GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אני לא מדברת על היגיון אלא על מודלים קיימים.
יעל גרמן: המודל של בית חולים אסותא אשדוד הוא מודל של ניהול פרטי של בית חולים ציבורי.
יעל גרמן: זה לא משנה שפרטי זה מכבי.
יעל גרמן: זה פרטי ולא ממשלתי ולא קופת חולים.
ישראל אייכלר: כמו הדסה, נכון?
אלי אלאלוף: אני אבקש חוות דעת משפטית מהיועץ המשפטי של הכנסת, להבהיר לך את המעמד של בית חולים אסותא באשדוד, ואני אשמח שאני לא אטעה.
אלי אלאלוף: אבל אם את טועה, אני אתן לך חוות דעת משפטית מסודרת.
יעל גרמן: אין בכלל בעיה.
אלי אלאלוף: לא טוב להגיד את זה.
אלי אלאלוף: הציבור מחכה לבית חולים ציבורי.
אלי אלאלוף: הרפואה במדינה צריכה להתחזק בתחום של רפואה ציבורית.
יעל גרמן: אדוני, זה שמחכים – צריך לשים את זה על השולחן.
יעל גרמן: זה בית חולים ציבורי שייתן לכל הציבור שהוא שווה ולא יוכל להפלות ויעבוד לפי הקריטריונים, אבל הבעלות והניהול הם פרטיים, אדוני היושב-ראש.
יעל גרמן: תאמין לי שאני יודעת על מה אני מדברת.
<פרופ' שוקי שמר: זאת הגדרה נכונה עכשיו.
יעל גרמן: נכון, ואני מבקשת לשים את זה על השולחן.
אלי אלאלוף: אם זה ככה, דווקא בזה אני אעשה הצעת חוק לגבי אשדוד, כהמשך של החוק, ונשנה את מעמדו.
אלי אלאלוף: הוא חייב להיות ציבורי מלמטה עד למעלה.
אילן גילאון: חשבתי שתעשה חוק לסגור את בית החולים.
אלי אלאלוף: אילן, אני לא ציני בדבריך, אל תהיה ציני בדבריי.
יעל גרמן: אולי אם אני אסיים את דבריי אני אוכל גם להבהיר אותם.
יעל גרמן: אני בהחלט חושבת, אדוני היושב-ראש, שזה מודל מעניין וזה מודל שצריך יהיה לבחון, אבל אין ספק שהוא מעמיד תחרות לא הוגנת לבתי החולים שלידו.
יעל גרמן: כשאני מדברת על בתי חולים לידו אני מדברת על ברזילי, שהוא במרחק של 23 קילומטר, נכון, חזי?
עבדאללה אבו מערוף: 21.
יעל גרמן: ועל קפלן שהוא במרחק של 24 קילומטרים, מרחק של 35-30 דקות.
ישראל אייכלר: בהתקף לב ובלידה זה חמור מאוד.
אילן גילאון: לא, לא, לא, אתה טועה בגדול.
אלי אלאלוף: אני ממש מתנצל, יעל את צריכה לסיים.
יעל גרמן: אני לא יכולה עם הפרעות, גם מצדך וגם מצד אחרים.
יעל גרמן: אני מתכוונת לכך שהמרחקים הקצרים והקרבה הגאוגרפית, שלא לדבר על כך שאלה אותם חולים שנמצאים שם.
יעל גרמן: מעמידים את שני בתי החולים הסמוכים בתחרות בלתי אפשרית ולא הוגנת.
יעל גרמן: אני מבקשת שני דברים, האחד, שבאמת משרד הבריאות ייתן מענקים חד-פעמיים – יש פה ממשרד האוצר?
אלי אלאלוף: כן, יש פה מישהו.
אלי אלאלוף: אל תסתתר, חיפשתי אותך מתחילת הישיבה.
אלי אלאלוף: למה אתה מסתתר?
יעל גרמן: משרד האוצר התנגד להקמת בית החולים, וכולנו יודעים.
יעל גרמן: משרד האוצר מאוד התנגד להקמת בית החולים, אבל היום, משהוקם, הוא צריך להבין שחייבים להפנות משאבים חד-פעמיים למיטות ולהרחבה ולמחלקות לשני בתי החולים האלה, בלא הבדל.
יעל גרמן: זה לא משנה שזה של קופת חולים וזה של הממשלה.
יעל גרמן: שניהם צריכים לקבל את זה.
יעל גרמן: הדבר השני, ופה אני פונה לאדוני השר, דיברת על קיצור תורים ואנחנו מדברים על זה כל כך הרבה זמן.
יעל גרמן: להערכתי, שני בתי החולים האלה צריכים להיות הראשונים ואולי פיילוט בפול-טיימרים כדי שיוכלו לבוא לרופאים ולאחיות ולתת להם איזשהו יתרון על פני רופאים ואחיות שעוברים לאשדוד.
יעל גרמן: רק אם יהיה להם איזשהו יתרון הם יוכלו לעמוד בסחף שעומד בפניהם, שכל כוח האדם הטוב יעבור לאשדוד, ואז מה הם יעשו.
יעל גרמן: אלה שתי הבקשות שלי.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות במיוחד לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שסימן לי שהוא מוכן לוותר על התור שלו.
