ברמה כזאת שיש לנו קושי לפעול.
<יאיר דוד: וכשאתם שואלים אותנו איך חייתם מ-2010 – זו שאלה כואבת ביותר.
<יאיר דוד: אין לי תשובה.
<יאיר דוד: זו שאלה קשה מאד וזה מה שצעקנו בבג"ץ.
<יאיר דוד: אני חוזר עוד פעם, המדינה בהגינותה במקרה הזה באה ואמרה נכון, היינו צריכים לחדש.
<יאיר דוד: לא יכול להיות שבגלל שיש מחלוקת על כמה או על הצמדה או על האם צריך להוסיף או להוריד, פשוט לא מחדשים את ההוראה הזאת וזה מה שקרה בפועל.
<יאיר דוד: ונשיאת בית המשפט אמרה את דבריה בעניין.
אלי אלאלוף: הגברת רצתה להגיד לנו משהו, כן.
<עידית ליבוביץ: עידית ליבוביץ מקו לעובד.
<עידית ליבוביץ: בואו נשים רגע את הדברים על השולחן.
<עידית ליבוביץ: לא סתם הדברים מופיעים בדו"ח מבקר המדינה כבר כל כך הרבה שנים.
<עידית ליבוביץ: אנחנו מראיינים למעלה מ-6,000 עובדים כל שנה.
<עידית ליבוביץ: זה נראה לי כמות די נכבדת שיכולה להצביע על איזו שהיא תמונה כללית.
<עידית ליבוביץ: 100% מהעובדים משלמים דמי תיווך.
<עידית ליבוביץ: לא אחד, לא שניים, לא לפעמים ולא בערך.
<עידית ליבוביץ: 100% מהעובדים.
<עידית ליבוביץ: זה אומר שכל העובדים שמגיעים דרך כל החברות, משלמים את הכסף.
אלי אלאלוף: למי הם משלמים?
<עידית ליבוביץ: מחציתם משלמים - - -
אלי אלאלוף: אני שואל למי.
<עידית ליבוביץ: זה מה שאני עונה.
<עידית ליבוביץ: מחציתם משלמים את הכסף כאן בארץ, בישראל - - -
<עידית ליבוביץ: תן לי לסיים את המשפט.
<עידית ליבוביץ: מחציתם משלמים את הכסף כאן בישראל אם דרך מתווכים שעובדים עם חברות כוח אדם ואם דרך חברות הלוואות.
<עידית ליבוביץ: היום יש כבר שיטה חדשה – מגיעים לפה, נוטלים הלוואה של 10,000 דולר, מעבירים לחברת כוח האדם ואז משלמים לחברת ההלוואה תשלום חודשי מתוך השכר.
אלי אלאלוף: עם ריבית דה-ריבית.
<עידית ליבוביץ: עם ריבית של 10% לפעמים.
<עידית ליבוביץ: עובדים נוטלים הלוואה של 10,000 דולר והם מחזירים 15,000 דולר לפעמים.
<עידית ליבוביץ: הסקר האחרון שעשינו, וזה דו"ח שהוצאנו לפני מספר חודשים, מראה שהממוצע היום עומד על 10,600 דולר תשלום דמי תיווך לכלל העובדים, לא לאחד או שניים ולא למדינות מסוימות.
אלי אלאלוף: תשלום פה?
<עידית ליבוביץ: תשלום, שוב, כמחצית משלמים רק בארץ וכמחצית משלמים חלק מהסכום בחו"ל וחלק מהסכום בישראל.
<עידית ליבוביץ: שוב, אני לא אומרת שום דבר שאין לי מסמכים.
<עידית ליבוביץ: יש לנו אישורים של העברות בנקאיות לחשבונות של מתווכים פה בישראל.
<עידית ליבוביץ: יש לנו תצלומים של הלוואות שהם נוטלים כאן בארץ מחברות הלוואות שמקשורות עם חברות כוח אדם.
<עידית ליבוביץ: יותר מזה, יש לנו וידאו של עובדות פה בישראל, נכנסות למשרדים של לשכות כוח אדם ונותנים את הכסף ביד למנהלת.
<עידית ליבוביץ: העברנו את זה כמובן לרשויות המוסמכות שמטפלות.
