GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: בן כמה אתה ומאיפה אתה.
<יואב הדרי: אני בן 14 וחצי מתל אביב ואני כבר מנגן ארבע שנים בסולמות.
<יואב הדרי: על כלי נבל.
<יואב הדרי: בשבילי סולמות הוא פרויקט מדהים שבאמת לוקח ילדים מאזורי מצוקה שלא יכולים להרשות לעצמם הרבה ומאפשר להם לנגן על כלים מדהימים כמו נבל, חלילית, טרומבון וכלים אחרים.
<יואב הדרי: בתל אביב.
<יואב הדרי: יד אליהו.
מירב בן ארי: איפה אתה לומד?
<יואב הדרי: א.ד. גורדון.
<שרה אלבז: יש שם מרכז לילדים עם לקות ראייה.
<שרה אלבז: יואב לומד בסולמות בתכנית לילדים עיוורים ועם לקות ראייה.
מירב בן ארי: זה לא קשה להיות לקוי ראייה ולנגן על נבל?
מירב בן ארי: המיתרים מאוד דקים.
<יואב הדרי: האמת היא שדווקא לכן לכל מיתר יש צבע שונה.
<יואב הדרי: המיתר של דו הוא בצבע אדום, המיתר של פה הוא בצבע כחול.
<יואב הדרי: כך אנחנו יכולים להבדיל.
<רויטל לן כהן: גברתי היושבת ראש, תראו איזו נגישות בקלות.
מירב בן ארי: קודם כל, יואב, כל הכבוד לך.
<יואב הדרי: תודה.
מירב בן ארי: תזמין אותנו ונבוא לשמוע אותך.
מירב בן ארי: נגיד גם ליושב ראש הוועדה.
מירב בן ארי: אני חברה בוועדה ואנחנו נביא לשמוע אותך.
מירב בן ארי: זה נראה לי מאוד יפה וגם מאוד מרגש.
מירב בן ארי: תצליח.
מירב בן ארי: תודה שבאת היום.
<יואב הדרי: תודה גם לכם.
<תמר רונן רוזנבאום: אני דיקן מדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, חברת מועצה אחראית לחינוך בראשון, שותפה לסולמות.
<תמר רונן רוזנבאום: על יואב אני יכולה לומר שהוא בעצם חי את התיאוריות שאני כותבת.
<תמר רונן רוזנבאום: בשני משפטים אני רוצה לדבר על המחקר כי תחום המחקר שלו הוא אושר והתמודדות של ילדים והשאלה מה הם המשאבים והחוזקות שעוזרים להם להיות מאושרים.
<תמר רונן רוזנבאום: אני מלווה את סולמות מהיום הראשון בהדרכה, בתמיכה ובמחקר והמחקרים מראים בצורה מאוד מאוד ברורה שילדים שמנגנים בכלל - אבל בסולמות אנחנו מדגישים את זה עוד יותר - ככל שהם לומדים יותר זמן, הבעיות הולכות ויורדות והאושר הולך וגובר.
<תמר רונן רוזנבאום: אנחנו רואים ילדים שלא ידעו לקרוא ולכתוב ויכלו לקרוא תווים, ילדים שסבלו מבעיות של חוסר קשב וריכוז ויכלו לשבת על הבמה ולנגן בתזמורת והרבה פעמים כשהבאנו אותם היו איחורים.
<תמר רונן רוזנבאום: בכל כנס שאני מפעילה, סולמות משתתפים והם היו צריכים לשבת שעה על הבמה ולא הייתה שום בעיה.
<תמר רונן רוזנבאום: יואב יכול להעיד על מה זה נותן לביטחון העצמי, לתחושת הגאווה, לתקווה, לאופטימיות.
<תמר רונן רוזנבאום: מכל העשייה שלי שהיא באמת ברמת מחקר ועשייה בינלאומית, אני לא חושבת שיש משהו מרשים, מרגש ומשמעותי כמו סולמות.
<יחיעם שרלו: מנהל כפר הילדים אמונה נווה מיכאל ששייך לארגון אמונה.
<יחיעם שרלו: אני רוצה להגיד שאני מייצג בכבוד ובגאווה 110 ילדים שבאים כולם בחיוך ומנגנים על כלים מגיל היסודי ועד גיל התיכון.
<יחיעם שרלו: כבר במשך שבע שנים הפרויקט הזה מלווה את הפנימייה.
<יחיעם שרלו: המטרה שלנו בעשייה היום יומית היא להעניק לילדים האלה יציבות ולתקן את בניית האמון במבוגר.
<יחיעם שרלו: דרך העשייה המדהימה הזאת אנחנו גורמים להם להתחבר למקומות טרום ורבליים.
מירב בן ארי: כמה ילדים יש אצלך?
<יחיעם שרלו: 110 ילדים בפנימייה אינטרנית.
מירב בן ארי: זאת פנימייה של הרווחה?
<יחיעם שרלו: פנימייה ששייכת לרווחה ולארגון אמונה.
