GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף: אמרתי, זה מעניין – באותו שבוע אני מבקר, אני גם מקבל טלפון מרות רזניק, גם קבענו דיון בוועדה וגם מתקשרים אלי מחוץ לארץ.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שעשינו שיעורי בית.
אלי אלאלוף: השירות הזה הוא הכרחי.
אלי אלאלוף: אני לא צריך לחזור ולומר את זה.
אלי אלאלוף: אתם אנשי המקצוע בוודאי מבינים טוב ממני ויכולים להסביר טוב ממני.
אלי אלאלוף: ברור שהיום התקצוב למערכת, והמערכת הזאת זקוקה לתקצוב טוב יותר, היא מערכת מסודרת אבל לא בירוקרטית כי הבעיות שמתעוררות בקרב המשפחות האלה, שום חוק לא יתכנן אותן.
אלי אלאלוף: צריך לדעת להתמודד עם המצב הזה.
אלי אלאלוף: אני הייתי במקום.
אלי אלאלוף: סליחה על השחצנות האישית אבל אני מכיר את המקום מאפס, מאז השגת הקרקע והבנייה בתוך שכונה.
אלי אלאלוף: הייתי מעורב בחדרה כאשר על פי הצעתה של רות, העברנו לה את זה.
אלי אלאלוף: אני מגיע למקום מדהים, פיזית מדהים.
אלי אלאלוף: כמעט ללא כסף של המדינה.
אלי אלאלוף: המדינה נתנה המלצה שהאפוטרופוס יעביר איזו תרומה לבנייה הזאת, עם שירותים שהם חלומיים עבור אוכלוסיות של מיעוטים באזור שצריכים לתת להן התייחסות מיוחדת, עם תשובות למשפחות עם ילדים בוגרים, עם תשובות למשפחות עם צרכים מיוחדים, וכל זה לא מנוצל.
אלי אלאלוף: פשוט לא מנוצל, בזמן שבוכים שחסרים מקומות.
אלי אלאלוף: זה לא אומר שזאת הזנחה.
אלי אלאלוף: אבל תבינו, זה עומס על המערכת המפעילה שבמקרה היא לא עמותה קטנה אלא עמותה חזקה, עמותת יחדיו, אבל דבר כזה לא יכול להיות.
אלי אלאלוף: אתם צריכים לראות.
אלי אלאלוף: מצד אחד שמחתי, מצד שני, אני לא מסתיר, היו דמעות בעיני.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות שיש מקומות כאלה.
אלי אלאלוף: אני יודע כמה מתמודדים כדי להשיג מקום.
אלי אלאלוף: אז מקום שיש לו גם כסף, גם יכולת, גם צורך והוא בתת ניצול.
אלי אלאלוף: זה חבל.
אלי אלאלוף: בעיני זה נורא.
אלי אלאלוף: זה ממש נורא.
אלי אלאלוף: אני יודע שיש מקלטים שהם בתת ניצול.
אלי אלאלוף: תבינו, תת ניצול, גם אם המשרד מתקצב את זה בתקצוב ביניים, הוא לא מספיק כדי לעמוד בהתחייבויות.
אלי אלאלוף: חוסר אוכלוסייה זה חוסר הכנסות, ומי אמור לשאת בזה?
אלי אלאלוף: המדינה חזקה ואין לה ברירה.
אלי אלאלוף: אוי ואבוי אם היא לא הייתה חזקה יותר מכל אדם ומכל עמותה אבל מי שאמור לסבול את הגירעון הזה בגין אי ניצול המערכת, זאת העמותה.
אלי אלאלוף: היא צריכה להתמודד עם זה.
אלי אלאלוף: אנחנו רואים דברים כאלה והמספרים הם מזעזעים, מספר הנשים המוכות הסובלות.
אלי אלאלוף: אנחנו ממש נמצאים במצב שמצב אחד יש מקום טוב לחלק מהמערכת ומצד שני החלק השני סובל מאוד.
אלי אלאלוף: גירעון בדברים האלה הוא אי מתן שירות בסיסי לאוכלוסיות האלה.
אלי אלאלוף: לא פינוק.
אלי אלאלוף: בסיסי.
אלי אלאלוף: מדברים גם על דיור המשך.
אלי אלאלוף: חבר'ה, זאת כמעט חובה.
אלי אלאלוף: זאת לא אופציה.
אלי אלאלוף: זאת חובה.
אלי אלאלוף: תחשבו על הילדים.
אלי אלאלוף: עכשיו אני חושב על ילדים בוגרים בני 14-15 שמגיעים למערכת כזאת.
אלי אלאלוף: גם הם מחר יהיו במשפחות מסוג זה וצריך להוציא אותם כמה שיותר מהר מהמערכת גם אם פיזית הן נפלאות ויש בהן טיפול נפלא.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו נמצאים במערכת שהיא אף פעם - אני מרשה לעצמי לומר - לא תוכננה מראש כמו שצריך.
אלי אלאלוף: אז זה לא נורא, אני בעד להתחיל משהו ולהביא את המדינה להתחייב.
אלי אלאלוף: אני חושב שהשירות הזה חייב תכנון בראייה כוללת, בהתחשב בנתונים.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות ש-14 מקלטים היו מאז ומעולם ואנחנו מדברים כבר על כמעט עשרים שנים והמספר לא השתנה.