אלי אלאלוף: אני מבקש מהשר להתייחס לדיון, בבקשה.
יעקב ליצמן: אני אדבר בקצרה.
יעקב ליצמן: קודם כל נתונים, קופת חולים כללית קיבלה ממשרד הבריאות, מהמדינה, בשנים 2016-2014 – 644 מיליון שקל, הסכמי ייצוב.
יעקב ליצמן: בתי חולים קיבלו 622.
יעקב ליצמן: דבר שני, במיטות קופת חולים כללית קיבלה 15% פחות מיטות מאשר בתי חולים ממשלתיים, וזה על אף שהם הרבה יותר גדולים.
יעקב ליצמן: שני דברים לגבי הדיון, חזי לוי, אתה היית אצלי אתמול בדיון עם כל מנהלי בתי החולים.
יעקב ליצמן: הודעתי שאני הולך לעשות פול-טיימרים, נכון?
יעקב ליצמן: הודעתי את זה אתמול לפני כולם.
<ד"ר חזי לוי: נכון.
יעקב ליצמן: זה הפתרון גם לך וגם לבתי חולים.
יעקב ליצמן: זה מייתר את מה שאמרת.
יעל גרמן: יפה מאוד, זה פתרון נהדר.
יעקב ליצמן: אמרתי את זה אתמול.
<ד"ר חזי לוי: בשביל פול-טיימרים אנחנו צריכים את הרופאים הוותיקים.
<ד"ר חזי לוי: רופאים עולים מרוסיה לא יכולים לתת פול-טיימרים.
<ד"ר חזי לוי: צריך להבין את זה.
אלי אלאלוף: חזי, לא, לא, אל תיכנס לדברי השר.
יעקב ליצמן: תן לי רק לסיים.
יעקב ליצמן: דבר שני, במשרד הבריאות מסיימות השנה אלף אחיות חדשות אז יש מספיק.
יעקב ליצמן: דבר שלישי, ובזה אני מסיים את דבריי, שאתה עד, חזי, שאמרתי לכולם אתמול בדיון שאחת הבעיות הקשות במערכת הבריאות היום היא של "חטיפת" רופאים מקופת חולים לקופת חולים, מקופת חולים לבית חולים, מבית חולים לבית חולים ומבית חולים לקופת חולים.
יעקב ליצמן: מכל הכיוונים.
ישראל אייכלר: גם משבר הדסה, בעצם.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה לדבר על זה כי עוד מעט אילן יצעק.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד כמה עוול יש לרופאים.
אלי אלאלוף: לא, הוא גמר את המכסה של ההערות.
יעקב ליצמן: לכן משרד הבריאות יושב על המדוכה לסיים את המשבר בהדסה.
יעקב ליצמן: אנחנו יושבים על המדוכה לראות איך אנחנו נגביל ונעשה שלא יוכלו לפרוץ.
יעקב ליצמן: היום בית חולים אחד משלם 150,000 שקל והשני נותן 240,000 שקל, סכומי עתק.
יעל גרמן: אדוני השר, בית הדין לעבודה אמר שאי אפשר להכריח אדם לעבוד - - -
יעקב ליצמן: מה שבית הדין אמר, כל הכבוד, הוא יעשה, ואם אני עושה אני מביא הכול חוקי ואני לא שואל את בית הדין לעבודה שום דבר.
יעקב ליצמן: אם אני מביא את זה חוקי, זה מה שיהיה.
עבדאללה אבו מערוף: כבוד השר, לא התייחסת לקפלן כמו שהתייחסת לברזילי.
יעקב ליצמן: עניתי לו פה.
אילן גילאון: מה שאמרת ברזילי אותו דבר קפלן?
יעקב ליצמן: אבל בפיתוח הוא צריך ללכת לקופה.
אילן גילאון: הוא צודק, לא אמרת שהכול כמו אסותא, כמו שאמרת בהתחלה.
יעקב ליצמן: אמרתי שאותו דבר אבל לפיתוח הוא צריך ללכת לכללית.
אלי אלאלוף: דרך הכללית, דרך התקציב של הקופה.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני חושב שהדיון היה חשוב גם אם הוא רק התחלה של דיונים והמשכים של טיפולים ושל בניית תהליכים.
אלי אלאלוף: באמת אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, שתפקיד המשרד היה לקיים דיון עם שלושת בתי החולים ולתאם ביניהם גם ציפיות, גם שקיפות, גם הבנה הדדית ולא תרגילי גניבה, כמו שציינת, לדבריך, אתמול בישיבה בין בית חולים לבית חולים וגניבת כוח אדם שמאלה וימינה, ולא תמיד בתנאים הוגנים.
אלי אלאלוף: שנית, אני ממליץ שתמנה אדם שיקים צוות לתכנון אזורי על שלושת בתי החולים וייקח בחשבון את כל הצרכים.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שההתאמה בין בתי החולים תיעשה ביום אחד, אלא זה תהליך של מספר שנים ולכן הצוות הזה חייב לעבוד יחד כדי שיוכלו לתכנן.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות, כמו שאמר מנהל בית החולים קפלן, שגונבים לו עובדים והוא מגלה את זה אחרי שהם עוזבים.
אלי אלאלוף: זאת פגיעה אנושה במערכת.