מירב בן ארי: עוד מילה על אופי הילדים.
מירב בן ארי: מאיפה הם מגיעים?
<יחיעם שרלו: הקמפוס שלנו כולל פנימייה אינטנרית, שני מרכזי חירום לילדים מגילאי היסודי ועד גילאי התיכון.
<יחיעם שרלו: ילדים עם פרופיל טיפולי שעקב בעיות הזנחה, התעללות ומצוקה הוצאו מהבית.
<יחיעם שרלו: אנחנו מתייחסים אליהם כאל ילדים במצבי משבר וסיכון אבל הסיכוי הוא ענק.
<יחיעם שרלו: אנחנו רואים את זה ביום יום בהצלחות שלנו בעשייה היום יומית אתם.
<יחיעם שרלו: יש לנו נער שעמד על במה בהיכל התרבות בתל אביב וניגן עם זובין מהטה האגדי.
<יחיעם שרלו: ילד כזה שמגיע לבית הספר – הם לומדים בבתי ספר רגילים – יש לו יתרון על החבר שלו שגר עם ההורים בבית.
<יחיעם שרלו: זה ילד שמנפח את החזה בגאווה ואומר שיש לו יתרון עליך, אפילו המנהל, שאתה לא יודע לנגן, כי הוא יודע את השפה הזאת.
<יחיעם שרלו: זה דבר שתורם להם הרבה בהמשך הדרך.
<יחיעם שרלו: בסופו של דבר זה מעניק להם יציבות כי הילדים האלה באים מקרקע מאוד מאוד רועדת ובעזרת היציבות הזאת שהם לומדים בנגינה, הם מקבלים את הביטחון העצמי להמשיך ולהופיע, לעלות על במות ולהיות ככל אדם שמממש את הכישרון כי הביטחון העצמי אצל הילדים האלה הוא מאוד מאוד נמוך והנגינה הזאת והגאווה הזאת של היכולת לנגן מעניקה להם הרבה.
מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע מסולמות, אבל אני ארצה לשמוע גם את הנציגות של אימג'ן.
מירב בן ארי: שירלי וינר, מייסדת ומנכ"לית.
<שירלי וינר: אימג'ן היא עמותה צעירה, היא קמה לפני שלוש שנים ובעצם חרטה על דגלה את הנושא הזה של להעניק את המתנה הזאת שהיא מוסיקה לכל אדם באשר הוא.
<שירלי וינר: אנחנו מתמקדים מאוד באוכלוסיות פריפריה, גם חברתית וגם גיאוגרפית ואנחנו עובדים בפרויקטים שלנו עם אוכלוסיות של החינוך המיוחד, אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, בכל הגילאים, בכל רמות התפקוד ובכל סוגי המוגבלויות.
<שירלי וינר: אני רוצה לשים דגש על זה כיוון שאנחנו נוגעים באוכלוסיות שעד להגעה שלנו למערכת, אף אחד לא חשב לעשות אתם מוסיקה.
<שירלי וינר: אלה הרבה אוכלוסיות שנשארו במגדרי כלי ההקשה ובעשייה שלא מנסה אפילו ללמד אותם לנגן בתווים.
<שירלי וינר: אנחנו בעצם הבאנו אתנו שיטות הוראה מאוד מיוחדות.
מירב בן ארי: מי האוכלוסייה אצלכם?
<שירלי וינר: הכול מכל.
<שירלי וינר: מאוטיסטים עם תפקוד גבוה בבתי ספר בכיתות תקשורת ועד מחלקות מונשמים בבתי חולים.
<שירלי וינר: אוכלוסיות עם נכויות פיזיות, עם נכויות רגשיות, עם נכויות קוגניטיביות.
<שירלי וינר: מכל הספקטרומים שאת יכולה לדמיין.
<שירלי וינר: אם אנחנו מדברים על פיגור, אוטיזם, CP.
מירב בן ארי: איך אתם נכנסים?
מירב בן ארי: שרה הסבירה שזה קורה דרך בית הספר, הרשויות המקומיות.
<שירלי וינר: גם אנחנו נכנסים במערך החינוך הפורמלי בבוקר לבתי הספר לחינוך מיוחד ובמערך החינוך הבלתי פורמלי אחר הצהרים בעבודה גם בתוך קונסרבטוריונים וגם בתוך מתנ"סים עם אותן אוכלוסיות.
<שירלי וינר: אנחנו בעצם מנגישים את העשייה של המוסיקה בכלים שהם פחות קונבנציונאליים.
מירב בן ארי: הבנתי שיש לכם גם סרטון שהבאתם.
<קריאה: אנחנו שומרים אותו לטקס שיתקיים אחר כך.
