GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אנחנו יכולים לעזור, יכולים לעשות הכל, בסוף בסוף, לפחות מהתובנות שלי מהשנתיים וחצי האלו, אם לא יעבור האגף להכשרה מקצועית, החינוך המקצועי יותר נכון, למשרד החינוך, בינינו, אנחנו נמצא את עצמנו יושבים פה בעוד כנסת אחת או שתיים.
מירב בן ארי: אני מודה לך, איילת, על המחמאה, אבל אפילו אני לא יכולה להעביר.
איילת נחמיאס ורבין: מי יכול עלייך.
מירב בן ארי: אבל תשמעו, עדיין יש לנו 90% במשרד החינוך.
מירב בן ארי: זה עדיין משמעותי.
מירב בן ארי: איך מישהו הגדיר את זה?
מירב בן ארי: את צודקת, אבל - -
איילת נחמיאס ורבין: זו התקדמות, אבל כל פעם אנחנו דנים בחתיכות.
<קריאה: יש הצלחות, אבל המדינה מורידה אותם ל-90%.
<טל לוטן: עוד מילה אחת על הכשרות מקצועיות.
<טל לוטן: זה נכון, יש הכשרות מקצועיות – זה אחרי הזנחה של עשרות שנים - אבל זה מעט מידי.
<טל לוטן: התכנית "סטארטר" – חניכות בתעשייה רק התחילה, ביוני כבר נגמר התקציב.
<טל לוטן: OJT נגמר התקציב.
<טל לוטן: יש מפעל סלינה שרוצה עכשיו להכשיר 60 עובדים.
<טל לוטן: 60 עובדים יש לו.
<טל לוטן: אז אומרים לו "תמלא את הטופס".
<טל לוטן: מינואר הוא ממלא את הטפסים.
<טל לוטן: אומרים "עכשיו יש לו 30 עובדים".
<טל לוטן: הוא רוצה עכשיו להכשיר 30, אחר כך 60 עובדים, אז אומרים "תמלא את הטופס מחדש", עד שכעבור חצי שנה, מהון להון, אין כבר תקציב, כי לקח חצי שנה ונגמר התקציב.
<טל לוטן: יש לו 60 עובדים שבסוף הוא קלט ללא הכשרה וללא תקצוב.
מירב בן ארי: אתה מכיר את זה, מורן?
<טל לוטן: אני העברתי למורן אישית את הבקשה, למיכל צוק ולכל העולם ואשתו.
<טל לוטן: מתישים את המפעלים.
<טל לוטן: היו לו 15 עובדים, 30,60.
<טל לוטן: בסוף אומרים לו כל פעם לשנות, בגלל שגדלים ואין לו תקציב.
<טל לוטן: ועוד משפט אחד.
<טל לוטן: OJT לעובדים קיימים.
<מורן רייכמן: לגבי סוגיית התקציב, אכן אנחנו קרובים למיצוי התקציב.
<מורן רייכמן: אנחנו עכשיו במגעים מול האוצר לקבל תוספת תקציבית מחוץ לתקציב הקיים.
מירב בן ארי: ביאן, אתה מכירה את זה?
<ביאן ותד: יש היום תכניות שמלוות על ידי תב"ת, שהן תכניות פיילוט.
<ביאן ותד: לגבי התקציב, הנושא בבחינה.
<ביאן ותד: גם נבדוק איך באגף להכשרה מקצועית מתעדפים את התכניות הקיימות, אם יש צורך בתקציבים נוספים.
<ביאן ותד: הנושא בבחינה.
מירב בן ארי: מה זה "בבחינה".
מירב בן ארי: מתי יסתיים המבחן, ביאן?
מירב בן ארי: כמה זמן עד שייצא - - ?
<ביאן ותד: אנחנו בדיונים.
<ביאן ותד: מורן גם מעביר אלי נתונים.
<ביאן ותד: זה שיח.
<הנרי צימרמן: הגיל הממוצע בתעשייה, דרך אגב, אם אני לא טועה, הוא 58.
מירב בן ארי: טוב, אני אבדוק את זה.
מירב בן ארי: המדען הראשי.
<עידו חורש: אני רוצה להתחבר לדבריו של הנרי מזווית קצת שונה של הדיון.
<עידו חורש: ועדות הכנסת השונות, ואנחנו בתקופה האחרונה פוקדים אותן, את כולן בכל הגרסאות השונות של הפרשה הזאת - גם בוועדת הכספים, גם בוועדת הכלכלה, גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה, גם בוועדה המכובדת הזאת.
<עידו חורש: ניכר שנעשית עבודה מאוד גדולה בשאלה איך ניתן לפתוח את כל החסמים בקשיים שיש בתעשיית ישראל.
<עידו חורש: אחד ההיבטים של הדבר הזה זה באמת הנושא של תעסוקה מקצועית, שזו סוגיה רצינית ביותר.
<עידו חורש: אגב, חיפה כימיקלים, למי שלא יודע, שותפה, אפרופו מה שאתה אמרת עופר, לקורס אוניברסיטאי בתחום הנדסת הכימיה.
<עידו חורש: כל הקורס כולו מתקיים במתקני הייצור של חיפה כימיקלים, עם מבחני בגרות כשזה כרוך בלימודי התיכון.