<פרופ' שוקי שמר: אדוני, נתנו לך נתונים לא נכונים.
אלי אלאלוף: לא רוצה להיכנס לזה, סליחה.
אלי אלאלוף: שוקי, שבחים לך יש למכביר.
אלי אלאלוף: אני אומר שזה די מוזר שעד היום שלושת המנהלים לא ישבו יחד לראות מה הבעיות שלהם באזור הזה.
אלי אלאלוף: תשבו יחד, תתכננו ביחד, תסתכלו ביחד, תורידו את ההשמצות הקיימות שעוברות מפה לאוזן כמו ד"ר שמועתי.
אלי אלאלוף: תורידו את העסק הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו כוועדה מתחייבים לעשות מעקב אחת לשלושה חודשים, בצורה זו או אחרת – נמצא את הדרך – יחד עם חברי הכנסת שיסכימו לעבוד בעניין הזה.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שעל מנת לעזור לכם אנחנו צריכים לדעת ואין כמוכם כדי לספק לנו את הידע.
אלי אלאלוף: אני לא רוצה, למרות החשיבות של התקשורת, לחיות מתקשורת.
אלי אלאלוף: אני רוצה לחיות מידע שנמסר לי.
אלי אלאלוף: באמת, ביוזמה של בית החולים באשקלון הגענו לשם.
אלי אלאלוף: ביוזמת אסותא הגעתי לאסותא.
אלי אלאלוף: זה גם בגלל הקשרים האישיים העתיקים בינינו, אבל גם בגלל הרצון שלו להביא את הבעיות של אסותא לרמה של הכנסת.
אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכולם ולהתנצל בפני כל מי שלא יכול היה לבטא היום את דעותיו, אבל אנחנו נמשיך בדיון הזה ביחד.
אלי אלאלוף: תודה לכם, תודה אדוני השר, הישיבה נעולה.
טלי פלוסקוב: שלום לכולם, היום 26 ביוני 2017, ב' בתמוז התשע"ז.
טלי פלוסקוב: השעה 13:13.
טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות והנושא שנדון בו היום הוא ההצעה של חברי הכנסת לדיון מהיר בנושא: "המשבר בטיפול בקשישים ופיטוריהם הצפויים של 250 עובדים סוציאליים".
טלי פלוסקוב: אלה הצעות של חברי הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת מיקי לוי וחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
טלי פלוסקוב: הנושא מאוד מאוד חשוב ואנחנו מדברים עליו כבר תקופה ארוכה.
טלי פלוסקוב: מה שהוסיף לנו לאחרונה הוא הכתבה שהתפרסמה היום במאקו ומשפט אחד שנכנס לי מאוד עמוק ללב הוא המשפט של מטפלת, שאומרת:
טלי פלוסקוב: הקשישים האלה בנו לנו את המדינה ואסור לנו לפגוע בהם.
טלי פלוסקוב: האישה שאמרה את המשפט הזה נמצאת פה ואני לגמרי מתחברת למה שאמרת.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהמשפט הזה צריך היום להוביל את כל הדיון הזה, גם של אלה שמתנגדים, גם של אלה שמבקשים.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאין פה אחד שלא חושב שאנחנו צריכים קודם כל לדאוג לקשישים ושנית, גם לאותם 250 עובדים סוציאליים שהם בסכנה לאבד את מקום העבודה שלהם.
טלי פלוסקוב: נושא הקשישים עולה די הרבה בוועדה הזאת.
טלי פלוסקוב: זה לא סוד שאני עומדת בראש ועדת משנה של הוועדה הזאת לעניין מעמד הקשיש.
טלי פלוסקוב: הפגיעה בקשישים, לצערי הרב, היא נושא שעולה פה ושם לעתים יותר מדי קרובות, רבותי.
טלי פלוסקוב: נמצאים כאן הרבה אנשים שמטפלים בקשישים ואני פונה לכל השותפים כדי לפתור את הבעיה.
טלי פלוסקוב: אסור לנו לתת לפגוע בקשישים.
טלי פלוסקוב: אני אומרת את זה באחריות מלאה ואני בטוחה שכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית יתחברו אליי.
טלי פלוסקוב: לא ניתן לפגוע בקשישים, חד משמעית.
טלי פלוסקוב: רבותי, אין בכנסת מחיאות כפיים.
טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה לקבל אותן, אבל אין בכנסת מחיאות כפיים.
טלי פלוסקוב: אנחנו כאן בדיון נשמע את כל הצדדים ונחפש פתרון.
טלי פלוסקוב: שמעתי עכשיו ממרכז השלטון המקומי שיש פתרון ואני מקווה מאוד שהוא לא פתרון של מיליונים.
טלי פלוסקוב: נמצא אתנו כאן אדם מאוד מאוד חשוב, מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, מר אביגדור קפלן.
טלי פלוסקוב: נשמע גם אותו ונראה איך הוא רואה פתרון.
טלי פלוסקוב: אני בטוחה, אדוני המנכ"ל, שגם אתה אתנו בדעה לא לפגוע בקשישים.
טלי פלוסקוב: אני אתן קודם כל לחברי הכנסת המציעים ואחר כך נתחיל בדיון ונשמע את כל הצדדים המעורבים בנושא.
טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, אתה הראשון.