<שירלי וינר: הוא לא הצליח להגיע מבחינה טכנית אבל אפשר לראות בסרטון אוכלוסיות מאוד מאוד קשות שאם לא היו את הכלים המיוחדים שאנחנו עובדים אתם – אנחנו עובדים הרבה עם כלים טכנולוגיים כמו אפליקציות איי-פד, כמו כלים שעובדים על קרנות לייזר ומאפשרים לכל ילד, לא משנה מה מנעד התנועה שלו, מה היכולת הקוגניטיבית שלו, לגעת ולייצר מוסיקה שזאת חוויה מאוד מאוד מעצימה עבור הילדים.
מירב בן ארי: איך זה עובד מבחינת הפילנתרופיה אל מול המעורבות של המדינה?
<שירלי וינר: אנחנו עובדים כרגע מול העיריות, מול מחלקות החינוך המיוחד בעיריות שמקבלות מימון ממשרד החינוך ובוחרות את התכניות.
<שירלי וינר: אחר הצהרים זה מימון משולב של סבסוד עירייה ותשלום הורים על החוגים כאשר המטרה שלנו היא באמת להגיע לעיריות יותר קשות ושם אנחנו צריכים יותר סיוע של מימון.
<שירלי וינר: המחשבה שלנו – וזה משהו שקרה ממש בשבועות האחרונים – היא להכניס את התכנית שלנו כתכנית לימוד במוסיקה למערך החינוך המיוחד.
<שירלי וינר: לשמחתנו היוזמה הזאת התקבלה במסגרת של חממת יזמות של משרד החינוך ובשנה הבאה יתחיל פיילוט.
מירב בן ארי: איפה משרד הרווחה?
מירב בן ארי: גם הוא מעורב בזה?
<שירלי וינר: משרד הרווחה אמור לטפל באוכלוסיות בגיל 21 ומעלה, עד כמה שאני מבינה.
מירב בן ארי: הפוך.
<קריאה: ילדים ונוער.
מירב בן ארי: הפנימייה שלך היא פנימיית רווחה.
מירב בן ארי: הפעילות הזו נכנסת אמרנו שהרווחה החינוכית של משרד החינוך מתקצבת.
מירב בן ארי: חוץ מתקצוב שוטף של הפנימייה, האם משרד הרווחה מתקצב פעילות כזאת?
<יחיעם שרלו: לא.
<אהרן רוני הופמן: ודאי.
<יחיעם שרלו: הוא נותן תקציב לחוגים אבל הכפר בעזרת פילנתרופיה מממן חלק מהתכנית.
מירב בן ארי: תכף אני אשמע את הרווחה ואת החינוך.
<רועי טל: ייסדנו ביחד את העמותה דרך פוסט בפייסבוק ואיכשהו זה קרה.
<רועי טל: אנחנו עמותה צעירה שחוגגת שלוש שנים.
<רועי טל: בשנה הבאה אנחנו פותחים את הקבוצה המאה שלנו בארץ.
<רועי טל: במהלך שלוש השנים האלה אנחנו בעצם מעניקים שיעורי מוסיקה שבועיים במשך 45 דקות פעם בשבוע.
מירב בן ארי: כמה ילדים בכל קבוצה?
<רועי טל: עד היום פגשנו מעל 5,000 ילדים.
<רועי טל: אנחנו באמת ניגשים לילדים גם ברמת בתי החולים.
<רועי טל: התחלנו השנה לעבוד עם בתי חולים ואנחנו עובדים בשישה בתי חולים ובשנה הבאה המספר יוכפל וכך גם בעוד שנתיים.
<רועי טל: זאת אומרת, יש קצב גידול.
<רועי טל: עיקר הקשר הוא ואקום מסוים כאשר יש היום ביקוש רב ואנחנו ספציפית מביאים להם המון טכנולוגיות שילדים שההורים צוחקים עלינו כשאנחנו אומרים שהולכים לנגן או האחיות במחלקות של בתי החולים צוחקות עלינו כשהילד המונשם הזה יכול לנגן.
<רועי טל: באמצעות אפליקציות וכלים טכנולוגיים מנגישים להם את עולם המוסיקה על כל החוויה הסנסו-מוטורית שלהם ומצליחים להגיע אליהם ולהוכיח שבתוך כל הדבר הזה – ואת זה חרטה העמותה על דגלה – כל אחד יכול לנגן.
<רועי טל: כשכל אחד יכול לנגן, כל אחד צריך לקבל חינוך מוסיקלי וגם אוכלוסיות שעל פניו אף אחד לא מאמין בהן, בין אם מבחינת נוער בסיכון כאשר יש עניינים רווחתיים, או בין אם העניין הקוגניטיבי פיזי של חבר'ה בנכויות מאוד מאוד קשות עם תפקודים מאוד מאוד נמוכים שאנחנו ניגשים אליהם ומראים לפי השיטה שלנו שהם ממש יכולים לנגן כולל טקסי סיום.
<רועי טל: בשנה הראשונה עשינו פסטיבל בפני 2,500 אנשים בפארק בפתח תקווה אליו הבאנו את מיטב האומנים לדואטים עם מיטב ילדי החינוך המיוחד של פתח תקוה.
<רועי טל: אנחנו מאוד חושבים כמו סטרט-אפ צעיר בעולם הזה.