אלי אלאלוף: הגיוון ודאי לא מספיק השתנה.
אלי אלאלוף: לכן אנחנו כאן בדיון מול נושא שהוא קריטי, שמחייב את כולנו לעשות יותר.
אלי אלאלוף: ברור שהיום המצב הוא באמת זעקה אמיתית.
אלי אלאלוף: אני אתן לרות לומר מה שהיא חושבת אבל אני חייב לומר לכם שמקלט לנשים מוכות הוא לא מקלט לנשים מוכות אלא זה מקלט למשפחות מוכות כי כאן המרכיב של הילדים הוא לא פחות חשוב.
אלי אלאלוף: ההתמודדות עם הטיפול בילדים.
אלי אלאלוף: בלי לדבר על כך שיש רשויות שמסכימות לרשום ילד בבית ספר בגלל חוק ולא מתוך אהבה אבל ברור שאלה משפחות שזקוקות למערך כולל.
אלי אלאלוף: חלק קטן, ואולי לשמחתי, לא חוזרים לבית הנוראי הזה בו הם חיו אבל תבינו שגם הבעל צריך להיות מטופל.
אלי אלאלוף: לכן כשמצליחים להביא משפחה למקום כזה, הראייה צריכה להיות כוללת - באם, ברור, בבעל ובמיוחד בילדים.
אלי אלאלוף: אחרת המסר לילדים הוא שזה העתיד שלהם, זאת ההתנהגות שלהם בעתיד.
אלי אלאלוף: הנושא הזה מחייב תכנון.
אלי אלאלוף: אני מאוד ממליץ למשרד העבודה לקחת את זה.
אלי אלאלוף: יש לי קצת אלרגיות למחקרים ואני בעד לתכנן, לתכנן עם ראייה לטווח ביניים ולטווח ארוך.
אלי אלאלוף: הנושא הזה שהיום נקרא מקלטים לנשים מוכות יקבל אצלכם סדר עדיפות גבוה בתכנון לראייה לטווח של 5-10 שנים, כדי שנדע שלפחות מתחילים להתמודד מול תחזית כלשהי.
אלי אלאלוף: כרגע אלה רק נשמות טובות כאשר הראשונה והבלעדית בזה, זאת רות רזניק, אבל זאת לא רק היא.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם שלא במקרה מתקשרים ומבקשים ממני לעשות משהו.
אלי אלאלוף: מה זה לעשות משהו?
אלי אלאלוף: זה מערך אדיר.
אלי אלאלוף: החוק בא לחזק אבל מצאתי לנכון לפתוח בדיון כללי לפני שנגיע לחוק.
אלי אלאלוף: רות, בבקשה.
אלי אלאלוף: פרס ישראל.
<רות רזניק: כמוך.
<רות רזניק: שנינו זכינו באותו מעמד באות המופת בכנס שדרות ובעיני זה כמעט כמו פרס ישראל.
<רות רזניק: אני מודה לך על שזימנת את הישיבה החשובה הזאת.
<רות רזניק: אולי לא הייתי מזכירה את הסיפור הזה מפני שחלק מהיושבות כאן – אולי לא כל היושבים אבל היושבות - שמעו את הדבר הזה.
<רות רזניק: בחודש יולי 1977, בדיוק לפני ארבעים שנים – אדם בשם מריו איזדמיר רצח את אשתו בבת ים.
<רות רזניק: כאשר הוא הסגיר את עצמו למשטרה, אדון איזדמיר אמר:
<רות רזניק: אני לא התכוונתי להרוג אותה, סתם הכיתי אותה.
<רות רזניק: הזוג הזה היה נשוי שלושה חודשים.
<רות רזניק: הוא היכה אותה במגב של ספונג'ה והיא מתה כתוצאה משטפי דם נדירים.
<רות רזניק: השופט אז שינה את גזר הדין מרצח להריגה.
<רות רזניק: גזרו עליו עשר שנים, הוא ישב שבע שנים והלך לדרכו.
<רות רזניק: לא הייתי מזכירה את זה אלמלא מקרה הרצח שקרה שוב השבוע בבת ים כאשר אישה מקסימה בשם מאיה גורן נרצחה על ידי בן הזוג שלה.
<רות רזניק: באותו ערב אנחנו התבשרנו על מקרה של התאבדות של בני זוג שכנראה זאת לא הייתה כל כך התאבדות אלא רצח ולאחר מכן התאבדות.
<רות רזניק: היום הסתכלתי ב-YNET, שוב יש מקרה דומה מאוד בתל אביב.
<רות רזניק: מאז יולי 1977 לא יכולתי למצוא מנוחה.
<רות רזניק: בספטמבר 1977 הקמתי את העמותה ששמה לא לאלימות נגד נשים.
<רות רזניק: אז זה היה יותר רדיקלי, קראנו לזה לא – לחימה באלימות נגד נשים.
<רות רזניק: השמטנו את הלחימה אבל העניין הוא שמאז ועד היום אני באמת עוסקת באופן סיזיפי ממש בתחום הזה של רציחות נשים.
<רות רזניק: הקמת המקלטים היא חלק מהפעילות שלנו ובגלל הצורך הרב שאנחנו ראינו הקמנו לא מקלט אחד אלא שלושה מקלטים.