נחמן שי: תודה רבה לך, יושבת-ראש הוועדה.
נחמן שי: אני שמח שאת יושבת בראש הישיבה כי באמת אנחנו משתפים פעולה בנושא האזרחים הוותיקים, של הגמלאים והקשישים.
נחמן שי: כשותפים אנחנו גם מצליחים במידה רבה להעלות את הנושא הזה על סדר-היום כי יש נטייה מובהקת לדחוק אותו מתחת לשטיח או מתחת לשולחן או בכל פינה שהיא, העיקר לא לראות מיליון איש במדינת ישראל, שנמנים על האוכלוסייה הזאת.
נחמן שי: מדי פעם מתעוררות סוגיות דחופות כי אין לנו מחשבה כוללת בנושא הזה.
נחמן שי: זה ברור וידוע.
טלי פלוסקוב: לצערי.
נחמן שי: כל פעם עולה לנו איזושהי סוגיית משנה שממחישה לנו עד כמה המדינה לא ערוכה בעצם להתמודד עם האתגר הזה.
נחמן שי: בדיוק המשבר הזה נופל ממש לתוך המשבצת הזאת.
נחמן שי: העובדה שעובדות ועובדים סוציאליים נאלצים לקחת על עצמם אחריות ל-500 קשישים או אזרחים ותיקים בגילאים האלה, שהם זכאי חוק סיעוד – זה לא מעל לנורמה, כי אני כבר לא יודע מה הנורמה פה – זה מעל ליכולת אנושית לתת את הדעת ולהקדיש את תשומת הלב.
נחמן שי: הרי אנחנו מצפים קודם כל מהעובדים הסוציאליים להיות בני אדם.
נחמן שי: כנראה שאת זה מלמדים בשיעור הראשון בעבודה סוציאלית, ויש לי כמה דוגמאות כאלה בבית.
נחמן שי: אני שמח על כך, אבל בסוף אומרים להם: תיקחו אחריות על 500.
נחמן שי: איך הם יכולים?
נחמן שי: הם בכלל לא יכולים להכיר את הציבור שהטילו עליו את האחריות ולצפות גם לתוצאות.
נחמן שי: אני לא יודע מיהו שק החבטות פה.
נחמן שי: האם אותם אזרחים ותיקים, קשישים שמטופלים, או העובדים והעובדות הסוציאליים.
נחמן שי: לא ברור לי.
נחמן שי: אבל ברור לי שהעובדים והעובדות הסוציאליים, שרבים מהם מגיעים לכאן, הם כלי משחק.
נחמן שי: הם הפכו להיות לכלי משחק בתוך ויכוח שמתנהל בין רשויות שונות ומשרדי ממשלה – משרד העבודה והרווחה, מרכז השלטון המקומי, הביטוח הלאומי.
נחמן שי: כל אחד יש לו עניין משלו ויכול להיות שכל אחד צודק בדרכו.
נחמן שי: המפסידים בסוף הם הקבוצה שישנה פה, ושמייצגת את הציבור של העובדים והעובדות הסוציאליים והציבור של הקשישים שלא מקבל את הטיפול שהוא ראוי לו.
נחמן שי: הם משלמים בסוף את המחיר.
נחמן שי: אנחנו חייבים לקבל פתרון וזה לא יכול להסתיים בלי, כי התוצאה המידית היא, קודם כל, בגלל הוויכוח, שעומדים לפטר 250 עובדים ועובדות כי יש גם עניין של תקנים ואיוש בפועל.
נחמן שי: 250 אנשים בחזית הזאת פירושו להפקיר את החזית של העובדים והעובדות הסוציאליים שמטפלים.
נחמן שי: לזרוק אותם הביתה כשהרעיון המכונן הבא אחריו יהיה בטח להפריט.
נחמן שי: והמפריטים, ראינו אותם.
נחמן שי: ראינו אותם בבתי-אבות, נכון?
נחמן שי: איך הם מפריטים?
נחמן שי: הם מקצצים בשירותים.
נחמן שי: פחות סדינים, פחות חיתולים, פחות טיפולים ומקלחות משלוש בבוקר.
נחמן שי: כך נקראת הפרטה.
נחמן שי: אז יעשו לנו גם פה הפרטה.
נחמן שי: אולי במקום שהם יבואו הביתה, יביאו את הקשישים אליהם?
נחמן שי: יש לי רעיון טוב, יסיעו אותם, אולי יביאו אותם, יגררו אותם עם ההליכונים שלהם כדי שהם יבואו.
נחמן שי: יהיה יותר טוב.
נחמן שי: הם יבואו להתפקד אצל העובדים והעובדות.
אילן גילאון: כמו שיש דרייב-אין כזה במקדונלד?
נחמן שי: כן, יסיעו אותם.
נחמן שי: אני לא יודע איך יעשו את זה, אבל אפשר יהיה להתגבר.
נחמן שי: אני אומר שאנחנו צריכים לצאת מפה עם פתרון.
נחמן שי: הם שמים את עצמם על הגדר, העובדים והעובדות, אבל אנחנו לא יכולים לדרוך עליהם.
נחמן שי: אנחנו צריכים לחלץ אותם ולפתור את הבעיה הזאת.
טלי פלוסקוב: היוזם הבא הוא חבר הכנסת מיקי לוי.