<עידו חורש: זאת אומרת, חיפה כימיקלים עושה בפועל את כל הדברים שהפורום המכובד הזה הזכיר בכמה היבטים, אבל - -
מירב בן ארי: בית הספר בחיפה?
<עידו חורש: כן.
<קריאה: במפעלים.
<עידו חורש: צריך לדעת שאותה מדינה ואותן ועדות כנסת שעוסקות בפתיחת המחסומים גם שמה משוכות וקשיים בלתי אפשריים על תעשיית ישראל, עד כדי חניקה שלה.
<עידו חורש: אני יודע שהמילים האלו הן קשות, אבל אני אתן דוגמה קונקרטית ביותר.
<עידו חורש: החלטת הממשלה מספר 2807, מיום ה-3.7.2017, בנושא פתרון משבר האמוניה שכבר נמצא איתנו חצי שנה.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני מוכרחה להגיד לך, מירב.
איילת נחמיאס ורבין: אני, יש לי יחס מאוד מאוד - - עם התעשייה, מכירה את התעשייה.
איילת נחמיאס ורבין: תסלח לי, עם כל הכבוד, זה דיון אחר.
איילת נחמיאס ורבין: אני גם דיברתי עם הבעלים שלכם.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, זה דיון אחר, הוא נוגע לסוגיות אחרות.
איילת נחמיאס ורבין: מעניין אותי לשמוע איזה חסמים אתה חושב שמציבים על החינוך, לא על העניין - -
עפר שלח: אני מבקש, מירב, שיינתן לו להשלים את דבריו.
מירב בן ארי: זה מה שבאתי לומר.
<עידו חורש: אני רוצה לתת באמצעות הדוגמה הזאת שהתחלתי לתת, דוגמה לאיך אותם - -
מירב בן ארי: אני לא רוצה להתעסק בחסמים של התעשייה הישראלית.
<עידו חורש: בקשה.
<עידו חורש: אני אומר, פעם אחת החליטה ממשלת ישראל על פתרון משבר האמוניה.
<עידו חורש: אותו מיכל מפורסם מת, איננו כבר איתנו.
<עידו חורש: ממשלת ישראל החליטה לפתור את בעיית הסיפור הזה של מצוקת האמוניה באמצעות אניות קטנות.
<עידו חורש: למה אין עדיין אניות קטנות ואין עדיין אמוניה במשק ישראל לתעשיית כלל ישראל, לא לחיפה כימיקלים?
<עידו חורש: משום שסטטוטורית הנושא הזה תקוע.
<עידו חורש: אותה החלטת ממשלה שפתרה את הבעיה - -
מירב בן ארי: רגע, אבל אדוני, הדיון שלי הוא לא למה אין אמוניה, הדיון שלנו הוא על העובדים.
<עידו חורש: העובדים ישלמו את המחיר של הדבר הזה.
<קריאה: 6,000 עובדים הולכים לשלם את זה.
איילת נחמיאס ורבין: ד"ר חורש, אנחנו מאוד מוטרדים ממצב העובדים, אבל להנהלת המפעל יש גם אחריות למצב הזה שאתם הגעתם אליו.
<עידו חורש: אין בכלל ספק.
<עידו חורש: אנחנו עכשיו לא בשלב חיפוש האשמים, אנחנו בשלב פתרונות.
מירב בן ארי: היה לי פה דיון ענייני ומקצועי.
<עידו חורש: והוא יישאר כזה.
מירב בן ארי: אל תהפכו לי את זה למשהו אחר, אני מבקשת מכם.
<עידו חורש: יותר מזה, אותה החלטת ממשלה עוסקת לא רק בפתרון לטווח הקצר, עוסקת גם בפתרון לטווח הארוך באמצעות של מתקן ימי בלב ים בתוך 18 חודשים שעל חיפה כימיקלים לבנות על חשבונה.
<עידו חורש: אותה תעשייה צריכה לבנות את אותו דבר.
<עידו חורש: אם תקראו את החלטת הממשלה הזאת ותראו איזה אישורים ואיזו עבודה צריכה התעשייה לעשות לקראת הדבר הזה, אז חוץ מאישור הרבנות יש שם בערך את הכל.
מירב בן ארי: אתה רוצה להוסיף משהו, אדוני?
<אמיל לוגסי: כן, אני רק אוסיף משהו נורא קטן בהמשך לדברים שלו.
<אמיל לוגסי: בזמנו לפיד עצר את מכירת כיל ים המלח לחברת פוטאש הקנדית.
<אמיל לוגסי: מדובר על מיליארדי שקלים שהמדינה הולכת לאבד.
<אמיל לוגסי: אנחנו הולכים לתת לחברת פוטאש הקנדית, במידה והדבר הנורא מכל יקרה והמפעל הזה ייסגר כי אין לו אורך נשימה בלתי מוגבל - - אנחנו הולכים למסור את כל תעשיית הדשנים שמתקיימת במדינת ישראל על מגש של כסף למדינה אחרת.
<קריאה: ואז לא תהיה בעיה של עובדים.
<קריאה: אנחנו נבוא לעבוד אצלך.
<אמיל לוגסי: מדובר פה על אלפי עובדים במעגלים ראשונים ונוספים.
<אמיל לוגסי: עומד כמו - -
<קריאה: פתוח.
איילת נחמיאס ורבין: הם הוציאו את העובדים לחופשה כפויה.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי שנייה, יש פה בעיה אמיתית.