<רות רזניק: אנחנו לא ארגון גדול, אין לנו מאות ואלפי חברות כמו בארגונים שאני חברה בהם ומברכת עליהם, כמו ויצ"ו, נעמ"ת, אמונה, יחדיו וגופים אחרים נהדרים שיש להם יותר אמצעים.
<רות רזניק: אנחנו גוף שקם מאפס, מכלום.
<רות רזניק: מזה התחלנו.
<רות רזניק: במשך ארבעת השנים האחרונות נרצחו בישראל 127 נשים, ואולי 128 או 129.
<רות רזניק: 127 נשים נרצחו בוודאות.
<רות רזניק: שתיים עוד בסימן שאלה.
<רות רזניק: אני רואה כל רצח כזה כדבר אישי מאוד מפני שבמקלט שלנו בהרצליה, בשנת 1979, שוב ביולי, נרצחה אישה יפהפייה בשם כרמלה נאקש כאשר היא ניסתה לשכנע את הרוצח שלה שייתן לה גט.
<רות רזניק: אז היינו במקום קטן ועלוב.
<רות רזניק: מישהי נכנסה דרך השער והוא נכנס ושחט אותה למוות בנוכחות נשים וילדים שלעולם לא יתפטרו מהטראומה הזאת.
<רות רזניק: את הכאב הזה אני נושאת עד עצם היום הזה.
<רות רזניק: אני רוצה להגיד לכם שאני חושבת שכל אישה שסובלת מאלימות פיזית, יכולה למצוא את עצמה פתאום במצב אחר.
<רות רזניק: תחשבו.
<רות רזניק: האישה איננה אבל תחשבו על כל המעגל המשפחתי, על ההורים, על האחים והאחיות.
<רות רזניק: אני ליוויתי כמה אחים ואחיות כאלה.
<רות רזניק: על הילדים, זה קודם כל.
<רות רזניק: הילדים שנושאים את זה עד יום מותם, את הכאב הנורא הזה.
<רות רזניק: לכן אנחנו החלטנו להקים מקלט ועוד מקלט ועוד מקלט.
<רות רזניק: כאשר יצאה שיטת המכרזים והתחילו לדרוש מאתנו רמת בינוי גבוהה, ניסינו איכשהו להתארגן אבל אנחנו עמותה ללא אמצעים.
<רות רזניק: כל האמצעים שיש לנו מעבר למה שאנחנו מקבלים ממשרד הרווחה – שפעם נתן לנו בין תשעים ל-85 אחוזים מהתקציב וכיום נותנים לנו 63 אחוזים מהתקציב השוטף שלנו – כל האמצעים הם אמצעים שאנחנו מגייסות בכוחות עצמנו.
<רות רזניק: אנחנו בכוחות עצמנו הצלחנו לגייס מספיק אמצעים כדי להקים שני מקלטים והשלישי שהוא קיים, ואנחנו עומדים לבנות אותו בראשון לציון, אם יתמזל מזלנו והוועדה הזו וגופים אחרים יעזרו לנו, במקרה הזה אנחנו נצטרך עוד.
<רות רזניק: יש לנו את רוב הכספים המובטחים לקראת הדבר הזה.
<רות רזניק: הדבר הזה הוא לא עבור העמותה.
<רות רזניק: העמותה היא לא הפונקציה הקובעת ולא הפונקציה החשובה.
<רות רזניק: מה שחשוב הם הנשים והילדים המגיעים ונעזרים במה שעמותות כמונו יכולות לתת.
<רות רזניק: מה שאנחנו יכולות לתת זה את הנשמה, את האהבה ואת האכפתיות לצרכים של אנשים שמגיעים בטראומה וזה כבר הוכח בכל מיני מחקרים.
<רות רזניק: הדסה עשתה מחקר עומד וגילתה ש-53 אחוזים מהנשים במקלט סובלות מטראומה שדומה לפוסט טראומה של חיילים קרביים.
<רות רזניק: מחציתן, פוסט טראומה כרונית וחלקן פוסט טראומה שניתן יהיה אחר כך להיאבק.
אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת מיכאלי.
<רות רזניק: ברור שאימהות עם פוסט טראומה, אינן יכולות לתפקד כאימהות רגילות שלא סובלות מטראומה, שחיות את החיים הנורמליים והטבעיים שלהן.
<רות רזניק: אנחנו צריכים לראות את זה כבעיה לאומית.
<רות רזניק: זאת לא בעיה של עמותה זו או עמותה אחרת.
<רות רזניק: אנחנו צריכים לקום להגיד שזה לא יכול להיות דבר שולי, דבר זניח שמקבל פירורים.
<רות רזניק: בישיבה בוועדה אחרת בחודש נובמבר סופר לכל החברות שהיו באותה ועדה – הוועדה למעמד האישה – על ידי מר יבלון המנוח על הוועדה החשובה לאלימות שהוקמה על ידי הממשלה, על התקציבים שהוקצו שם, שאלה חמישים מיליון שקלים לשנה לתקופה של חמש שנים.
<רות רזניק: לשאלתי האם המקלטים לא כלולים בזה, הייתה התשובה: לא.
<רות רזניק: אז קמתי בצורה בולטת – ויש כאן חברות שהיו באותו מעמד – ואמרתי שאם כך, העמותה שלנו תיאלץ לסגור מקלט אחד או שניים.