מיקי לוי: תודה רבה גברתי, היושבת-ראש, מנכ"ל משרד הרווחה מר אביגדור קפלן, ואתם, עובדים סוציאליים יקרים שאני בכלל לא רואה את העניין שלכם כעבודה.
מיקי לוי: אני רואה את העניין שלכם כשליחות.
מיקי לוי: לא הרבה אנשים היו מוכנים לעשות את מה שאתם עושים ואני מגדיר את זה כשליחות.
מיקי לוי: בתקופה האחרונה כולנו חשופים להזנחה פושעת והעדר פיקוח מצד המדינה.
מיקי לוי: בואו נשים את זה על השולחן.
מיקי לוי: העדר פיקוח בכל הקשור לנושא של טיפול בקשישים.
מיקי לוי: והנה אנחנו מתבשרים שיש כוונה לקצץ 164 תקנים של עובדות ועובדים סוציאליים בכל רחבי הארץ.
מיקי לוי: זה שני שליש, אם אני לא טועה, מהמשרות הקיימות.
מיקי לוי: שני שליש מהמשרות הקיימות.
מיקי לוי: זה נשמע לי הזוי.
מיקי לוי: איך אלה שיוותרו יוכלו לעמוד בעומס?
מיקי לוי: הרי הם יקרסו אחרי יומיים וחצי.
מיקי לוי: אני לא יודע לשים את האצבע, גברתי, היכן מצוי הסכסוך בין משרד העבודה לבין השלטון המקומי לבין הביטוח הלאומי.
מיקי לוי: אני יודע להגיד מה התוצאה.
מיקי לוי: התוצאה היא שיש כרגע איום רציני מאוד לפטר 250 עובדים, כי 164 תקנים מתפרסים על 250 עובדים כי לא כולם עובדים במשרה מלאה, שזה גם כן חלק מהבעיה.
מיקי לוי: יש נזק עצום ומתמשך של פגיעה בקשישים בעקבות המחסור בעובדים סוציאליים.
מיקי לוי: כתוצאה מהמשבר 250 אנשים ילכו הביתה, הכול על גבם של האזרחים הכי חלשים ומוחלשים בחברה שלנו.
מיקי לוי: מדובר, גברתי, בסבתות ובסבים של כולנו.
מיקי לוי: עוד מעט כולנו נהיה שם במקום הזה, שלא יהיו אי הבנות.
מיקי לוי: אנחנו נצטרך להגיע גם לכאן ואם לא נצליח לעצור את זה עכשיו, זה לא ייעצר.
מיקי לוי: לכן, הדיון המהיר הזה יש לו משמעות בלתי רגילה לצאת מכאן עם החלטה.
מיקי לוי: יש לוועדה הזו כוח.
מיקי לוי: היא יכולה להגיד למשרד העבודה, למשרד האוצר ולמשרד ראש הממשלה שאם לא יהיה פתרון, יש בידינו הצעדים.
מיקי לוי: אני חבר ותיק בוועדת הכספים ואני יודע בדיוק איך לעשות את זה ואיך לא להעביר תקציבים.
מיקי לוי: יש הסכמים קואליציוניים ויש שם כסף.
מיקי לוי: לאלה אין כסף ובכמה מדובר?
מיקי לוי: בכמה עשרות בודדות של מיליונים.
מיקי לוי: זה לא מה שצריך לשבור את העסק.
מיקי לוי: צריך לעזור לזה.
מיקי לוי: אם יש ממשלה במדינת ישראל, שתבוא עכשיו ותגיד שיש ממשלה ותביאו פתרון.
טלי פלוסקוב: תודה רבה למיקי לוי.
טלי פלוסקוב: תנסו, בבקשה, בקצרה כי אני רוצה מאוד לשמוע את האורחים.
מיכל בירן: כל הכבוד ליוזמים של הדיון, נחמן ומיקי.
מיכל בירן: כל הכבוד.
מיכל בירן: אין לי מילים לתאר את מה שאנחנו עומדים בפניו.
מיכל בירן: גם ככה אנחנו מכירים את השיטה – שולחים את העובדים הסוציאליים לעמוד בחזית של כל הבעיות של מדינת ישראל.
מיכל בירן: כשיש בעיה, מיד מפקירים אותם לזעמו המוצדק של הציבור כשמתגלים פתאום דברים, אבל בשוטף מכריזים שוב ושוב שאין מספיק כלים ואין מספיק.
מיכל בירן: פשוט אין דרך לבצע את התפקיד הזה כמו שצריך.
מיכל בירן: דממה.
מיכל בירן: פשוט מפקירים אותם ואין מילה אחרת.
מיכל בירן: כשאנחנו מגיעים למלחמה אמיתית של מלחמות ישראל, וכשמגלים, חלילה, שללוחמים שלנו חסרים דברים שהם זקוקים להם, באמת יש קונצנזוס מאוד רחב וכולנו מתגייסים.
מיכל בירן: אבל כשלעובדים הסוציאליים, שגם אותם שולחים לחזית אין הדברים הבסיסיים שהם צריכים בשביל לנצח במלחמה שאי אפשר לנצח בה, יש שתיקה.
מיכל בירן: המצב כפי שהוא, גם ככה הוא בלתי נסבל.
מיכל בירן: עכשיו זה ממש העניין של העז.