<עידית ליבוביץ: הדברים נמצאים בחקירה ואנחנו נמצאים בקשר ישיר עם רשויות האכיפה.
<עידית ליבוביץ: גם רשויות המס, מן הסתם, כי מדובר כאן בכסף שחור וגם לרשויות האכיפה – משרד הפנים – במסגרת הפיקוח שלו.
<עידית ליבוביץ: כמובן גם המשטרה, במסגרת המלחמה שלה על החוק לאיסור הלבנת הון.
<עידית ליבוביץ: כשמאה אחוז מהעובדים משלמים, זה אומר שמאה אחוז מהחברות מקבלות, כי כל העובדים מגיעים דרך החברות.
<עידית ליבוביץ: כבר בשנת 2010 – אני מדברת על לפני קרוב ל-7 שנים – היינו בדיון, בזמנו היה כצל'ה יושב ראש ועדת עובדים זרים והוא ישב ושאל את כל חברות כוח האדם – אם אתם כל הזמן אומרים שאין לכם כסף ושאתם לא גובים דמי תיווך, אז ממה אתם מתקיימים?
<עידית ליבוביץ: אתם פועלים לשם שמיים?
<עידית ליבוביץ: אתם כאן מתוך איזו תרומה לקהילה?
<עידית ליבוביץ: זה 100 חברות, זה לא חברה או שתיים.
<עידית ליבוביץ: זו כמות מאד גדולה של עובדים.
<עידית ליבוביץ: וכבר אז ישבו כל החברות ולא ענו.
<עידית ליבוביץ: וישבה גברת מקובר, שהייתה בזמנו המפקחת ביחידת הסמך ואמרה – אני יודעת, אני מעדות אישית שלי, כחלק מהמדינה הזאת, יודעת שחברות כוח האדם פה בישראל מקבלות לפחות 50% מהכסף שהעובדים הלאה משלמים.
<עידית ליבוביץ: ואני יודעת את זה מידיעה אישית, ממוסמכת, מתועדת.
<עידית ליבוביץ: זה היה לפני 10 שנים.
<עידית ליבוביץ: לפני 6 שנים, סליחה.
<עידית ליבוביץ: מהנתונים היום אנחנו יודעים שכבר מדובר על סכומים יותר גבוהים, שהכסף שמגיע לישראל הוא בין 70% ל-80% לפחות.
<עידית ליבוביץ: העובדים משלמים הון תועפות, ממשכנים את חייהם.
<עידית ליבוביץ: מה אנחנו עושים פה?
<עידית ליבוביץ: אנחנו מבקשים בעצם להלבין חלק מהכסף הזה?
<עידית ליבוביץ: אנחנו אומרים העובד משלם בכל מקרה 10,000 דולר, אז בואו תהפכו 4,000 שקלים מתוך ה-10,000 דולר האלה לחוקיים?
<עידית ליבוביץ: זה היינו הך בשביל העובד.
<עידית ליבוביץ: העובד ימשיך לשלם את אותם 10,000 דולר גם אם התקנות כאן יעברו וגם אם לא.
אלי אלאלוף: לפי הגופים המפקחים כמה תביעות יצאו בתחום הזה בשנה האחרונה?
<עידית ליבוביץ: אני יודעת על חקירות שמתנהלות.
<עידית ליבוביץ: אני יודעת שברשות המיסים מתנהלת כרגע חקירה כנגד שבע חברות וכנגד 15 מתווכים פרטיים שמקושרים חלקם לחברה אחת וחלקם לכמה חברות.
<עידית ליבוביץ: ברשות האוכלוסין, שריי בטח תדע להגיד.
<עידית ליבוביץ: אני מעבירה את המידע, אני לא יודעת - - -
<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו העברנו את האינפורמציה למחלק הונאה והם גם פתחו שם בחקירה.
אלי אלאלוף: וכמה חקירות?
<שריי גבאי-נוראיל: למיטב ידיעתי חקירה אחת.
<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו אישית הבאנו להם עדויות לגבי מתווך אחד שקשור ללשכה פרטית שאנחנו יודעים שהוא גובה חלק מאסיבי מהכסף.
<שריי גבאי-נוראיל: אני לא יודעת על דברים נוספים.
אלי אלאלוף: אתם לא חייבים לענות.
<קריאה: אל תענה.
<קריאה: תן לי לענות.