<רועי טל: אנחנו עמותה ללא מטרות רווח אבל עם חשיבה צעירה.
<רועי טל: בשלוש שנים הצלחנו לעשות המון דברים כדי להביא – החל משנה הבאה יחד עם משרד החינוך – את החינוך המוסיקלי לכולם.
מירב בן ארי: שרה, התכנית הזאת להכניס את זה כשיעורים בבית הספר, אתם גם שותפים לה?
<שרה אלבז: עם אימג'ן?
מירב בן ארי: עם המשרד.
<שרה אלבז: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה צמוד עם הפיקוח על החינוך המוסיקלי ויש אפילו פרויקטים במגזר הבדואי שמשותפים.
<שרה אלבז: אנחנו חלק ממערכת הלימודים הבית ספרית במשך שלוש שנים.
מירב בן ארי: אילן שמש.
מירב בן ארי: דך אגב, מי מנהל האגף?
<אילן שמש: היום חיים מויאל.
<אילן שמש: בשבילי זו הזדמנות לומר לכם תודה.
<אילן שמש: לא פעם ראשונה אני שומע את גברת אלבז ואת שירלי.
<אילן שמש: לראות את הילדים מנגנים אצלך, זאת חוויה מרגשת בסדרי גודל שאין כדוגמתם.
מירב בן ארי: חשוב לומר תודה.
<אילן שמש: זה לא מובן מאליו שהילדים שלנו שנמצאים בפריפריה, אלה האוכלוסיות שהכי פחות מקבלות.
<אילן שמש: ילדי הרווחה החינוכית, ילדי האגף שמטופלים על ידי האגף או כל דבר שהוא, אלה האוכלוסיות שהכי פחות מקבלות וזה לא מובן מאליו שהן מקבלות את הדבר באיכויות וברמות הגבוהות ביותר.
<אילן שמש: זה מה שיפה אצלם.
<אילן שמש: הילדים האלה מקבלים את השיא.
<אילן שמש: יושבים כאן מהפילהרמונית ויושבים כאן החבר'ה ברמות הגבוהות ביותר ואתה רואה את זה וזה מרגש.
<אילן שמש: אני חייב לומר מכל הלב – תודה.
<אילן שמש: אני יכול לדבר על משרד החינוך ולומר שהוא משקיע אבל לא זה הקטע.
<אילן שמש: אני חושב שמשרד החינוך צריך להשקיע הרבה הרבה יותר ומשרד החינוך התחיל להבין כמה הוא מרוויח בתחומים האלה.
מירב בן ארי: איך זה הולך?
מירב בן ארי: בתמיכות?
<אילן שמש: יש כאן כמה נישות אפשריות.
<אילן שמש: דווקא בחינוך המיוחד זה מאוד מפותח כי החינוך המיוחד במשרד החינוך, זאת המערכת היחידה שהכניסה את התחום כתחום בתוך המערך הלמידתי.
<אילן שמש: יש לנו מטפלות במוסיקה שהן עובדות משרד החינוך.
<אילן שמש: אין את זה בחינוך הרגיל.
<קריאה: יש היום תכנית מוסיקה לחינוך המיוחד?
<אילן שמש: בחינוך המיוחד אין תכנית מוסיקלית.
<אילן שמש: לגבי החינוך הרגיל, אני רוצה לדבר כאן על שתי רמות.
<אילן שמש: בעל יסודי למעשה יש מגמה.
<אילן שמש: מהבחינה הזאת יש מפמ"רית, יש תחומי ידע.
<אילן שמש: אנחנו הכנסנו למשל בתכנית הילה את התחום של המוסיקה באומנות כחלק בו הם יכולים לעשות גם חמש יחידות ואז הם משתמשים בתחום.
<אילן שמש: החבר'ה האלה, מי שמגיע לשם, בדרך כלל אלה דווקא האוכלוסיות החזקות.
<אילן שמש: בבתי הספר היסודיים, הדבר היחיד שהצלחנו לסייע להם זה דרך הרווחה החינוכית.
<אילן שמש: אוכלוסיות חלשות, דרך הרשויות המקומיות, הגענו לבתי הספר ולמעשה מי שקונה את השירות הזה, זאת למעשה הרשות המקומית כמו ששמעת כאן, באמצעות הכספים שהמשרד מעביר לטובת הרווחה החינוכית.
<אילן שמש: זה ניתן לילדים בבתי הספר היסודיים בעיקר, ילדים קטנים.
<אילן שמש: בשנה האחרונה נפתח ערוץ נוסף והוא דרך החינוך הבלתי פורמלי.
<אילן שמש: בחינוך הבלתי פורמלי נכנסת תכנית שהיא מאוד מתוקצבת חזק, שנקראת חוג לכל ילד.
<אילן שמש: בדרך הזו אנחנו מקווים, באמת מקווים, שנוכל לתת הזדמנות לאוכלוסיות פריפריאליות, לאוכלוסיות שאין להן הזדמנויות להתפתח בתחומים האלה.