<רות רזניק: אבל מקלט הוא לא פונקציה.
<רות רזניק: העזרה למשפחות שמגיעות וזקוקות לנו, זו הפונקציה.
<רות רזניק: אני רוצה לעשות הפסקה קלה ולספר לכם על אישה שהגיעה למקלט שלנו לפני כחודש.
<רות רזניק: אישה עייפה בשנות ה-50 שלה.
<רות רזניק: אני יושבת בחדר האוכל ומדברת אתה ומשוחחת אתה והיא מתחילה לדבר בחופשיות.
<רות רזניק: היא מספרת לי שהיא אם לחמישה ילדים, תואר ראשון במחשבים, מאוד מאוד סובלת מאלימות כל שנות נישואיה, בת אחת נשואה.
<רות רזניק: שאלתי למה היא לא באה עם הבנות המתבגרות.
<רות רזניק: היא אומרת שהן לא רצו לבוא.
<רות רזניק: אמרתי לה משפט שבעצם הוביל אותה לתשובה: את יודעת, מהניסיון שלי אני יודעת שכאשר יש ילדים בבית, זה המגנט לחזרה הביתה.
<רות רזניק: היא הסתכלה עלי ואמרה: רות, אני לא אחזור הביתה מפני שהוא יהרוג אותי.
<רות רזניק: אין לי ספק שהאישה יודעת על מה היא מדברת.
<רות רזניק: יש נשים שיודעות שאם הן תישארנה, הן לא תישארנה בחיים.
<רות רזניק: אנחנו לא יודעים לאן זה מגיע, להיכן זה מגיע.
<רות רזניק: הנושא הוא נושא שנוגע לכל החברה שלנו.
<רות רזניק: לאף אחת ולאף אחד אין תעודת ביטוח שזה לא יקרה לבתו.
<רות רזניק: אני אספר כאן דבר, ואני מבקשת שזה לא יצא לשום מקום ציבורי.
אלי אלאלוף: את יכולה לבקש, אבל עכשיו בטוח זה יצא.
<רות רזניק: בסדר.
<רות רזניק: אני לא אומר את הדברים האלה אבל אני יכולה לומר שאישה שקרובה אלי הייתה במצב שכשהיא קראה לי להוציא אותה מהבית ולעזור לה, נסעתי חמש דקות עד שהגעתי לביתה ולא ידעתי אם אמצא שם מישהי בחיים.
<רות רזניק: אני הרגשתי חמש דקות של חרדה.
אלי אלאלוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת חנין זועבי.
<רות רזניק: חמש דקות של חרדה בהן אני הבנתי מה יכול לקרות לבן אדם שפתאום כל עולמו נהרס.
<רות רזניק: הבעיה היא לא המקלטים של עמותת ל"א, אלא הבעיה היא ההתייחסות הכוללת לכל נושא המקלטים בישראל והעובדה שבמשך שנים ניסיתי מאוד לגרום לתקצוב שונה, שיהיה תקצוב לנשים ותקצוב לילדים מפני שהילדים הם חלק מההוצאות הכי גדולות במקלט והם מצריכים צוות שמשרד הרווחה בחכמה רבה דורש מאתנו כמו פסיכולוג, עובד סוציאלי, גננת, בנות שירות לאומי, כל הדברים האלה.
<רות רזניק: הכול קיים אבל הכול עולה לנו כסף והרבה כסף וזה לא מתוקצב.
<רות רזניק: זה בעצם חלק מהכסף החסר לנו וחסר לאורך שנים.
<רות רזניק: אם אני השקעתי כעשרים מיליון, אני והעמותה שלי, ויעל, השקענו עשרים מיליון שקלים בבינוי של שני מבנים חדשים לפי הדרישות של משרד הרווחה ומשרד הרווחה ואף גוף אחר לא חשב שצריך לעזור לנו, אנחנו בעצם במינוס עשרים מיליון שקלים.
<רות רזניק: היו לנו כספים.
<רות רזניק: נסעתי לחוץ לארץ לגייס כספים.
<רות רזניק: קרן ויינברג המוכרת לחלקנו תרמה לנו הרבה כסף אבל אין לנו כוח ואין לנו את הכספים להמשיך בנושא הזה.
<רות רזניק: העמותה שלנו, הנהלת העמותה, קיבלה החלטה שבמידה ולא נקבל עזרה, אנחנו ניאלץ לסגור מקלט אחד ואולי אפילו שני מקלטים.
אלי אלאלוף: דיווח קשה אבל לעניין.
עבדאללה אבו מערוף: אחרי הפתיחה שלך כבוד היושב ראש ושל רות רזניק, אני חושב שנותר מעט לומר אבל בכל זאת אומר באופן יותר גלוי.
עבדאללה אבו מערוף: המדינה חייבת להיות אחראית על כל הנושא הזה ולא לתת אותו לקבלן משנה.
עבדאללה אבו מערוף: מדינת רווחה, היא חייבת להיות אחראית ולתקצב בהתאם.
עבדאללה אבו מערוף: כך צריך להיות.
עבדאללה אבו מערוף: זה עניין של הרווחה, עניין של טיפול בילדים וכולי.