איילת נחמיאס ורבין: פשוט הדיון הזה הוא מאוד מאוד ספציפי, בגלל זה אני התקוממתי, לא בגלל - -
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני הבנתי את העניין.
<אמיל לוגסי: אלפי עובדים.
<אמיל לוגסי: גם בדרום וגם פה.
מירב בן ארי: יוסי אלקובי, נשיא התאחדות התעשייה והמלאכה.
<יוסי אלקובי: אני רוצה לנגוע בדבר אחד.
<יוסי אלקובי: אני באתי לכאן כבר מיואש.
<יוסי אלקובי: אין לנו כוח לשאת עוד.
<יוסי אלקובי: אין עובדים בתעשייה שלנו.
<יוסי אלקובי: בתי ספר נסגרו בשנות ה-90.
<יוסי אלקובי: אין בתי ספר טכנולוגיים.
מירב בן ארי: רגע, יש בתי ספר היום.
מירב בן ארי: הם לא רלוונטיים אליך?
<יוסי אלקובי: אני חושב שצריך להחזיר עטרה ליושנה, את בתי הספר הטכנולוגיים.
<יוסי אלקובי: אני סבור שיש להכריז על תכנית חירום היום להצלת התעשייה, גברתי, לצמצום פערים, על ידי השקעה של מיליארדים בתעשייה, כי בתוך 3 השנים הקרובות, רבותיי, לא יהיה אדם שיתקן כיסא, לא יהיה אדם - -
מירב בן ארי: האם בתי הספר שקיימים היום בחינוך הטכנולוגי רלוונטיים למקצועות בהם - -?
<יוסי אלקובי: בוודאי, ועוד איך.
<יוסי אלקובי: אנחנו לא שותפים שם.
<יוסי אלקובי: יכולים איתנו יחד - - שמשרד החינוך ומשרד הכלכלה ישבו ביחד איתנו להכין תכנית.
<יוסי אלקובי: אנחנו מהשטח יכולים לעזור, לתת דרך, לתת כיוון, לתת ראייה.
מירב בן ארי: משרד החינוך מכיר - -?
<יוסי אלקובי: אני שמעתי שמשרד החינוך יעביר כספים, רוצה להעביר כספים לתעשייה.
<יוסי אלקובי: אנחנו לא שם.
<יוסי אלקובי: אני מתנצל שפגעתי פה ב - - ומנעתי את העברת הכספים, אבל - -
מירב בן ארי: אדוני, הנקודה ברורה.
מירב בן ארי: אני מבקשת שאסף אחרי הישיבה - -
<יוסי אלקובי: נמאס מדיבורים.
<יוסי אלקובי: אני חושב שצריך ועדה מיוחדת שתקום ותדון בדברים האלה.
מירב בן ארי: אתה רוצה שאני אנסה להציע לך פתרון?
מירב בן ארי: עוד ועדה שתקום?
מירב בן ארי: יש לך כאן את אסף מנוחין ממשרד החינוך.
מירב בן ארי: אני מבקשת שכשתסתיים הישיבה תשבו ביחד.
<יוסי אלקובי: בבקשה.
מירב בן ארי: אתה רוצה עוד ועדה עם 20 אנשים?
<יוסי אלקובי: יש לנו מה לתרום בנושא הזה.
<יוסי אלקובי: יש לנו ידע.
מירב בן ארי: יוסי, אני הבנתי אותך, אני מכירה אותך, אני מודעת לבעיות.
מירב בן ארי: אני ביקשתי מאסף, שהוא אחראי על כל החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך, לדבר איתך בסיום הישיבה.
<יוסי אלקובי: אין בעיה.
מירב בן ארי: יצחק מויאל, יו"ר הסתדרות עובדי הבניין והעץ.
<יצחק מויאל: גם אני רוצה ככה - - אני מדבר בשם ההסתדרות בכלל, והסתדרות עובדי הבניין בפרט.
<יצחק מויאל: אני רוצה להצטרף לתחושה הקשה שיש.
<יצחק מויאל: הממשלה הפריטה את כל ההכשרה המקצועית.
<יצחק מויאל: מודים פה גם במשרד העבודה.
<יצחק מויאל: עכשיו מתחילים לשקם.
<יצחק מויאל: יש פה עבודה מאוד מאוד רצינית.
<יצחק מויאל: בכל התחומים יש בעיה של הכשרה מקצועית.
<יצחק מויאל: אני מצטרף ליוסי אלקובי, נשיא התאחדות בעלי המלאכה, שיש בעיה בהכשרה מקצועית.
<יצחק מויאל: אין פה תכנית, גברתי היושבת-ראש, מסודרת - לא חומש, לא עשור - בלהחזיר את ההכשרה המקצועית.
<יצחק מויאל: את יודעת מה הפתרון?
<יצחק מויאל: שאתם, חברי הכנסת, לא שמים על זה דגש בכל מיני החלטות.
<יצחק מויאל: בענף הבניין - -
מירב בן ארי: דווקא השלישיה שיושבת פה כן שמה.
<יצחק מויאל: אז אני אגיד לך שלא.
<יצחק מויאל: תרשי לי, אני אתן לך כמה דוגמאות.
מירב בן ארי: אתה תיתן לי ממש בדקה, כי אני חייבת לסיים.
<יצחק מויאל: 60 שניות.