<אילן שמש: זה נכנס רק בשנה האחרונה.
<אילן שמש: שוב, תודה לכם.
מירב בן ארי: נשמע את החינוך המיוחד.
<פנינה אלתר: אני מפקחת באגף לחינוך מיוחד ואני ממונה על מקצועות הבריאות וטיפול באמצעות אמנויות.
<פנינה אלתר: חשוב לי לציין שהמוסיקה בחינוך המיוחד היא גם מוסיקה כמקצוע וגם כטיפול כאשר המקצוע הוא מקצוע ליבה בחינוך המיוחד.
<פנינה אלתר: האמנות היא תחום ליבה בחינוך המיוחד.
מירב בן ארי: זה חלק מהמערכת שעות של התלמידים.
<פנינה אלתר: בדיוק.
<פנינה אלתר: אני יודעת שנפגשתם עם נציגים מהאגף ונכנסתם בעקבות הפגישה למאגר התכניות שכל מנהל היום יכול לצרוך.
מירב בן ארי: אימג'ן.
מירב בן ארי: אני שאלתי למה הוא לא יכול לצרוך גם את סולמות.
<פנינה אלתר: אין בעיה.
<פנינה אלתר: צריך להיפגש עם הדמויות הנכונות.
<פנינה אלתר: צריכים להיכנס למאגר.
מירב בן ארי: שרה, שמעת.
מירב בן ארי: אני רוצה שתיפגשי אתם וגם את תיכנסי.
<פנינה אלתר: אפילו תתייעצי עם אימג'ן איך נכנסים למאגר התכניות.
<פנינה אלתר: ברגע שזה נמצא במאגר, כל בית ספר יכול לצרוך.
<שרה אלבז: אנחנו מדברים על 360?
<פנינה אלתר: לא.
<פנינה אלתר: יש מאגר תכניות שאפשר להיכנס אליו.
מירב בן ארי: אני עוסקת הרבה בעמותות ובארגונים חברתיים.
מירב בן ארי: אני יושבת לפעמים על תחום מסוים ושם יש חמש-שש עמותות.
מירב בן ארי: כאן יש שתי עמותות טובות מובילות שעושות.
מירב בן ארי: חשוב שתוכלי גם את לקחת חלק בעניין הזה.
<פנינה אלתר: ברגע שאתה נמצא במאגר, אתה יכול להיכנס.
מירב בן ארי: כבר טוב שבאת היום, בלי קשר לכל זה שטוב שבאת.
<פנינה אלתר: זה הצד של המוסיקה כמקצוע.
<פנינה אלתר: אני חושבת שבחינוך המיוחד רואים המון הרכבים של מוסיקה, מקהלות, שיתופי פעולה.
<פנינה אלתר: באמת רואים הרבה עשייה סביב המוסיקה.
<פנינה אלתר: אני יותר ממונה על מקצועות הבריאות ואני חושבת שצריך להגיד שהטיפול באמצעות אמנויות הוא אחד הטיפולים.
<פנינה אלתר: אני חושבת שאנחנו אולי המעסיק הכי גדול בארץ של מטפלים באמצעות אמנויות ומוסיקה היא אחת מתוך ששת התחומים המאושרים.
<פנינה אלתר: אנחנו מעסיקים היום רק במוסיקה 360 מטפלים במוסיקה.
<פנינה אלתר: זאת אומרת, זה בהתאם למי שפונה אלינו ובהתאם לצרכים.
<פנינה אלתר: אני לא יודעת כמה מקומות יש שלומדים טיפול באמצעות מוסיקה.
<רועי טל: זה טיפול.
<רועי טל: אם היום תכנית מוסיקה, תכנית חינוך.
<רועי טל: דיברת על חינוך.
<פנינה אלתר: דיברתי על המקצוע כחינוך ואני לא ממונה על זה.
מירב בן ארי: מהתחלה היא עשתה את ההבדל.
<רועי טל: חשוב שיבינו שאין תכנית חינוך מוסיקלית לחינוך המיוחד.
<רועי טל: המפקח על המוסיקה הוא בחינוך הרגיל.
<רועי טל: יש טיפול.
<פנינה אלתר: החינוך המיוחד עובד על פי מתווה התכניות של החינוך הרגיל כאשר הוא עושה התאמות.
<פנינה אלתר: בעיקרון הוא עושה התאמות.
<רועי טל: זה לא נכון.
<שירלי וינר: זה לא מדויק.
<שירלי וינר: אנחנו פגשנו את מפמ"ר המוסיקה.
מירב בן ארי: בואו אני אסביר לכם איך זה עובד בוועדות.
מירב בן ארי: לא מתפרצים אלא נותנים לכל אחד לסיים את דבריו ואז אני אתן לכם אפשרות להתייחס.
<פנינה אלתר: שוב אני אומרת, אני לא ממונה על זה, על נושא הטיפול באמצעות אמנויות.