עבדאללה אבו מערוף: באוכלוסייה הערבית, מתוך 14 מעונות, יש רק שניים ותמיד הם בתפוסה מלאה ביותר.
עבדאללה אבו מערוף: התייחסות והטיפול שם, כמובן שהוא מאוד מאוד ירוד מכל הבחינות, אם המדינה לא תממן את המעונות האלה.
עבדאללה אבו מערוף: מלפני שנתיים יש פרויקט בכפר אכסל שהוא בתמיכת האיחוד האירופאי וזה בסדר גמור.
עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה לאיחוד האירופאי אבל איפה מדינת ישראל?
עבדאללה אבו מערוף: איפה משרד הרווחה?
עבדאללה אבו מערוף: איפה התמיכה בכלל?
אלי אלאלוף: המקום שם לא מתוקצב?
עבדאללה אבו מערוף: זה בתמיכת האיחוד האירופאי ובסדר גמור.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא אכנס עכשיו להיבטים האחרים.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים שבשנת 2014, 19 נשים נרצחו מהן 14 נשים ערביות והכול על רקע אלימות.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא אכנס לעניין המנטליות אבל זאת לא הסיבה.
עבדאללה אבו מערוף: העניין הוא שהמדינה מתנערת מהאחריות שלה.
עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה הוא משהו קטן אבל לפחות מהווה צעד ראשון בהסתכלות על נשים מוכות אחרי שהן יוצאות מהמעון.
עבדאללה אבו מערוף: חוק מבורך אבל הוא לא מספיק.
עבדאללה אבו מערוף: צריך שמשרד הרווחה וכל המשרדים ייקחו את האחריות של המדינה בעניין הזה.
עבדאללה אבו מערוף: זה יהיה טוב למדינה מבחינה חברתית וכלכלית.
עבדאללה אבו מערוף: אם המצב ימשיך, הדוח הזה שנתתם, זה מעט במעט.
עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר את המצב טוב.
עבדאללה אבו מערוף: היו דיונים גם בוועדה לקידום מעמד האישה וחוק אחד לא מספיק.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אנחנו חייבים להכריח את המדינה לקחת את האחריות ולא להשאיר אותה בידי קבלני משנה ועמותות.
אלי אלאלוף: זהבה גלאון.
זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, קודם כל, רות, אני מתנצלת בשם אילן גילאון שהיה צריך לבוא לישיבה ולא יכול היה להגיע.
<רות רזניק: הוא צלצל אלי.
זהבה גלאון: אין לי מלים אחרי הדברים שאתה אמרת ותיארה את זה כל כך בבהירות ומחויבות אין סופית רות רזניק חברתי היקרה.
זהבה גלאון: מה עוד אפשר להוסיף על המלים שאתם אמרתם?
זהבה גלאון: לכן אני רוצה לומר משהו אופרטיבי.
זהבה גלאון: שוב נגיד שזאת אחריות של המדינה, ואנחנו מדברים באמת בצל של הירצחן של נשים בימים האחרונים, שזה תמיד עושה את זה גם יותר קונקרטי ויותר קשה.
זהבה גלאון: רות אמרה - אני עושה את ההבחנה בין המקלט לצרכים של הנשים והילדים – שהם יכולים לקחת את זה על עצמם.
זהבה גלאון: הייתה פנייה.
זהבה גלאון: לא נעים לי, ישבתי ושמעתי אותך עכשיו ושמעתי אותך אז בוועדה ואני זוכרת שאז בוועדה בכיתי, הגרון שלי נחנק עכשיו, וכל פעם מחדש אנחנו מתרגשים.
זהבה גלאון: זה מעבר למחויבות הציבורית שלנו.
זהבה גלאון: כל פעם אנחנו מתרגשים ונמצאים באותו מקום.
זהבה גלאון: אני יודעת שהייתה לפני כמה חודשים פנייה בעקבות אותה ישיבה.
זהבה גלאון: לפחות עד שנגמרים הדיונים על התקצוב, שאני חושבת שהם צריכים להשתנות, שיהיה איזה מהלך שאני לא יודעת אם הוא רלוונטי – זה מה שאני זוכרת – לתת חצי מיליון שקלים לכל מקלט.
זהבה גלאון: אני לא יודעת אם עדיין הבקשה הזאת בתוקף ואם היא רלוונטית.
זהבה גלאון: אני יודעת שאז הייתה הפנייה הזאת.
זהבה גלאון: צריך לעשות משהו של SOS.
זהבה גלאון: לפני זמן מה בא אלי חבר הכנסת דוד ביתן, יושב ראש הקואליציה, שזה הגיע גם אליו ודיברו אתו.
זהבה גלאון: הוא שאל אותי מה עושים.
זהבה גלאון: או שיהיה איזה תקצוב חד פעמי SOS, או שיחליטו שמשנים את שיטת התקצוב, אבל עד שיחליטו כל הבירוקרטיה הזאת לוקחת זמן.
זהבה גלאון: מה זה 63 אחוזים?
זהבה גלאון: מאיפה הם ייקחו את כל השאר?
זהבה גלאון: כמה יקוששו על הדלתות של נדבנים ותורמים?
זהבה גלאון: למדינה יש אחריות והאחריות היא אחריות כוללת.
זהבה גלאון: אני יודעת כשאני אומרת את זה שאנחנו רוצים כסף לסל שיקום, כסף לילדים וכולי, אבל מה לעשות, לחפש כסף.