<יצחק מויאל: הפתרון של הבעיה הוא בכך שהמדינה בכוונה עושה את זה לייבש את זה.
<יצחק מויאל: הפתרון, כדי להחליף את הישראלים, הולכים להביא עכשיו - - אם היו מכשירים עובדים ישראלים בענף הבנייה, לא הייתם צריכים לאשר להביא 20 אלף עובדים זרים.
מירב בן ארי: מצד שני, יושב לך כאן מעסיק ואומר לך שהוא רק רוצה עובדים, אבל הם לא באים.
<יצחק מויאל: איך הם יבואו?
<יצחק מויאל: איך הם ידעו שיש פה הכשרה?
מירב בן ארי: אבל שאלתי אותם במפורש - -
<יצחק מויאל: אני מודיע לך כמי שאחראי על הענף, חסרים 5,000 מנהלי עבודה בענף הבנייה הישראלי.
<יצחק מויאל: שמשרד העבודה יראה.
<יצחק מויאל: שיגיש לי לישיבה הבאה בעוד חודשיים איך עושים תכנית להכשיר את הישראלים, מה הפתרון.
מירב בן ארי: אבל יש לך את הקורסים שהם לא באים.
<יצחק מויאל: הנה הפתרון.
<יצחק מויאל: הפתרון הוא להביא 6 חברות סיניות לארץ.
<יצחק מויאל: אז יביאו עכשיו - -
מירב בן ארי: אתה רוצה שלא ייבנו בניינים במדינת ישראל?
<יצחק מויאל: זה בדיוק מה שמוכרים לכם.
<יצחק מויאל: זה ממש לא נכון.
מירב בן ארי: אל תגיד לי מה שמוכרים.
<יצחק מויאל: אני אומר לך שזה לא נכון.
מירב בן ארי: אבל אדוני, אני חייבת להגיד לך משהו.
<יצחק מויאל: להביא חברות לארץ פוגע בתעשייה.
<יצחק מויאל: חד-משמעית.
מירב בן ארי: תשמע, יכלו לשבת פה עוד הרבה חברי כנסת, אוקי?
מירב בן ארי: במקרה אני מעורה בנושא של כחול-לבן, אני מסיירת, יושבת בפגישות מקצועיות.
מירב בן ארי: תיכף יש לי פגישה עם התמרוקים שאני מתעסקת.
מירב בן ארי: תאמין לי, נפשי, וגם העניין - -
<יצחק מויאל: אבל זה שנתתם להביא 6 חברות - - יש עובדים כאן.
מירב בן ארי: אבל אדוני, יש לך גם בעיה.
מירב בן ארי: כל הדיון כאן הוא על זה שיש מקומות עבודה ואנשים לא באים.
מירב בן ארי: אתה יודע למה?
מירב בן ארי: כי הדור שלי, לצורך העניין, מכרו לו שחינוך טכנולוגי זה הסללה, ואם הוא ילמד חינוך טכנולוגי, אז כנראה הוא יגיע לא יודעת לאן.
מירב בן ארי: והיום החברים שלי מקבלים כמו שאני קיבלתי לצורך העניין - - היום קצת השתפרנו, אבל אותם חבר'ה הולכים למשרדים – אני לא רוצה להזכיר שמות - מאוד "פנסיים", מקבלים 4,500 שקל, בלי חניה, בלי ארוחת צהריים, העיקר שהם - - ועובדים מ-09:00 בבוקר עד 22:00 בלילה עם כל האורות האלה בתל-אביב.
מירב בן ארי: כי לדור שלי מכרו שזה הסללה, ושהם יגיעו - - לשמחתי, יש לי כמה חברים שהבינו מהר מאוד את הפרינציפ והלכו למקומות הטכנולוגיים.
מירב בן ארי: והיום, אני לא רוצה להגיד לך - - מרמת שכר, השכלה וקורסים שפתחו להם עולם.
מירב בן ארי: יכלו לשבת פה הרבה חברי כנסת שאין להם מושג, אבל יושבים פה עופר, איילת ואני.
מירב בן ארי: התאחדות התעשיינים יודעת כמה אנחנו פעילים בשבילם.
מירב בן ארי: אתה צודק שאולי אין מקצועות, וזה בדיוק מה ששאלתי כאן את יוסי - - אמרתי לו ישר: "תשבו עם משרד החינוך כדי כן למצוא את הקשר".
מירב בן ארי: אי אפשר להתעלם מהבעיה גם שיש כאן דור שלם שלא רוצה ללכת לחינוך הטכנולוגי, כי מכרו לו בבית הספר שזה לפחות טובים.
מירב בן ארי: אני מסכימה איתך שיש מחסור, רק שאני לא מסכימה איתך על למה המחסור.
<יצחק מויאל: משפט אחרון ואני אסיים.
<יצחק מויאל: אני מדבר עם עובדות.
<יצחק מויאל: אני עשיתי הכשרה מקצועית להחזיר את הישראלים לענף הבנייה.
<יצחק מויאל: ההסתדרות חתמה הסכם עם ארגון הקבלנים ונתנה תנאים מפליגים, טובים והכי גבוהים במשק.
<יצחק מויאל: את יודעה למה ישראלים לא באו?
<יצחק מויאל: כי אין איפה ללמד אותם, אין איפה להכשיר אותם.