<פנינה אלתר: אתם נפגשתם עם האנשים הנכונים שממונים בחלקם על הנושא של הטיפול במוסיקה במערכת החינוך המיוחד.
<פנינה אלתר: אני באמת לא יכולה לייצג לפרטי פרטים.
מירב בן ארי: על מה אתם מלינים?
<שירלי וינר: אנחנו לא מלינים.
<שירלי וינר: אנחנו בסך הכול אומרים שבאמת יש תשתית מאוד יפה בבתי הספר לחינוך מיוחד בדרך כלל של מוסיקה.
<שירלי וינר: זאת אומרת, יש מורים למוסיקה, יש מטפלים במוסיקה וברוב בתי הספר לחינוך מיוחד יש חדרי מוסיקה מדהימים.
<שירלי וינר: אבל לא נבנתה שום תכנית פדגוגית שאומרת שאנחנו רוצים לקחת את התלמידים מנקודה A לנקודה B והם צריכים ללמוד תווים, הם צריכים ללמוד האזנה, יצירה וביצוע בדיוק כמו שמבוצע בתכנית הרגילה ולא נעשו אדפטציות.
<שירלי וינר: זאת באמת הייתה היוזמה שלנו עכשיו שאנחנו מקווים שתיכנס לתוך משרד החינוך, לייצר איזשהו תוכן פדגוגי לדבר הזה.
<שירלי וינר: אפילו להתייחס לאוכלוסיות מאוד מאוד נמוכות בתפקוד שלהן.
<שירלי וינר: אנחנו יכולים לראות שהתחלנו עם התלמידים בנקודה A וסיימנו את השנה בנקודה B.
<אילן שמש: הם נמצאים בפרויקט חממה שזה בין פרויקט ניסויי שמסייע למפמ"רית למוסיקה.
<אילן שמש: הכול קיים.
<אילן שמש: החינוך המיוחד הוא ברמה מאוד גבוהה מהבחינה הזאת.
<אילן שמש: יש בו הכול.
<אילן שמש: יש בו ממטפלים ועד מורים.
<אילן שמש: כלומר, הכול.
<אילן שמש: אבל מבחינת התכנית הלימודית, הם כבר נמצאים בחממה והם באמת פרצו את הדלת.
<אילן שמש: אני חושב שסולמות, זאת דווקא הזדמנות.
<אילן שמש: דווקא בגלל ההכרות אתם, זו הזדמנות שיכירו את החינוך המיוחד כדי שייכנסו למאגר.
<אילן שמש: כאן תהיה פריצה.
<אילן שמש: ברגע שהמפמ"רית למוסיקה - - -
מירב בן ארי: היא לא כאן.
<שרה אלבז: לצערנו הרב המפמ"רית הלכה לעולמה ויש מפמ"ר מוסיקה, בצלאל קופרווסר, שיושב עכשיו בוועדת החינוך.
<קריאה: אגב, היום סולמות מנגנים.
<שרה אלבז: ב-13:30 באודיטוריום.
<שרה אלבז: אפשר לשמוע את ההישגים.
<תמר רונן רוזנבאום: אני אשת טיפול.
<תמר רונן רוזנבאום: רציתי להדגיש את ההבדל בין מוסיקה ככלי טיפולי שעושים עבודה נפלאה בטיפול במוסיקה כמו בטיפול בציור, כמו בטיפול בספורט, לבין מה ששתי העמותות כאן עושות עם מוסיקה שזאת התאמה שהזווית שלה היא לא טיפולית.
<תמר רונן רוזנבאום: אף מורה לא מכיר את הבעיות של הילד, לא יודע עליו שום דבר, מתייחס אליו כמו אל כל ילד בריא וחזק ומעלה אותו לתפקד כמו ילד אחר בלי להתייחס לבעיות.
מירב בן ארי: רויטל, רצית להעיר משהו?
<רויטל לן כהן: לגבי הנושא של החינוך המיוחד, ואני רק שמה את זה על השולחן.
<רויטל לן כהן: תזכרו שלא כל הילדים עם המוגבלויות נמצאים בחינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: חלקם משולבים ואז את הילדים האלה באופן קבוע אנחנו מפספסים ואני מבקשת שנשים לזה לב.
<רויטל לן כהן: אחת הבעיות שאנחנו נתקלים בה בכלל בנושא של ילדים שנמצאים בחינוך המיוחד היא שאין סטנדרטים, גם לא להוראה, גם לא פדגוגיים.
<רויטל לן כהן: אין להם להגיד שהם רוצים להביא ילד מנקודה א' לנקודה ב' בחשבון או בעברית.
<רויטל לן כהן: תכנית הלימוד הכיתתית בדרך כלל מתעסקת עם דברים התנהגותיים.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שחייבים להכניס סטנדרטים במשרד החינוך.
<רויטל לן כהן: אני מדברת אתם על זה כבר זמן רב.
<רויטל לן כהן: נכון שמדובר בדיפרנציאציה גדולה של ילדים, אבל לא יכול להיות שבתוך הדיפרנציאציה הזאת אין שום סטנדרטים, לא לבגרות ולא לכלום.