אלי אלאלוף: אתם לא מודעים לזה?
<יאיר דוד: אני חושב שמה שאמרה עורכת הדין שריי פה אומר הכל.
<יאיר דוד: יש חקירה אחת אדוני.
<יאיר דוד: אנחנו מדברים פה עכשיו על - - -
<עידית ליבוביץ: יש - - - משרד הפנים - - -
<יאיר דוד: שנייה, שנייה, אני לא מכיר כתב אישום ואני מעודד ואומר לכל מי שיושבים פה, לגורמי החקירה, עשו את עבודתכם, העמידו את כל מי שצריך להעמיד לדין.
<יאיר דוד: תגבירו ותעמיקו את החקירות שלכם.
<יאיר דוד: מי שפועל שלא כדין, שלא יעשה.
<יאיר דוד: אתם לא מבינים.
<יאיר דוד: שאולים אותנו איך אתם חיים, גובים או לא גובים.
<יאיר דוד: כשנותנים רשות לגבות סכום שהוא סביר ומאוזן, שבכל מדינות העולם המערביות זה סכום שמשארים אותו והוא מובן מאליו כי הוא חלק מהדבר הזה, זה יקטין את התופעה גם אם היא קיימת וגם אם היא לא קיימת.
<יאיר דוד: זאת אומרת זה כמו כשמעלים את מס ההכנסה לסכומים בלתי סבירים, יש יותר העלמות מס, באותו רציונאל.
<יאיר דוד: אם היום האנשים הצדיקים שיושבים ולא עושים את זה – ויש כאלה.
<יאיר דוד: תתארו לעצמכם שיש גם כמה שפועלים לפי חוק, עם כל הכבוד לאות הקלון ששמים פה על כולנו.
<יאיר דוד: שמענו חקירה אחרת.
<יאיר דוד: 10 שנים.
<עידית ליבוביץ: שלושה כתבי אישום שנה שעברה כנגד מתווכים.
<יאיר דוד: כן?
<יאיר דוד: מאה אחוז, מצוין, שלושה.
<יאיר דוד: אז אדוני מבין על מה אנחנו מדברים.
<יאיר דוד: 100 לשכות, מאות אלפי, עשרות אלפי עובדים ושלושה כתבי אישום.
<עידית ליבוביץ: שלושה שנה שעברה, ארבעה בשנה שקודם.
אלי אלאלוף: התפקיד של העמותה שלכם הוא גם לפקח?
<יאיר דוד: לא, אני אסביר מה היא העמותה שלנו.
<יאיר דוד: אדוני שאל קודם, אז לא נתתי תשובה מלאה, אני מבקש להשלים.
<יאיר דוד: העמותה היא עמותה שבעצם התאגדה במטרה לנסות ולהביא את הבעיות או את ההתנהלות באופן מרוכז מול הגורמים שאנחנו עובדים מולים.
<יאיר דוד: אין להם שום התנהלות כספית או אחרת.
<יאיר דוד: התקנון שלה זה בעצם לאחד את הדברים שמאחדים את ארגון המעסיקים ואת ארגון החברות האלה שפועלות היום לפי חוק שירות התעסוקה.
<יאיר דוד: אגב, אני רוצה לומר עוד משהו.
<יאיר דוד: מדברים פה על תקנות.
<יאיר דוד: הרי החוק, המחוקק הראשי, לא מחוקק המשנה, קבע ואנחנו רק מיישמים עכשיו את תקנות המשנה, שעמלה זה דבר שמותר וצריך, כי הוא חלק מהתהליך הזה.
<קריאה: שאפשר לקבוע.
<יאיר דוד: כן.
<יאיר דוד: לא, זאת אומרת זה לא משהו שאיזה שר הזוי החליט פעם שאולי צריך.
<יאיר דוד: כנסת ישראל החליטה שהדבר הזה הוא דבר שצריך להיבחן מעת לעת.
<נעה בן שבת: שניתן לקבוע אותו, הוא לא חייב לקבוע אותו.
<יאיר דוד: אני לא אומר, אבל הוא קבוע בחקיקה ראשית, נכון.
אלי אלאלוף: כמה מרוויח עובד כזה בממוצע, 800 דולר לחודש?
<יאיר דוד: בעניין הזה אני אתן סקירה קצרצרה ברשות אדוני.