<יצחק מויאל: אז איזה תכנית?
<יצחק מויאל: יש ישראלים שמוכנים לבוא.
<יצחק מויאל: יש להם שכר גבוה, פנסיה מהיום הראשון, קרן השתלמות, תנאים טובים מאוד.
<יצחק מויאל: אני מסכים עם יוסי, ידידי היקר, צריך פה לעשות, להקים קול צעקה, להקים נושא חירום, להכין איזו תכנית שתתמקד בכל התעשייה.
מירב בן ארי: אני מסכימה איתך כדי לטפל במחסור.
מירב בן ארי: עכשיו אנחנו חייבים לסיים.
מירב בן ארי: גם נתתי לכל מי שביקש לדבר.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר מילה אחת לסיום, כי תם אבל לא נשלם, יש לנו עוד הרבה דברים לצאת מכאן.
מירב בן ארי: ראשית, אני לוקחת על עצמי את העניין של דמי האבטלה של הכשרה מקצועית - מורן יודע, אנחנו כבר עובדים על זה, עובדים על זה גם עם אורי שיינין - לעשות איזה שהוא פיילוט, לפחות לראות אם זה עובד העניין הזה של להפסיק לנכות את דמי האבטלה.
מירב בן ארי: זה כבר מה שנקרא אצלי על השולחן קרוב לשנה, אנחנו מתכוונים לטפל בעניין הזה.
מירב בן ארי: דבר שני, אני מבקשת גם מאסף, גם ממורן ומשני האנשים המכובדים שיושבים כאן מתעשיית העץ ומתעשיות המלאכה לבוא ולעשות את נקודות החיבור והממשק, כי אתם מתעסקים באותם אנשים שבסוף הם מעסיקים וצריכים אותם.
מירב בן ארי: דבר שלישי, אנחנו נעשה כאן בתחילת המושב אל"ף, דיון על הרפורמה ביחידות הטכנולוגיות שיגיעו לפה ויסבירו לוועדה.
מירב בן ארי: אני ביקשתי את זה מדיון לפני שבועיים, שיבואו לכאן כל מי שעוסק בנושא, יסבירו לנו לאן פני ההשכלה הטכנולוגית - - דבר נוסף שאני ביקשתי, וגם יהיה כאן דיון והתייחסות, זה הנושא של הצבא, משרד הביטחון, לגבי הכשרות י"ג, י"ד והדח"שים – דחיית שירות, אל מול ההכשרה בתוך הצבא והחיבור לתעשייה הישראלית.
מירב בן ארי: הדבר באמת האחרון שאנחנו הולכים לבדוק - אני מודה שקיבלתי גיליון אקסל דווקא מעניין מהאגף להכשרה מקצועית, וגם דיברתי עם שולי אייל לפני יומיים על הנושא של ההשמה של אותם קורסים - האם בסוף אנחנו מגיעים להצלחה בהשמה, או לא.
מירב בן ארי: זה גם נושא שאנחנו ניקח, בלי קשר למליאת הוועדה.
מירב בן ארי: זה גם דברים שאפשר לעשות במהלך הפגרה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משפט אחד לסיום.
מירב בן ארי: אנחנו מודעים לבעיה.
מירב בן ארי: אנחנו מודעים לבעיה, מה שנקרא זה לא רק בנפשנו.
מירב בן ארי: אני אמרתי אישית מהמקום שלי איך אני חוויתי את זה בתיכון, איך הדור שלי בסוף לא נמצא במקצועות האלה כי מכרו לו איזה שהוא מושג אחר.
מירב בן ארי: אבל מה שכן, אנחנו עכשיו, בימים האלה, ואני שמחה אל"ף, על המספר בבתי הספר, על 90% שנמצאים כבר במשרד החינוך שעושים שם את הפעילות.
מירב בן ארי: גם ה-10% שנמצאים במשרד הכלכלה, גם שם יש באמת - - נכון, אנחנו רוצים שהכל יהיה במערכת אחרת, אבל כל עוד זה קיים במשרד הכלכלה, אין ספק שיש שם פעילות חשובה מאוד בתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: אנחנו מתעסקים גם בנושא של המכללות האקדמיות, הן ברפורמה והן - חשוב לומר - מנקודת הזיכוי להנדסאים שהעברנו בחוק ההסדרים, שגם היא בא ואומרת שאין הבדל בין תואר ראשון לתואר בהנדסה.
מירב בן ארי: גם זה עבר.
מירב בן ארי: כמובן, ואת זה אמרתי בתחילת דבריי ועם זה אני מסכמת, יש כאן חברי כנסת שיושבים ופעילים ללא הרף עבור התעשייה הישראלית.
מירב בן ארי: אנחנו רואים שינויים - מתקציבים, ממודעות.
מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה ממקום שלא היינו בו.
מירב בן ארי: נכון, זה לא מספיק, יש לנו עוד המון עבודה לעשות בעניין הזה.
מירב בן ארי: תהיו בטוחים שאנחנו מגויסים לעניין הזה, אנחנו נמשיך לקדם את זה.
מירב בן ארי: גם כשהמושב לא יהיה פעיל אנחנו עדיין נמצאים בסיורים.
מירב בן ארי: אגב, אפילו פניית ציבור של מפעל כדי להקל עליו בJMP מול משרד ולשלוח לו צוות של מפעל - זה גם משהו שחבר כנסת עושה.