זהבה גלאון: או שיעשו מהלך SOS עכשיו, מהלך חד פעמי כדי לתת מענה וימשיכו לקבוע את הקריטריונים.
זהבה גלאון: שנה וחצי זה מספיק זמן כדי לקבוע את זה.
זהבה גלאון: אבל אי אפשר להשאיר אתם כך ולהפקיר אותם.
זהבה גלאון: זאת זוועה.
זהבה גלאון: עוד מקלט ייסגר, ואז מה?
<יעל גולד: אנחנו לא יכולים לשרוד.
<יעל גולד: כבר הגענו לרגע האמת.
זהבה גלאון: אומרת יעל שהם לא יכולים לשרוד, ולכן מה נעשה?
זהבה גלאון: מה הם יגידו לנשים האלה?
זהבה גלאון: שלא מקבלים אותן, תחזרו הביתה?
זהבה גלאון: אישה שבורחת תחזור הביתה?
זהבה גלאון: כל האנשים שיושבים כאן הם אנשים מחויבים.
זהבה גלאון: כל יום אנחנו מקבלים פניות.
זהבה גלאון: כל פעם אני מצלצלת לרות ולאחרים.
מיכאל מלכיאלי: תודה אדוני היושב ראש על קיום הדיון.
מיכאל מלכיאלי: אני רוצה ברשותך לשתף באיזושהי חוויה שהייתה לי בשבוע שעבר, לפני שבועיים.
מיכאל מלכיאלי: אני עשיתי סיור במקלט לנשים מוכות בבאר שבע בשם עמותת יחדיו.
<קריאה: אדוני בשידור.
<קריאה: כדאי לא לציין.
מיכאל מלכיאלי: בסדר.
מיכאל מלכיאלי: מקלט לנשים מוכות.
מיכאל מלכיאלי: קודם כל, הם עושים עבודה נפלאה.
מיכאל מלכיאלי: זה מרגש לראות אנשים שעובדים עם המקרים הכי קשות בחברה שלנו.
מיכאל מלכיאלי: אחר כך, כאשר ישבתי עם הנהלת העמותה, התבררה לי תמונה מאוד מאוד עגומה.
אלי אלאלוף: אני דיברתי על אותו מקלט.
מיכאל מלכיאלי: פתאום גיליתי שהעמותה רוצה לדאוג לכל מיני סוגים של משפחות והבירוקרטיה של משרד הרווחה פשוט מקשה עליה.
מיכאל מלכיאלי: זה לעמוד מול קיר שאי אפשר לפרוץ אותו.
מיכאל מלכיאלי: כתבתי לעצמי שתי נקודות עליהן דיברו אתי וברור שאנשי המקצוע בוודאי מכירים את זה טוב יותר.
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שדווקא אתה שרגיש לנושא וכיושב ראש הוועדה, חייבים לצאת בקריאה לשנות את זה.
מיכאל מלכיאלי: הנקודה הראשונה.
מיכאל מלכיאלי: המקלט לא מקבל תקצוב על אישה שיש לה יותר משני ילדים.
מיכאל מלכיאלי: מידע שהגיע אלי.
מיכאל מלכיאלי: מגיעה למקום אישה עם שלושה וארבעה ילדים - אם ממגזרים שנמצאים באזור, משפחות ברוכות ילדים בלי עין הרע - ולא יכולים לקלוט אותה.
מיכאל מלכיאלי: בעצם מה אומרים לאימא שיש לה ארבעה ילדים?
מיכאל מלכיאלי: ניקח שניים ושניים יישארו בחוץ?
מיכאל מלכיאלי: מי שחשב על התקנה הזאת, מה הוא חשב?
מיכאל מלכיאלי: הנקודה השנייה.
מיכאל מלכיאלי: אימא שיש לה ילדים מתבגרים.
מיכאל מלכיאלי: אומרים שהוא גר עם האימא בבית.
מיכאל מלכיאלי: אומרים להם במקלט שמשרד הרווחה לא מאשר להם להיות במעון או לא יקבלו על זה תקצוב.
מיכאל מלכיאלי: אני אומר, ריבונו של עולם, הרי אם הנתון הוא שהם גרים אתה ואימא שעברה התעללות, רוב הסיכויים שגם הילדים – שלא משנה באיזה גיל הם, מתבגרים או ילדים – היו נמצאים גם הם בתוך הסיטואציה הזאת והם מבקשים מקלט, אז אנחנו כמדינה אומרים: לא, אתה הילד המתבגר, שאין לי ספק שהוא עם צלקות נוראות פנימיות, אתה לא נכנס למקום.
מיכאל מלכיאלי: אלה שני דברים שאני לא מצליח להבין אותם.
מיכאל מלכיאלי: אדרבה, אם נוכל כאן בוועדה להרים את הנושא הזה ובוודאי לשנות, היה שווה שנתכנס.
אלי אלאלוף: ברוכה הבאה חברת הכנסת מיכל רוזין.
אלי אלאלוף: ברוכה הבאה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, לפעמים אתה מרגיש שאין כל תועלת לדבר ולעורר את הנושא שוב ושוב.