<יאיר דוד: הרי הנושא הזה גם נדון בבית המשפט העליון בנושא של האם חוק שעות עבודה מנוחה חל או לא חל עליהם, ואני חושב שזה אחד מפסקי הדין היחידים שיש להם גם אלמנט סוציאלי, שהוא לא בהכרח רק משפטי, של בית המשפט העליון.
<יאיר דוד: פסק דין יולנדה גלוטן קבע שבעצם אם אנחנו נחיל את חוק שעות עבודה ומנוחה על העובדים האלה, חלק גדול מאד מהאוכלוסייה לא יוכל להשתמש היום בעובדים הללו כשיצטרכו לשלם.
<יאיר דוד: כי לפעמים יש עבודה - - -
אלי אלאלוף: איבדתי את הקשב.
אלי אלאלוף: מרוויחים 800 דולר?
<יאיר דוד: אז זו התשובה.
<יאיר דוד: אז התשובה היא שחוק שכר מינימום חל עליהם ובעצם לא החילו את חוק שעות עבודה - - -
אלי אלאלוף: זאת אומרת שזה 5,000 שקלים?
<קריאה: לא, פחות הניכויים המותרים זה 4,100, 4,200 שקלים.
אלי אלאלוף: 4,100 שקלים כפול 12, זה 50,000 קרוסו מודו בשנה.
אלי אלאלוף: אתם אומרים שיש כאלה שמשלמים לתיווך הזה עד 10,000 דולר.
<ירון בן גרא: הם אומרים את זה.
<ירון בן גרא: אנחנו לא מכירים את זה.
<ירון בן גרא: אנחנו מדברים על - - -
<עידית ליבוביץ: יש מקרים שבממוצע לוקח לעובד בין שנה לשנתיים להשיב את הסכומים, כיוון שמן הסתם לא את מלוא השכר הוא שולח לצורך ההלוואה.
<עידית ליבוביץ: הרי חלק מהכסף הוא גם כדי לכלכל - - -
<יאיר דוד: זה לא מוכח בשום מקום.
<יאיר דוד: זה אמירות בעלמה.
<עידית ליבוביץ: ולכן עובדים שמראים לנו את התשלומים שהם מ - - -, מראים באמת תקופה של בין שנה לשנתיים של שעבודה.
אלי אלאלוף: איזה שוק עבדים.
<יריב שוריאן: בוקר טוב, אני יריב מעמותת אחיעוז.
<יריב שוריאן: אני בעלים של לשכה, תאגיד, שנקרא מקום לכולם.
אלי אלאלוף: ובעמותה מה אתה עושה?
<יריב שוריאן: אני יושב ראש העמותה.
<יריב שוריאן: מאד נחמד לשמוע פה מנטרות ממוחזרות מכל הגורמים וזה בסדר.
<יריב שוריאן: לי רק חשוב לבוא ולשים את הדברים ככה על השולחן, על פני השטח.
<יריב שוריאן: אני יכול להגיד לך, אני מתחיל את הבוקר שלי כל יום בשעה חמש וחצי בבוקר.
<יריב שוריאן: אנחנו עובדים מסביב - - -
אלי אלאלוף: זה לא מפחיד.
<יריב שוריאן: לא, רגע, אני פה לא בשביל להטיל אימה על אף אחד, חלילה.
<יריב שוריאן: לעניין.
<יריב שוריאן: אנחנו הם אלה שהמדינה בחרה לשים בפרונט, לטפל בכל האנשים הסיעודיים.
<יריב שוריאן: זה שמנסים לצייר אותנו פה כאנשים שיושבים במחשכים וסופרים כספים מבוקר עד ערב, נחמד ויפה.
<יריב שוריאן: אני יודע מה אני נתתי מבחינת הבריאות שלי לטובת התחום הזה.
<יריב שוריאן: אני 17 שנים בתחום הזה.
<יריב שוריאן: 17 שנים בתחום הזה.
<יריב שוריאן: אני יודע איזה מחיר אישי אני משלם, איזה מחיר בריאותי אני משלם ואיזה מחיר המשפחה שלי משלמת כדי שאני אוכל לתת שירות לאנשים שברגע החיים שלהם מתהפכים.