<רויטל לן כהן: חלק מזה, זה העניין של המוסיקה.
<רויטל לן כהן: אמרו כאן, ואני רוצה להדגיש את הנושא הזה של בין חינוך שקשור למוסיקה לבין טיפול במוסיקה, יש פער.
<רויטל לן כהן: לגבי הטיפול במוסיקה, זה נכון שיש הרבה מטפלים אבל משרד החינוך מתעל אותם לתוך החינוך המיוחד והילדים שנמצאים בשילוב זוכים לזה הרבה פחות וזה חשוב שזה ייאמר.
מירב בן ארי: יש ילדים בסיכון שנמצאים בתוך התכנית הזאת שהם לא בחינוך המיוחד.
מירב בן ארי: לכן שאלתי את יואב מאיזה בית ספר הוא כי בסופו של דבר אנחנו רוצים לתת באמת את סולמות ואת אימג'ן לאלה שבאמת זקוקים לזה.
מירב בן ארי: אנחנו כל הזמן מתעסקים בעניין של לשלב ואם יש ילד שהוא כבר משולב והוא נמצא בבית ספר ואין לו בעיה סוציו אקונומית, אני לא יודעת אם הוא צריך אותם.
<רויטל לן כהן: אני אגיד לך למה כן.
<רויטל לן כהן: החוגים הרגילים שהוא יכול לשלם עליהם, הם בדרך כלל לא נגישים לו.
מירב בן ארי: זאת נקודה אחרת.
<רויטל לן כהן: אם נפריד את זה, יש את החלק הזה אבל יש גם את החלק הטיפולי ואני כן רוצה להתייחס לזה שזה נכון שיש המון מטפלים במוסיקה במשרד החינוך, אבל הם מתועלים לתוך מסגרות החינוך המיוחד והילדים המשולבים לא מקבלים.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה.
<אהרן רוני הופמן: מפקח בתחום של הפנאי והתרבות במינהל מוגבלויות.
<אהרן רוני הופמן: דיברו כאן על אוכלוסייה של משרד הרווחה.
<אהרן רוני הופמן: היא מקיפה את כל הגילאים מגיל לידה עד 120 ועל הקשת יש גם נוער בסיכון, יש מוגבלויות, אוטיזם, פיגור שכלי התפתחותי, שיקום.
<אהרן רוני הופמן: משרד הרווחה משתדל לטפל באוכלוסיות בקהילה ועד כמה שיותר לשלב אותם בקהילה.
<אהרן רוני הופמן: אכן הרבה מהאוכלוסייה של משרד הרווחה משולבת בתכניות האלה שקיימות כיום בקהילה, במסגרת המתנ"סים.
<אהרן רוני הופמן: כמו הדוגמה שראינו כאן, יש כאלה שיוצאים לקהילה להשתלב בתכנית של סולמות.
<יחיעם שרלו: סולמות באים אלינו לתוך הכפר.
מירב בן ארי: לנווה מיכאל הם באים.
<שרה אלבז: לכל הארץ.
<אהרן רוני הופמן: במינהל מוגבלויות, בתחום של מוגבלות שכלית התפתחותית, אנחנו מפעילים חלק מקצבת הנכות, שלושים אחוזים הולכים לפעילות פנאי בדיור.
מירב בן ארי: אבל כל אדם בוחר לעצמו מה הוא רוצה.
<אהרן רוני הופמן: אנחנו מדברים על דיור.
<אהרן רוני הופמן: על מעונות או על דיור בקהילה כאשר מדובר גם על הוסטלים ועל דירות.
<אהרן רוני הופמן: יש איזושהי ריכוזיות שצריך להחליט עבור הקבוצה אבל כל אחד גם יכול לבחור משהו שהוא רוצה להתמקצע בו.
<אהרן רוני הופמן: יש גם חדרי מוסיקה במעונות.
<אהרן רוני הופמן: גם עם עמותת אימג'ן עבדנו בעבר.
מירב בן ארי: בעבר.
מירב בן ארי: ועכשיו?
<אהרן רוני הופמן: יש אפשרות גם להמשיך.
<אהרן רוני הופמן: העוגה התקציבית, צריך לחלק אותה בצורה חכמה.
<אהרן רוני הופמן: הפעילויות האלה לפעמים הן יקרות יותר ולפעמים יקרות פחות אבל צריך להחליט מה אנחנו נותנים מבחינת הפנאי.
<אהרן רוני הופמן: מוסיקה אצלי זה דבר מאוד חשוב ואנחנו מכניסים אותה הרבה.
<אהרן רוני הופמן: יש מוגבלות שכלית התפתחותית שזה הולך יותר דרך מופעים ופחות דרך נגינה.
<אהרן רוני הופמן: יש גם כלי הקשה.
<אהרן רוני הופמן: יש גם כניסה לכלים נוספים.