חנין זועבי: לפעמים יש תועלת וערך מוסף לתקן מדיניות מסוימת אבל כאן לא מדברים על תיקון אלא מדברים על אג'נדה חברתית שהיא לא נכללת בתפיסת העולם של הממשלה.
חנין זועבי: אני מצטערת להגיד שאני לא מרגישה שאנחנו בוועדות באמת מצליחים לשנות הרבה ולפעמים יותר חכם לשתוק כאשר מתוסכלים ולתת לאנשים שלא מתוסכלים לעבוד ולשנות.
חנין זועבי: אנשים מתוסכלים צריכים לזוז הצידה.
חנין זועבי: אני עכשיו בקטע של מתוסכלת.
חנין זועבי: בכל זאת אני אומר ששמונים אחוזים מהנשים הערביות נרצחו כאשר הן מאוימות ואין להן מסגרת הגנה ומסגרת קליטה מתאימה.
חנין זועבי: אין להם מקומות במקלטים או שהמקלטים עצמם אינם מותאמים לצרכים של האישה.
חנין זועבי: האישה עם ילדים מבוגרים, היא לא יכולה להיכנס או היא לא יכולה להיכנס לתקופה ארוכה.
חנין זועבי: אני לא יודעת, זה לא להפקיר את הנשים לרחוב אלא זה להפקיר את הנשים למוות.
חנין זועבי: אנחנו לא משאירים אישה לגור ברחוב אלא אנחנו משאירים אותה אולי כדי למות בעוד חודש בידי הרוצח שלה.
חנין זועבי: אנחנו שולחים אותה לרוצח שמחכה לה.
חנין זועבי: אין לי מלים לתאר.
חנין זועבי: כמו שאמרתי, זה שינוי אג'נדה של הממשלה.
חנין זועבי: הממשלה עכשיו צריכה להתנחל ולהקים התנחלויות, להפקיע ולספח ואין אלטרנטיבה.
חנין זועבי: אולי עדיף לשתוק ואולי צריכים יותר מאבק ברחוב ופחות בכנסת.
חנין זועבי: זה משהו שהוא מחוץ לתחום שלך חבר הכנסת אלאלוף.
עאידה תומא סלימאן: אלה היו שלוש דקות של תסכול.
חנין זועבי: היושב ראש יודע שלא מתסכלים אותי בקלות.
זהבה גלאון: ממתי תסכול הוא פרוגרמה לפעולה?
חנין זועבי: לכן אמרתי שאולי עדיף שאני אשתוק ולתת לזהבה שהיא לא מתוסכלת לעבוד.
חנין זועבי: היא יכולה לייצג אותי בקטע הזה של המקלטים.
אלי אלאלוף: לאור הידידות שבינינו, מותר לי להעיר לך.
אלי אלאלוף: יש לי יתרון אחד על כולכם וזה הגיל והניסיון.
מיכאל מלכיאלי: יש עוד כמה דברים.
אלי אלאלוף: המשקל.
<קריאה: המשקל האיכותי.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה לך באמת בידידות רבה.
אלי אלאלוף: אני מודה באשמה, זה נושא שטיפלתי בשנים לפני האחרונות וזה ירד לי מהראש.
אלי אלאלוף: כי נושאים אחרים עולים.
אלי אלאלוף: אבל בזה שמקיימים דיון כאן, אני אומר, הטלפון הכועס שקיבלתי – מזל שלא הייתי לידה, כי אולי הייתי מקבל מרותי נבוט על הראש – לפעמים זה יורד מסדר היום.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שאני מרגיש – בפתיח שלי אמרתי – שזה שבוע שהכול בא פתאום בנושא של המקלטים לנשים מוכות.
אלי אלאלוף: כשאני הכרתי את הנושא של מקלטים לנשים מוכות, במקרה הטוב ביותר היו מוצאים דירה ובמקרה הגרוע הייתה גם מתאימה וזהו.
אלי אלאלוף: זה התפתח בצורה בלתי רגילה.
אלי אלאלוף: אני מודה שאני הייתי הראשון שתכננתי פיזית מקלט לנשים מוכות כי אמרתי שיביאו מהמשרד כי אמרתי מה זה מקלט לנשים מוכות?
אלי אלאלוף: היום לשמחתי יש פרוגרמה.
אלי אלאלוף: המשרד יודע מה לבקש.
אלי אלאלוף: בכלל, זה משרד שיש לו מום אדיר, זה המשרד היחיד שאין לו תקציבי פיתוח.
אלי אלאלוף: אני לא מבין גם את שר האוצר שהוא חבר שלי, שהיה שר הרווחה, וגם את שר הרווחה, שלא הצליחו עד עכשיו לתקציב תקציבי פיתוח הנדרשים למשרד העבודה בכלל ולזה במיוחד.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות שיבקשו שירות.
אלי אלאלוף: יש תרגילים ואני אספר לכם.
אלי אלאלוף: למשל, שלמו לנו שכר דירה.
אלי אלאלוף: אז 150 דולר לגולגולת, זה עוזר למשכנתא.
אלי אלאלוף: זה לא יכול להיות דבר כזה.
אלי אלאלוף: לדעתי אחד הדברים שנדרוש מהמשרד, נעקוב אחרי זה ונלחץ תכנון תוך שישה חודשים מה זה מקלט לנשים מוכות בארץ, כמה מקלטים צריכים להיות, כמה פר מגזר כי זה באמת צריך להיות בהתאם לתרבות של כל אחד ואחת.