<יריב שוריאן: אני יכול לספר לך על דוגמאות אישיות בתוך המשפחה שלי, יש לי אבא סיעודי ויש לי אח שהפך להיות סיעודי מהרגע להרגע, בשיא תפרחתו, בגיל 50, ועוד 1,500 מטופלים שאני נותן להם ביום יום שירות.
<יריב שוריאן: אין לנו רגע דל.
<יריב שוריאן: המדינה באה וזרקה את הכל לפתחנו ואמרה אתם תעשו סדר בתחום הזה.
<יריב שוריאן: אתם תרשמו את כל המעסיקים.
<יריב שוריאן: אתם תרשמו את כל העובדים.
<יריב שוריאן: אתם תתנו להם את הוויזות, אתם תארגנו להם את ההיתרים, אתם תפקחו, אתם תדאגו.
<יריב שוריאן: אם יש עובד חולה הוא לא הולך לקו לעובד, הוא בא ויושב אצלי בלשכה.
<יריב שוריאן: אני צריך לתאם לו תור כדי לעשות C.T לפני כריתת שד וסרטן בשחלות ואני צריך להטיס אותו לחו"ל או לדאוג שהכבודה שלו, אחרי שהוא נפטר פה בארץ בגלל הזנחה רפואית כזו או אחרת, תגיע לילדים שלו.
<יריב שוריאן: ולדאוג שהתנאים הסוציאליים מהמעסיק יגיעו ליתומים בחו"ל.
<יריב שוריאן: זה נחמד לצייר אותנו כסוחרי עבדים.
<יריב שוריאן: זה מנטרה שפוגעת בלב ליבה של העשייה שלנו.
<יריב שוריאן: אתה מוזמן, אדוני יושב הראש - - -
אלי אלאלוף: וכולם כמוך?
<יריב שוריאן: אני מאמין שכן.
<יריב שוריאן: התחלנו 450 לשכות.
<יריב שוריאן: לפני 2008 היינו 457 לשכות.
<יריב שוריאן: התחלנו ערב הנוהל לשכות פרטיות 148, נכון להיום יש 101.
<יריב שוריאן: נסגרו 40 ומשהו לשכות, לא כולן בגלל הליך משפטי כזה או אחר.
<יריב שוריאן: רובן נסגרו או סגרו בגלל אי היכולת הכלכלית לעמוד במטלות.
<יריב שוריאן: אני לדוגמא לא מעסיק אף עובד זר, אני מעסיק צוות של 17 עובדים.
<יריב שוריאן: אני נותן למדינה 560,000 שקלים ערבות בנקאית, על מה?
<יריב שוריאן: השד יודע מה.
<יריב שוריאן: מתוך ה-560,000 שקלים האלה שנתתי לחברת הביטוח, נכון לאחד לחודש בדקתי כמה יתרה נשארה.
<יריב שוריאן: נעלמו משם 150,000 שקלים.
<יריב שוריאן: הפסדת.
<יריב שוריאן: כאילו השקעתי את הכסף הזה בבורסה דרך חברת הביטוח, הפסדתי כסף, 150,000 שקלים.
<יריב שוריאן: זה בא לידי חשבון אצל קו לעובד ואצל שריי ואצל הגברת - - -
<יריב שוריאן: סליחה, אנחנו נותנים ערבות בנקאית על פי חוק שירות התעסוקה לקדם את הלשכה.
<יריב שוריאן: כל לשכה לפי הגודל שלה.
<יריב שוריאן: הערבות הבנקאית הזו עולה לנו כסף.
<יריב שוריאן: הערבות הבנקאית הזו, אני גיליתי שכשאני מבקש מחברת הביטוח, הערבות הזו נשחקת כי הם משקיעים את הכספים.
<יריב שוריאן: זה כסף שהם יכולים.
<יריב שוריאן: הם נותנים לי דף נייר ואומרים לי לך עם זה לרשות ההגירה והאוכלוסין, תגיד שיש לך ערבות בנקאית.
<יריב שוריאן: יופי.
<יריב שוריאן: על הערבות הזו במשך שש שנים אני הפסדתי 150,000 שקלים.
<יריב שוריאן: זה בא לידי חשבון בתחשיב של רשות ההגירה, של קו לעובד?
<יריב שוריאן: היא זו שהטלפון שלה זמין 24 - - -
אלי אלאלוף: עכשיו לגבי העניין.