מיכל בירן: מספרים לנו פה עכשיו שהולכים לפטר עובדים סוציאליים ובסוף זה לא יקרה, אבל המצב הוא בלתי סביר גם ככה.
מיכל בירן: ואז נגיד לכם: תודה שהחזרתם אותנו למצב בלתי סביר בעליל.
מיכל בירן: אין דרך אחרת לקרוא לזה חוץ מאשר רשעות והתעמרות באנשים הכי חלשים בחברה הישראלית.
מיכל בירן: אני יודעת שזה לא מכוונת זדון, אבל בסוף אנשים נשפטים לא על הכוונות שלהם אלא על ההחלטות שלהם ועל המעשים שלהם.
מיכל בירן: ואני מקווה שמהדיון הזה ייצא גם משהו פרודוקטיבי שהתוצאה שלו לא תהיה רק זה שהגזרה החדשה הזאת לא תצא לפועל, אלא שננצל את ההזדמנות להעלות את זה שהמצב היה לא סביר מלכתחילה והגיע הזמן להתחיל לעשות מעשים אמיתיים, להוסיף תקציביים אמיתיים לתקנים אמיתיים שיעשו את החיים של האנשים האלה קצת פחות גרועים.
מיכל בירן: (מחיאות כפיים באולם)
טלי פלוסקוב: רבותי, ביקשתי בבקשה בלי מחיאות כפיים.
טלי פלוסקוב: עדיין אל תשכחו שאתם בכנסת.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: פעם היה בכנסת נציב הדורות הבאים.
אילן גילאון: הוא היה אמור לתכנן את העולם כשיש תוחלת חיים הרבה יותר ארוכה.
אילן גילאון: התפקיד הזה פוזר, כמובן, ואף אחד לא מביא בחשבון שבעצם ברגע שיש תוחלת חיים יותר ארוכה, יש אנשים הרבה יותר מבוגרים והצרכים של העולם משתנים.
אילן גילאון: מאידך, גם הטכנולוגיה, למזלנו, הולכת ומשתנה ואז אפשר להצליב את הדברים האלה, אבל אז זה אומר שעובד סוציאלי הופך למקצוע מועדף משום שיש הרבה יותר אנשים שצריכים אותו.
אילן גילאון: תראו איפה הקורבנות – במשרד הבריאות, עם הסיפור של הילדים חולי הסרטן, הילדים.
אילן גילאון: כאן האנשים המבוגרים והקשישים.
אילן גילאון: ובכל מקום החזית של הנפגעים היא אותה חזית של האנשים הכי חלשים.
אילן גילאון: לא אכפת לי אם הרופאים צודקים או אם השר צודק או משרד הבריאות צודק או משרד הרווחה צודק או משרד הפנים צודק.
אילן גילאון: מי שלא מבין את העיקרון שמי שרוצה לעשות מהתחום הזה ביזנס, עסק – כל אלה שמציעים את המדינה כעסק – אני מציע להם שינסו למכור אותה במחיר שהושקע בה.
אילן גילאון: הרי ברור לגמרי שהצמצום הזה יביא להפרטה נוספת, הפרטה בתחומים של רווחה, של שיקום, של סיעוד יוצרת רק פרדיגמה אחת, רק נוסחה אחת – ככל שאנחנו רוצים לחסוך יותר כסף, להמעיט בהוצאות ולהרבות בהכנסות, זה מסתכם ומסתיים בהתעללות בחסרי ישע.
אילן גילאון: אני אומר לכם משפט אחרון כדי לסיים, לא להרחיב בעוד חברי כנסת את הכנסת, להרחיב בעוד עובדים סוציאליים, זה מה שמדינה צריכה.
אילן גילאון: זו האמת בסדר העדיפויות ההגיוני התקין, אבל אנחנו לא נמצאים בסדר עדיפויות תקין וכאן הבעיה שלנו.
אילן גילאון: עובד סוציאלי זה מקצוע עתידי.
אילן גילאון: המעמד שלו צריך להתקדם בהתאם.
אילן גילאון: אני רואה הרבה מאוד מקצועות שיוצאים מן המחזור ויוצאים מן העולם, אבל לא לגבי עובדים סוציאליים.
אילן גילאון: ככל שהאוכלוסייה תזדקן יותר, ככל שמפלס החרדה הקיומי של בני אדם יהיה גבוה יותר, כך יצטרכו יותר את העובדים הסוציאליים האלה.
אילן גילאון: לכן, גברתי, אני לא מבין מה הוויכוח ומה הסיכום.
אילן גילאון: קודם כל, הם לא צריכים להיות שותפים לוויכוח.
אילן גילאון: שיריבו המשרדים ביניהם, מה זה משנה?
אילן גילאון: לא לצמצם בעבודה הסוציאלית ולהפסיק עם התופעה המגונה הזאת של עובדים סוציאליים שהם עובדי קבלן.
אילן גילאון: זה גם אוקסימורון.
אילן גילאון: זה דבר והיפוכו.
אילן גילאון: מי שרוצה להיות ב-OECD, האצילות מחייבת.
אילן גילאון: אי אפשר להגיד: אני רוצה להיות בקבוצה הזאת ולא להעתיק מה שקורה שם או לשאוף לזה.