<אהרן רוני הופמן: זה דבר שנמצא בהתפתחות ואנחנו רוצים מאוד לקדם אותו.
מירב בן ארי: שירלי, למה הפסקתם לעבוד עם הרווחה?
<שירלי וינר: לא הפסקנו לעבוד אתם.
<שירלי וינר: עבדנו אתם.
<שירלי וינר: אנחנו עובדים בשילוב של האגף.
<רויטל לן כהן: התפתחות שכלית התפתחותית.
<רויטל לן כהן: אל תחפיצו אותם.
מירב בן ארי: את יודעת, אני חוקקתי את החוק.
<אהרן רוני הופמן: זה עובר למינהל המוגבלויות וזה יכול לפתוח הרבה יותר.
<שירלי וינר: אנחנו מאוד נשמח שזה לא יהיה מחולק.
<שירלי וינר: רציתי לומר מילה לרויטל לגבי המשולבים.
<שירלי וינר: בגלל הרגישות שלי אישית, אני אימא לילד מיוחד שהיה משולב בתוך מערכת החינוך, אנחנו כן מקיימים בחוגי אחר הצהרים שלנו, הרבה מהאוכלוסייה שמגיעה אלינו אלה ילדים בעיקר מהספקטרום האוטיסטי שמשולבים בתוך המערכת ומחפשים את החיבור החברתי שמאוד מאוד חסר בתוך המערכת.
<שירלי וינר: אנחנו בחוגים של אחר הצהרים מאוד מקפידים על הנושא הזה וגם נכנסים לתוך כיתות תקשורת בבתי הספר.
<הניה מרמורשטיין: אני מנהלת מעון לילדים עם מוגבלות שכלית.
<הניה מרמורשטיין: זה נכון שגם משרד החינוך וגם משרד הרווחה נותנים ומתקצבים - לנו יש חדרי מוסיקה יפהפיים עם מורות בעלות מקצוע שיכולות לעשות זאת - אבל התקצוב של זה הוא כל כך נמוך שאם אנחנו רוצים שכלל הילדים ייהנו, אנחנו לא מצליחים להגיע לשום ילד ושום קבוצה שכן מסוגלת.
<הניה מרמורשטיין: זאת המון עבודה והמון שעות כדי ללמד אותם כך שהם יפעילו ולא אנחנו נפעיל אותם.
<הניה מרמורשטיין: כל התקצוב מגיע על ההפעלה ועל לתת לכל הילדים והטיפולים ולא מגיע לפרט.
<הניה מרמורשטיין: כששמעתי על סולמות ועל אימג'ן, אולי באמת אנחנו נתקשר ונוכל עם ילדים מסוימים, עם קבוצות מסוימות, להתחיל.
<הניה מרמורשטיין: יש לנו איי-פדים ויש לנו את כל המכשור הכי משוכלל כדי להגיע לילדים האלה והגענו להרבה דברים ולהישגים.
<אהרן רוני הופמן: הרווחה עוסקת במקרים הכי קשים והכי מורכבים.
<אהרן רוני הופמן: אנחנו יודעים כמה זה קשה להנגיש את התחום הזה וזה גם עניין של עלויות גבוהות מאוד ולפעמים נשאלת השאלה היכן אתה משקיע והיכן אתה נכנס.
<קריאה: יקר וזול זה פונקציה של מה שמקבלים בתמורה.
מירב בן ארי: יש כאן מישהו מהנציבות?
<אתי סממה: כן.
<אתי סממה: ראש האגף לטכנולוגיות רפואיות, משרד הבריאות.
<אתי סממה: אני מבינה שהמשאבים מאוד מוגבלים למרות שנעשית פעילות מעוררת השראה.
<אתי סממה: השאלה אם יש מקום לפעילות הזאת בתוך סל הבריאות.
<אתי סממה: אני חושבת שהתחרות על התקציב הכול כך מוגבל של הסל היא תחרות מאוד מאוד קשה וגם יש דרישות מינימליות של איש מוכר במערכת הבריאות שמפעיל את הפעילות הזאת.
<אתי סממה: כלומר, עדיין טיפולים באומנות לא נחשבים למקצוע בריאות ולכן יש קושי להכניס דברים כאלה אל תוך הסל.
<אתי סממה: יחד עם זאת אני חושבת שהמסגרת של הביטוחים המשלימים שהם יחסית נגישים ושמונים אחוזים מהאוכלוסייה מבוטחים בביטוחים המשלימים, יש שם טיפולים ברכיבה או באומנויות ואני חושבת שאפשר להגיש הצעה מול קופות החולים להכליל במסגרת הביטוחים המשלימים טיפולים פרטניים וביניהם גם מוסיקה.
<אתי סממה: זה נראה לי המסלול האפשרי ביותר.
<קריאה: או לזרז את החקיקה כך שהם כן יהיו בסל.
מירב בן ארי: איזו חקיקה?
<אתי סממה: מטפלים באומנות לא נחשבים עדיין מקצוע בריאות.
<אתי סממה: זה בתהליך.