מירב בן ארי: זה לא פחות מזה שאתה משחרר פקק, או הולך לראות עכשיו מפעל שנפתח בנתיבות כי שחררנו לו את הפקקים של הרגולציה.
מירב בן ארי: אני, כמובן, בכל דבר שאתם צריכים.
מירב בן ארי: גם איילת נחמיאס-ורבין וגם עפר שלח.
מירב בן ארי: הלשכות שלנו תמיד עבורכם.
מירב בן ארי: תשתמשו בנו לכל דבר שאתם צריכים.
מירב בן ארי: תודה רבה ובהצלחה לכולם.
אילן גילאון: תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות פרטניות לתלמיד ולהורה), התשע"ה-2015.
אילן גילאון: אני מבין שהנושא דוסקס בשולחן עגול.
אילן גילאון: לפי מה שהבנתי, אין איזה שהן מחלוקות בולטות.
אילן גילאון: אנחנו אכן נתחיל ישר בהקראה.
אילן גילאון: גומרים והולכים.
<אייל לב-ארי: אנחנו חוזרים להגדרות.
<אייל לב-ארי: יש דברים שנמשיך, יהיו דברים שלא.
<אייל לב-ארי: "בעל מוסד חינוך" – במוסד חינוך רשמי – רשות החינוך המקומית ולעניין המדינה – בתי הספר החקלאים כדורי, אשל הנשיא ,ימה ועין כרם; במוסד חינוך שחל עליו חוק הפיקוח – הגוף בעל הרישיון מהמנהל הכללי של משרד החינוך להפעלת מוסד החינוך לפי חוק הפיקוח; "הורה" – לרבות אפוטרופוס; "המנהל" – מנהל מחלקת החינוך ברשות החינוך המקומית הנוגעת לעניין, או נציגו; "הממונה" – מי שהשר מינה מבין עובדי משרדו, לממונה על יישומן של תקנות אלה; "חוק הפיקוח" – חוק הפיקוח על בתי ספר, התשכ"ט-1969; "חוק חינוך מיוחד" – חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח-1988; "חינוך חובה" – כהגדרתו בסעיף 1 לחוק לימוד חובה, התש"ט-1949; "יחידת אכסון" ו"יחידת אכסון מיוחדת" – כהגדרתן בפרט 8.180 של התוספת השנייה לתקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות), התש"ל-1970; "מוסד חינוך" – כהגדרתו בסעיף 19לב לחוק, ובכלל זה גן ילדים כהגדרתו בסעיף 19לד(א) לחוק; "מורשה לנגישות מבנים תשתיות וסביבה" – כמשמעותו בסעיף 19מא לחוק; "מורשה לנגישות השירות" – כמשמעותו בסעיף 19מא1 לחוק; "מפקח", "מנהל מוסד" – כהגדרתם בתקנות חינוך ממלכתי (סדרי הפיקוח), התשי"ז-1956; "מרכז טיפול" – מרכז שמשרד החינוך מפקח עליו ומתקצב אותו ובו אנשי מקצוע מומחים בנושא מוגבלות בשמיעה בקרב תלמידים; הגדרת "חיית שירות" בשלב הזה לא תידון.
<אייל לב-ארי: אולי בהמשך כן נוכל לדון בה.
<אייל לב-ארי: אתם צריכים עוד זמן לעשות - -?
אילן גילאון: למה ההשמטה של - -?
<אילן שי: אנחנו רוצים לעשות עוד איזה שהוא תהליך של בחינה בנוגע לחיות שירות - גם מה מקובל בעולם, גם מה אפשר מבחינת מוסדות חינוך, הצרכים של התלמידים, האפשרויות שיש במוסדות חינוך.
<אילן שי: באופן כללי לגבי חיות במוסדות חינוך, היו פניות למשרד החינוך בטענה שהתנאים שיש במוסדות חינוך ביחס לבעלי חיים הם לא נאותים.
<אילן שי: אנחנו לא נמתין לסיום התהליך הגדול שנעשה בנוגע לחיות בכלל במוסדות חינוך, אלא יהיה תהליך ממוקד של בחינה שייעשה באגף לחינוך מיוחד.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לוודא שאנחנו מדברים על חיית שירות באופן כללי, לאו דווקא למי שצריך את זה ככלב נחיה.
<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים על חיית שירות.
אילן גילאון: יש כל מיני חיות שירות.
אילן גילאון: האמת שזה מתמיה קצת, אבל בסדר, אם אתם דואגים לבעלי חיים, אתם רוצים חשיבה נוספת – סבבה.
אילן גילאון: אנחנו בכנסת מאפשרים אפילו לחיות שירות בזמן התמחותן כבר להיכנס, אז לבתי ספר לא?
<אייל לב-ארי: זה גם כן כלבי נחייה.
אילן גילאון: כלבי נחייה, כי זיקיות לא הגיעו, אבל בסדר.
אילן גילאון: מה יש?
אילן גילאון: איגואנה, נכון?
אילן גילאון: יש עוד כמה דברים.
אילן גילאון: לא, באמת, זה לא צחוק.
<מיכל שיק הר-טוב: בעיקר כלבים.
אילן גילאון: כלבים בעיקר.
<מיכל שיק הר-טוב: כלבים, אבל לאו דווקא לעיוורים.