זהבה גלאון: אדוני, על זה יושבת ועדה כבר שנה וחצי.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה כדי לא להתייאש.
אלי אלאלוף: אני לא אתייאש.
אלי אלאלוף: נבקש את זה ונדרוש את זה.
אלי אלאלוף: אנחנו ישבנו על נושא הבוקר על נושא האומנה וחשבנו שזה נכנס אבל לא.
אלי אלאלוף: הפעולות במשרד הרווחה ובנושא רווחה הן לא זבנג וגמרנו אלא אלה תהליכים לטווח ארוך.
אלי אלאלוף: העקשנות שלנו כולנו תשנה דברים במשרד כי המשרד זקוק לתמיכה שלנו והאוצר זקוק לשכנוע שלנו.
אלי אלאלוף: כל אחד מאתנו, יש לו פונקציה.
אלי אלאלוף: לצאת מכאן ולהגיד לכם שיש לנו את חבילת המתנות כדי שנשמח.
אלי אלאלוף: אבל לא נוותר.
אלי אלאלוף: הנושא הזה הוא כל כך חשוב ויש לו השלכות אין סופיות.
אלי אלאלוף: אני בכיתי פעם ראשונה כשהייתי במקלט ושאלתי גברת אחת איך קוראים לה.
אלי אלאלוף: אמרה לי שקוראים לה זאווי.
אלי אלאלוף: את?
אלי אלאלוף: מפס?
אלי אלאלוף: אמרה לי, כן.
אלי אלאלוף: הנכדה של הרב זאווי?
אלי אלאלוף: איזו אצילות, איזו דמות, פתאום הגברת שם, קטנה, התביישה.
אלי אלאלוף: מסורת משפחתית אדירה והיא הפכה לאישה מוכה.
אלי אלאלוף: היא במעמד של סבתא.
אלי אלאלוף: אתם יודעים מה זה אומר?
אלי אלאלוף: זה הרס של משפחה שלמה, של מסורת היסטורית של משפחה.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם שרוב הפעילות שלי נבעה מהשיחה של הדקות עם הגברת הזאת.
מירב בן ארי: אני הייתי במקלט בו הייתה בת שאמרה לי שגם אימא שלה הייתה באותו מקלט.
מירב בן ארי: אתה מדבר על היסטוריה משפחתית.
מירב בן ארי: דור שני.
אלי אלאלוף: אם לא מטפלים בנושא הזה, זה כך.
אלי אלאלוף: עכשיו מוצאים פתרון ורוצים לקבל גם עם ילדים מתבגרים, חבר'ה, אנחנו מחנכים אותך לסבל.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, זאת לא פעולה טכנית ורותי הסבירה את זה טוב מאוד לפני כן.
אלי אלאלוף: זאת לא פעולה טכנית לספק שירות אלא זאת התמודדות עם תרבות של אלימות בתוך המשפחה.
אלי אלאלוף: תרבות נוראית.
אלי אלאלוף: וכדי לעקור אותה, כמה מאמצים אדירים צריכים.
אלי אלאלוף: לכן בבקשה אל תתייאשי חברה שלי.
חנין זועבי: אני אנסה.
אלי אלאלוף: עאידה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל, אני באמת מודה לך כבוד היושב ראש על שכינסת את הישיבה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: זה נושא שלצערנו הרב לא זוכה להתעניינות בוועדות, חוץ מהוועדה לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: מסתכלים על זה כעל נושא ששייך לוועדה הזו ולנושא של נשים למרות שהוא נושא שאמור להיות בלב ליבה של העשייה החברתית במדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: חנין, נכון, הרבה פעמים ההרגשה הזו שאנחנו מאבדות עוד אישה ועוד אישה מתסכלת מאוד ואיכשהו זה נותן לנו להרגיש כאילו לא זזים קדימה אלא להפך.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני כמי שליוותה את כל הנושא של אלימות נגד נשים עשרות שנים ובמיוחד באוכלוסייה הערבית, אבל גם באופן כללי, להקים מקלט לנשים מוכות בשנת 1992 באוכלוסייה הערבית, זה לא היה קל.
עאידה תומא סלימאן: היום זה מובן מאליו.
עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל אני אומרת לצעירות שאני פוגשת שאתן גדלתן למצב שאישה יכולה לקום ולעזוב וללכת למקלט ואילו אנחנו לא גדלנו לאותה מציאות אבל עשינו את המציאות הזו ותמיד אפשר לעשות.
עאידה תומא סלימאן: נכון, לא תוך שנה-שנתיים ולצערי נאבד תוך כדי.
עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני אני יודעת כמה הנשים שעובדות במקלטים עושות עבודת קודש והן צריכות כל הזמן להיאבק על המשך קיום המסגרת הזאת.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אני יודעת גם שהמדינה לא לוקחת אחריות מספקת וכל הזמן שחושבים שהנה אוטוטו ואנחנו עוברים עוד שלב, בעצם המדינה מרפה ונותנת לגישה של הפרטה ולגישה של לזרוק את האחריות על ארגונים כדי לעשות את העבודה, הולכת ומתרחבת.
עאידה תומא סלימאן: על המקלטים דיברנו כמה פעמים.