מיכל בירן: וזה לפני שדיברנו על המשכורות שלהם, שחלקן נמוכות יותר מהאנשים שהם עוזרים להם.
אילן גילאון: כן, אני עשיתי חשבון.
אילן גילאון: עובד סוציאלי שעובד 13 שנים, מקבל משכורת של מנכ"לית בנק לאומי בחודש אחד.
אילן גילאון: רבאק, גם אם אתה מאוד קפיטליסט ומאוד בעד כלכלת שוק, איזה היגיון יש בדבר הזה?
אילן גילאון: אלה אנשים שלוקחים את העבודה שלהם אתם הביתה.
אילן גילאון: אף בן אדם שהוא ציני לא ילך לעבודה הזאת.
אילן גילאון: גם ההורים שלו לא ירשו לו.
טלי פלוסקוב: אגב, אני רוצה להגיד לך שפקידים ופקידות בבנק גם מרוויחים משכורות מאוד נמוכות, אבל זה כבר עניין אחר.
אילן גילאון: אין לי שום דבר נגדם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת האחרון שנמצא פה הוא יואל חסון ואני רוצה אחר כך לעבור למרכז השלטון המקומי.
טלי פלוסקוב: איפה דב חנין?
טלי פלוסקוב: אני רואה אותך ברשימה אבל לא רואה כאן.
דב חנין: אני תמיד מעדיף לשבת בצד שמאל.
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, אורחות שלנו בכנסת, אם מישהו היה צריך הוכחה שהמערכת השלטונית במדינת ישראל השתגעה באופן מוחלט, אז הפרשה הזאת היא ההוכחה.
דב חנין: כולכם מכירים היטב את המצב.
דב חנין: אנחנו מדברים על 330,000 קשישים בישראל שצריכים עזרה סיעודית ואנחנו מדברים על 350 עובדות סוציאליות שאמורות לתת אותה.
דב חנין: זה מה שיש לנו עד היום, לפני השיגעון האחרון.
דב חנין: כמובן, זו מציאות בלתי אפשרית.
דב חנין: איזו עובדת יכולה לטפל ב-1,000 קשישים?
דב חנין: עשו חשבון, מתי היא תגיע לבקר אותם?
דב חנין: איך היא תגיע לבקר אותם?
דב חנין: כמה זמן היא תיתן לכל אחד מהם?
דב חנין: זה מצב מטורף.
דב חנין: אבל מכיוון שהמדינה שלנו לא מסתפקת בטירוף רגיל, היא עוברת לטירוף טורבו וזה המצב שאנחנו נמצאים בו כרגע.
דב חנין: אני חייב להגיד לכם שכאשר אני קראתי את הכותרת הזאת, בהתחלה פשוט לא האמנתי שזה יכול לקרות כי אני מכיר את המצוקה הבלתי אפשרית שעובדות סוציאליות עובדות בה.
דב חנין: כל אחת מכן עובדת בעומס בלתי אפשרי, לא נכון, לא מקצועי, לא מוסרי, לא באשמתכן אלא באשמתנו, באשמת המדינה.
דב חנין: ועכשיו מזה רוצים לקצץ?
דב חנין: אמר חבר הכנסת מיקי לוי שנכון להתייחס למה שאתם עושים לא כעבודה אלא כאל שליחות.
דב חנין: אני מסכים אתו.
דב חנין: אבל נדמה לי שהמדינה רוצה להתייחס אליכן לא כנשים שעושות עבודה.
דב חנין: זאת לא עבודה אלא התנדבות.
דב חנין: אולי בכלל לא צריך לתת לכם שום תנאים, שום שכר ושום כלום.
דב חנין: תבואו ותעשו את הדברים הטובים שאתם עושים.
דב חנין: זו מציאות לגמרי לגמרי בלתי נסבלת.
דב חנין: אני רוצה לומר לכם שכל מה שאנחנו צריכים זה לא רק לעצור את הגזרה המטורפת הנוכחית.
דב חנין: אנחנו צריכים להסתכל על כל הסיפור הזה לגמרי הפוך.
דב חנין: קודם כל לשאול איזה טיפול סיעודי צריך לקבל קשיש בישראל.
דב חנין: זוהי ההתחלה, זוהי נקודת המוצא.
דב חנין: האם מספיקה לו שעה בשנה?
דב חנין: אולי מספיקה לו רק שעה בעשר שנים?
דב חנין: ואז, אם הוא ימות מוקדם יותר, נחסוך למדינה את השעה.
דב חנין: נקודת המוצא חייבת להיות מה קשיש בישראל צריך לקבל.
דב חנין: אחרי שהחלטנו על זה, בואו נראה איך עושים את זה.
דב חנין: כדי לעשות את זה, אני אומר לכם באופן מאוד ברור, שלא רק שלא צריך לפטר 250 עובדות סוציאליות אלא שצריך לדעתי עוד 2,000.
דב חנין: בדחיפות.
דב חנין: ו-2,000 שיעבדו בצורה רצינית עם תנאים, עם שכר.
דב חנין: אדוני, מנכ"ל המשרד, אני בטוח שאתה תגיד לנו שאתם תעשו את כל מה שצריך כדי שלא יפוטרו 250.
דב חנין: הרי אף אחד לא עד כדי כך מטורף שהוא יגיד שכל כך נמוך מתחת לאפס מותר לרדת.