<מיכל שיק הר-טוב: כלבים יכולים לתת שירות למוגבלויות שונות.
אילן גילאון: אני מדבר על חיית שירות.
אילן גילאון: אילן, מתי תדעו מה אתם צריכים עוד?
אילן גילאון: אתם מתכוונים שבית הספר יטפל בחיות?
<אילן שי: אנחנו דיברנו על שלושה חודשים.
<רויטל לן כהן: לא, אין דברים כאלה.
<רויטל לן כהן: מה זה "שלושה חודשים"?
<רויטל לן כהן: אתם רוצים לבדוק מה קורה בעולם?
<רויטל לן כהן: אני אומרת לכם, בעולם יש.
<רויטל לן כהן: מה יש לכם שלושה חודשים לבדוק שם?
אילן גילאון: אני חשבתי שבית הספר יהיה הראשון שישמח דווקא לנגישות הזאת של חיית שירות.
אילן גילאון: זו הבעיה, לא?
<רויטל לן כהן: זה חוסך לכם סייעת לפעמים.
אילן גילאון: אם זה לא נאות לכלבים, אז בטח זה לא נאות גם לילדים.
<רויטל לן כהן: זה לא מצחיק בכלל.
<רויטל לן כהן: זה חוסך לכם סייעת.
<רויטל לן כהן: אתם מתלוננים שיש יותר מידי סייעות וזה נורא יקר.
אילן גילאון: מרב, תשבי איתו.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד מראש שאם אחד מהטיעונים יהיו אלרגיה של ילדים, אז גם במבה.
אילן גילאון: במבה?
<אילן שי: יש בתי ספר נקיים מ- -
<רויטל לן כהן: לא שאתם דואגים לזה.
<רויטל לן כהן: זו אחריות של המנהלת.
אילן גילאון: מתי הישיבה הבאה?
<אייל לב-ארי: לדעתי - - בפגרה.
אילן גילאון: אתה יודע, אין פה השקעה, אין פה - - אני לא מבין.
אילן גילאון: אתם דואגים לחיות שירות, אבל מה עם הילדים?
אילן גילאון: זאת אומרת, אם הכללים לא נאותים לכלב נחייה, אז איך יהיו נאותים לתלמיד שזקוק לו?
<קריאה: יש גם הורים שזקוקים.
<שולמית כהן: יש הבדל בין כלב - -
אילן גילאון: תסבירו.
<רויטל לן כהן: מה הבעיה שהוא יהיה בכיתה?
<שולמית כהן: יש הבדל בין כלב שצריך להיות בתוך הכיתה, לבין כלב שצריך להיות בכלוב מחוץ לכיתה, בחצר.
אילן גילאון: כלוב מחוץ לכיתה?
<רויטל לן כהן: מה?
<רויטל לן כהן: כלב שירות הוא ליד הבעלים.
<שולמית כהן: כשאנחנו מדברים על פינות חי בבית ספר, אז אלה נמצאים בכלובים.
<רויטל לן כהן: אנחנו לא מדברים על זה.
אילן גילאון: תקשיבי, חיית נחייה לא יושבת בתוך כלוב.
<שולמית כהן: ברור.
<שולמית כהן: אני רוצה לומר לך שאין לנו שום כלב נחייה בבית הספר, כי כלבי נחייה - - כלבי נחייה ניתן לקבל רק החל מגיל 17, לא קודם.
<שולמית כהן: אני לא מכירה אף תלמיד שיש לו כלב נחייה שהוא הגיע איתו לבית הספר.
<רויטל לן כהן: רק המימון הוא מגיל 17.
<רויטל לן כהן: זה לא נכון, זאת אמירה ממש לא נכונה.
<רויטל לן כהן: רק המימון הוא מגיל 17, אפשר גם מגיל 7.
<שולמית כהן: רויטל, אני ממונה על ליקוי הראייה במשרד החינוך.
<שולמית כהן: אני עובדת באופן מאוד צמוד עם כל הארגונים של ליקויי הראייה, כך שאני יודעת שכלב נחייה ניתן רק אחרי גיל 17.
אילן גילאון: בסדר, נניח, אני לא אתווכח איתך על מה שאני לא יודע.
<שולמית כהן: מה שאני רוצה לומר - -
אילן גילאון: שכלב יהיה בתוך כיתה?
<שולמית כהן: בוודאי שהוא יהיה בתוך כיתה.
<שולמית כהן: אין בעיה, אבל כל הנושא הזה צריך להיבדק עם כל המשמעויות שלו.
אילן גילאון: באמת תסלחי לי, אבל אני ממש - - זה דיבור בפוליטיקה ככה.
אילן גילאון: מה זאת אומרת "המשמעויות שלו"?
אילן גילאון: מה יכול להיות המשמעויות של כלב שמגיע, איזה שהוא כלב טיפול לילד בתוך כיתה?
אילן גילאון: איזו משמעות יש?
<שולמית כהן: תראה, אני - - אל"ף, אני רוצה לומר לך שגם במדינות העולם הנושא של חיית שירות בתוך מערכת החינוך זה לא משהו שהוא באופן אוטומטי.
<שולמית כהן: הנושא הזה לפחות התחיל להיבדק על ידנו, כך שזה לא שבכל העולם החיות שירות מגיעות עם התלמידים, נכנסות לכיתה, נמצאות בתוך הכיתה, כשרק מדינת ישראל מסרבת.