אלי אלאלוף: בואו נחזור לתקנות.
אלי אלאלוף: מה ההמלצות שלך?
<יריב שוריאן: מה ההמלצות שלי?
<יריב שוריאן: אם אתה שואל אותי - - -
<יריב שוריאן: העובד לא צריך לשלם שקל לפני כניסתו לארץ.
<יריב שוריאן: עובד מקבל ממני פה שירות בארץ.
<יריב שוריאן: תראה, אנחנו עובדים עם שתי אוכלוסיות מוחלשות.
<יריב שוריאן: אחת זה הקשישים, השנייה זה העובד הזר.
<יריב שוריאן: המדינה מדירה את ידיה מהנושא.
<יריב שוריאן: לא מוכנים לתקצב - - -
אלי אלאלוף: מה אתה רוצה - - -
<יריב שוריאן: אני רוצה - - -
<יאיר דוד: תן לי רגע שנייה.
<יריב שוריאן: בבקשה.
אלי אלאלוף: תן לו, תשלים אותו.
אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע ממך אדוני יושב הראש.
אלי אלאלוף: מה אתה מבקש?
<יריב שוריאן: אוקיי, בילטראלי.
<יריב שוריאן: תעשו בילטראלי.
<יריב שוריאן: שהמדינה תיקח על אחריותה.
<יריב שוריאן: תשמע, אני מראיין עובדים יום יום.
<יריב שוריאן: יום יום.
<יריב שוריאן: אני יודע כמה אמוציות, כשאני מראיין עובד מהודו, שהאנגלית שלו היא קלוקלת וכל רגע נופל קו האינטרנט ולפעמים בשביל לראיין ארבעה או חמישה עובדים אני משקיע שבע או שמונה שעות עבודה במשרד, בשביל לראיין ארבעה חמישה.
<יריב שוריאן: כשאני לא יודע אצל הגברת אורטל מי מהם בסוף יעבור או לא יעבור, כי בסוף הוא יכול ליפול על איזה שהוא מסמך כזה או אחר.
<יריב שוריאן: הוא יכול גם להתחרט.
<יריב שוריאן: אנחנו עובדים ואנחנו מחזיקים את כל תחום הסיעוד בארץ.
אלי אלאלוף: אתם חייבים להתחיל את כל התהליך של המיון ובחירת העובד רק אם יש בקשה.
אלי אלאלוף: אתם לא - - -
<יריב שוריאן: רוב ההשמות שאני עושה הן בתוך הארץ, דרך אגב.
<יריב שוריאן: 70% מההשמות - - -
אלי אלאלוף: אני שואל שאלה פשוטה, כי באמת כולנו סובלים מזה כשמחפשים עובד זר.
אלי אלאלוף: אף אחד לא מתכנן שמישהו יהיה במצב שיהיה לנו זמן לתכנן את הבאת העובד הזר.
<יריב שוריאן: ברור.
אלי אלאלוף: אבל אני אומר, האם אתם לא יכולים לבנות מאגר של עובדים זרים, שלפי הצורך תזמינו משם?
<יריב שוריאן: אני אסביר.
<יריב שוריאן: תלוי מאיזו מדינה.
<יריב שוריאן: ממדינת הודו לדוגמא, אני כבר קרוב לחמישה חודשים לא הצלחתי להביא עובד אחד.
<יריב שוריאן: למה?
<יריב שוריאן: שינו שם את הנהלים.
<יריב שוריאן: אין עובדים כרגע שיש להם הכשר - - -
אלי אלאלוף: מי שינה את הנהלים?
<יריב שוריאן: בנוהלי הגיוס וזה בסדר.
<אורטל אלבז: אתה מדבר על סרילנקה, לא על הודו.
<יריב שוריאן: לא, לא, אני מדבר על הודו.
<יריב שוריאן: גברתי, יש לי חברת כוח אדם בהודו, שאני עובד איתה.
<יריב שוריאן: אין להם עובד אחד שקיבל - - -
<אורטל אלבז: אז אני אסביר.
<קריאה: אתם החלטתם שזה יהיה אחיות, פתאום החלטתם שזה רק אחיות.
<יריב שוריאן: אני הבאתי רק אחיות, שזה בסדר.