דב חנין: האתגר שלך הוא להגיד לנו איך מגייסים עוד 2,000 עובדות סוציאליות במהלך השנה הקרובה.
טלי פלוסקוב: יואל חסון, אתה מעוניין עכשיו?
טלי פלוסקוב: אם כך, אני אבקש ממנכ"ל השלטון המקומי, שלמה דולברג.
<שלמה דולברג: תודה על הדיון לך ולחברי הכנסת, אנחנו שמחים שהוא מתקיים ואני חושב שהוא חשוב.
<שלמה דולברג: אני רוצה להודות לעובדים הסוציאליים שהגיעו לכאן.
<שלמה דולברג: הם עובדי רשויות מקומיות, הם שליחי מצווה של מדינת ישראל והרבה הערכה לעבודה שלהם.
<שלמה דולברג: כולנו יודעים שבשכר מצומצם הם עושים עבודת נשמה וזה הזמן גם להודות להם מהזווית של השלטון המקומי.
אילן גילאון: שלא תחשבו ששכר מצווה זה מצווה.
<שלמה דולברג: זאת מצווה, מה שהם עושים.
<שלמה דולברג: זה ברור.
אילן גילאון: לא, אני מדבר על השכר, לא על מה שהם עושים.
<שלמה דולברג: אני רוצה לתת תמונה קצת יותר רחבה, גם בשביל חברי הכנסת וגם בשביל מי שאולי לא מכיר.
<שלמה דולברג: השלטון המקומי הוא זרוע ביצוע של הממשלה.
<שלמה דולברג: מחלקות הרווחה והשירותים החברתיים הן בעצם זרוע הביצוע של משרד הרווחה, כמו שאנחנו זרוע הביצוע של משרד החינוך ושל משרד הביטחון ושל משרד הקליטה.
<שלמה דולברג: בעצם, הרשויות המקומיות מבצעות את המדיניות שקובעת הממשלה.
<שלמה דולברג: משרד הרווחה יש לו בעיקר שני תחומים עיקריים מהזווית הזאת.
<שלמה דולברג: הראשון, הוא קובע את המדיניות הלאומית של רווחה.
<שלמה דולברג: הוא קובע עבורנו את המדיניות הלאומית.
<שלמה דולברג: הוא קובע, הוא יוצר הוראות, הוא נותן הוראות ביצוע והוא מממן את תקני העובדים הסוציאליים.
<שלמה דולברג: הוא מממן תקני עובדים סוציאליים לזקנה והוא מממן תקני עובדים סוציאליים לנוער ולמשפחות במצוקה ולנכות ולכל סוגי האוכלוסיות המוחלשות.
<שלמה דולברג: כמו שמשרד החינוך מממן מורים ומשרד החינוך מממן קב"טים.
<שלמה דולברג: זה המודל.
<שלמה דולברג: לפני עשרים משרד הרווחה מצא אוצר.
<שלמה דולברג: הוא גילה אוצר.
<קריאה: שלושים.
<שלמה דולברג: אני חושב עשרים, אבל אסא אומרת שלושים.
<שלמה דולברג: האוצר היה שהביטוח הלאומי הסכים לממן חלק מהתקנים האלה.
<שלמה דולברג: אז התהוותה מסורת ולפיה הביטוח הלאומי מממן חלק מפעילות העובדים הסוציאליים לנושא זקנה מסיבותיו שלו ומשיקוליו שלו.
<שלמה דולברג: לפני מספר שנים הביטוח הלאומי החליט שהוא לא רוצה לממן, יש לו ראייה אחרת.
<שלמה דולברג: הראייה שלו היא לא חברתית.
<שלמה דולברג: הוא רוצה מדידה של הדקות, הוא רוצה כל מיני דברים והוויכוח הזה עם הביטוח הלאומי נמשך מספר שנים, לפי דעתי שש-שבע שנים.
<שלמה דולברג: מה שקרה הוא שברגע שהביטוח הלאומי הפסיק להביא את האוצר הזה למשרד הרווחה, המשרד צריך להמשיך לממן את התקנים של העובדים הסוציאליים.
<שלמה דולברג: לא יכול להיות שהמשרד יסתתר מאחורי איזשהו הסדר טכני שהיה על חלק מהעובדים הסוציאליים לפני שלושים שנה ויגיד: אם הביטוח הלאומי לא משלם, אני מפטר את התקנים.
<שלמה דולברג: אני חושב שזה לא נכון, אני חושב שיש פה התנהלות טכנית.
<שלמה דולברג: הביטוח הלאומי, שימשיך להיות גרורה של האוצר וקופת האוצר.
<שלמה דולברג: לנו אין השפעה עליו.
<שלמה דולברג: משרד הרווחה צריך לממן את מלוא התקנים הנדרשים לעובדים הסוציאליים ולא רק זאת – אנחנו מבקשים כבר הרבה זמן ועדה ממלכתית או פרלמנטרית או ציבורית אחרת שתבחן פעם נוספת את נושא הזקנה, את הטיפול בזקנים.
<שלמה דולברג: מה שהיה נכון בחקיקה מודרנית לפני שלושים שנה, לא נכון היום.
<שלמה דולברג: צריך לנצל את ההזדמנות הזאת שכולנו כאן