<שולמית כהן: כל מה שאנחנו מבקשים - - אנחנו מבקשים לבדוק את זה.
<שולמית כהן: אני רוצה לומר שיש הבדל עצום בין כלבי נחייה לבין חיית שירות, כי כלבי הנחייה יש מישהו ש - - משרד הרווחה מוביל, מתקצב.
<שולמית כהן: חיות שירות, הדבר הזה עוד לא - -
<רויטל לן כהן: מה איכפת לך מי מתקצב?
<רויטל לן כהן: ההורים קנו לו.
<שולמית כהן: תראו, להכניס כלב שירות לתוך כיתה זה מחייב הרבה מאוד דברים.
<שולמית כהן: יש אחריות, יש פחדים של ילדים, יש כל כך הרבה דברים שצריך לראות איך פותרים.
<שולמית כהן: זה לא חוכמה לומר, "אוקי, הם ייכנסו ויגיעו לכיתות", כשבפועל אי אפשר לעשות את הדבר הזה.
<שולמית כהן: צריך לבדוק את זה, צריך לראות איך עושים את זה בצורה הכי טובה שיכולה להיות, שהיא באמת תיתן את השירות הנכון וההולם לתלמיד.
<שולמית כהן: זאת המטרה שלנו.
<שולמית כהן: אין לנו עניין לחסוך משום תלמיד איזה שהוא שירות שהוא יכול ליהנות ממנו והוא יכול להיות - - ממנו.
אילן גילאון: אנחנו בדיון הבא שייערך בעוד כחודש רוצים לזה תשובה מנומקת.
אילן גילאון: תסבירו לנו מה אתם צריכים.
אילן גילאון: האמת שזה מתמיה.
אילן גילאון: זה תמיד מזכיר לי בפוליטיקה שיש אנשים שאומרים, "הפתרון הוא מורכב ומסובך".
אילן גילאון: אני לא ירדתי לסוף דעתך.
אילן גילאון: אני מכבד את מה שאת אומרת, אבל אם בבית הספר לחיה אין מקום, אז אני רוצה לומר משהו על כל ההשקעה החינוכית האחרת, כן?
<שולמית כהן: אני חושבת שצריך בכל זאת לשמור על פרופורציה.
אילן גילאון: זה טוב להגביר את לימודי היהדות, אבל כדאי להכניס קודם חיות טיפול לבית ספר.
אילן גילאון: זה קודם יותר.
אילן גילאון: זה יותר יהודי הדבר הזה.
<מיכל שיק הר-טוב: שולמית, רק חשוב לי להדגיש.
<מיכל שיק הר-טוב: את כל הזמן מתמקדת במוגבלויות ראייה.
<שולמית כהן: לא, אני לא מתמקדת.
<מיכל שיק הר-טוב: אנחנו יודעים על ילדים עם דושן שעכשיו יש איזו שהיא עמותה שמאוד מקדמת הכשרה של כלבים שמסייעים ונותנים שירות.
<מיכל שיק הר-טוב: גם יובל וגנר, נשיא עמותת "נגישות ישראל", הסתייע במשך שנים רבות בכלב נחייה שנתן לו שירות.
<מיכל שיק הר-טוב: נותני שירותים היום מחויבים על פי תקנות נגישות השירות לאפשר כניסה של כלבים.
<מיכל שיק הר-טוב: זאת אומרת, אותם פחדים, יכול להיות שלא כצעקתה.
<מיכל שיק הר-טוב: אנחנו נשמח לשבת, גם לסייע לכם ולהראות לכם שלא כצעקתה.
<שולמית כהן: אני רק רוצה לדייק את הדברים.
<שולמית כהן: זה לא שאני משווה.
<שולמית כהן: פשוט דיברו, השוו את זה לכלבי נחייה.
אילן גילאון: טוב, בפגישה הבאה אני מבקש מכם תשובה.
אילן גילאון: כנראה תהיה הפגישה הבאה בעוד חודש בתוך הפגרה.
אילן גילאון: אני צריך להבין את זה.
אילן גילאון: תמוה בעיני, אבל אני מכבד את מה שאתם אומרים.
אילן גילאון: אין לי אפשרות להוכיח את ההיפך ממה שאת אומרת.
אילן גילאון: בואו נמשיך.
<רויטל לן כהן: אפשר, אדוני?
אילן גילאון: אין טעם.
אילן גילאון: אנחנו בעוד חודש נצטרך לקבל תשובה לגבי זה.
אילן גילאון: אם לא, אנחנו נקבל את ההחלטות שלנו פה.
<רויטל לן כהן: רק אמירה מתוך ועדה ממשלתית שהייתה במשרד הרווחה.
<רויטל לן כהן: הנושא של כלבי שירות מגיל 17 הוא לא משהו שהחוק אומר שרק מגיל 17 אפשר.
<רויטל לן כהן: משם מתחילה הזכאות למימון, זה הכל.
אילן גילאון: זו לא הנקודה.
אילן גילאון: זה פחות מעניין.
<שולמית כהן: זה לא החוק.
<שולמית כהן: זו האחריות שילד מסוגל לקחת על בעל חיים, לכן הגיל.
<שולמית כהן: הגיל לא נקבע בגלל מימון, אלא בגלל היכולת של הילד לקחת אחריות.