GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל בירן: בסוף גם במקום שהמשאבים נמצאים, יהיה חוסר נגישות, חוסר מיצוי ואם לא יהיו מספיק אנשים בתוך המערכת, אני חושבת שזה היה מצחיק מה שאמרת כאן על התרגום, על ההבדל בין התרגום הטכני – ושוב, אני מברכת את משרד הבריאות שעשה את זה – אבל בסוף זה לא מספיק.
מיכל בירן: זה צעד אחד אבל בסוף אם אין מי שעושה גם את התרגום התרבותי במובן היותר עמוק, יכול להיות שלא ידעו בכלל על התרגום הטכני שקיים.
מיכל בירן: לסיכום.
מיכל בירן: אני אדם פרגמטי.
מיכל בירן: אני חושבת איך מתקדמים הלאה.
מיכל בירן: זה לא במקום הזעם שהוא מוצדק.
מיכל בירן: אני חושבת שכן יש היום כוונות טובות במערכת לנסות ולעשות מאמצים ולהיות יותר רגישים תרבותית וגם לתת מענה למצוקות.
מיכל בירן: התפקיד שלכם, גם כפעילים בתחומים השונים, הוא גם להביא לידיעתנו את המקומות בהם הדברים לא מסתדרים ולא מתקתקים כדי שנוכל גם אנחנו לסייע לכם.
מיכל בירן: גם חבר הכנסת עמר בר-לב מאוד רצה להיות כאן.
מיכל בירן: הוא עוסק הרבה בעניין אבל הוא לא הצליח להגיע היום.
מיכל בירן: אני אומרת לכם שגם אני לרשותכם במה שצריך.
אלי אלאלוף: דוקטור ספפה אייצק, בבקשה.
<ספפה אייצק: תודה אדוני היושב ראש.
<ספפה אייצק: כמובן ברכות.
<ספפה אייצק: אני מצטרף לכל הברכות על היום החשוב הזה בו אנחנו דנים לעומק בכל הסוגיה של יוצאי אתיופיה.
<ספפה אייצק: צריך להיות שילוב יוצאי אתיופיה אבל לצערנו עוד לא נקלטנו מספיק.
<ספפה אייצק: לאור הנתונים הבריאותיים ולאור העובדות ששמענו עליהן כאן - מתן הזדמנות שווה ומתן שירותי בריאות לאוכלוסיות מיעוט, מדובר ברמה מאוד גבוהה.
<ספפה אייצק: לשמחת כולנו אני חושב שברמת המדיניות, זה כבר תפס תאוצה והועברו הרבה החלטות מדיניות חשובות.
<ספפה אייצק: בזה אין ספק.
<ספפה אייצק: התנהלו הרבה דיונים חשובים ומקצועיים בשולחנות עגולים וההחלטות בהן נגענו היו מאוד ראויות אבל זה תלוי מתי הן ימומשו בצורה סבירה.
<ספפה אייצק: דבר אחד נוסף.
<ספפה אייצק: אני משתתף במועצת ארגון הבריאות של משרד הבריאות ושם ביקשנו שתינתן הזדמנות להקים תת ועדה לדון בנושא בריאות יוצאי אתיופיה ובכלל בקליטתם.
<ספפה אייצק: הרבה מומחים שהם חברי המועצה התנדבו, אני מניח בסדר גודל של 15 מומחים.
<ספפה אייצק: אנחנו ישבנו בזמן מאוד מאוד יקר, במשך שנה וחצי, שנתיים, וסיכמנו המלצות אופרטיביות שיכולות לעבור למשרד הבריאות ויתמכו בכל הפעילות שלו.
<ארנון אפק: המנכ"ל הוא יושב ראש המועצה לקידום בריאות וזה בוודאי יוצג כאן.
<ספפה אייצק: אני בעצמי הייתי יושב ראש הוועדה הזאת.
<ספפה אייצק: בוועדה הזאת השתתפו אנשים מכובדים בעלי ניסיון אדיר ובעלי תפקידים ראויים בכל מקום.
<ספפה אייצק: ההמלצות האלה, אני מקווה מאוד שיילקחו בידי משרד הבריאות ברצינות וייבדקו כי הן יכולות לתמוך בכל התהליך הזה של שינוי ולהביא הזדמנות שווה במתן שירותי בריאות לקהילת יוצאי אתיופיה.
<ספפה אייצק: אדוני היושב ראש, כאן אני פונה אליך במיוחד.
<ספפה אייצק: הנקודה השנייה בה אני אסיים.
<ספפה אייצק: כמו שנאמר קודם, המערכות עושות מאמץ לתת את השירות כמו שצריך לקהילות מיעוטים כמו יוצאי אתיופיה, אבל המערכת – כמו שנאמר – היא רחבה מאוד וגדולה מאוד ואין לה פוקוס כדי להבין מה קורה באוכלוסיות מיעוטים כאלה.
<ספפה אייצק: כולם יכולים להבין אבל מי שבמיוחד יכול להבין זה אלה שעוסקים בשטח ומבינים בדיוק מה מתחולל.
<ספפה אייצק: המגזר השלישי פועל במשך 13 שנים בשטח וידענו והבנו הרבה דברים, בנינו גם תכניות ופרויקטים מאוד מאוד ראויים אותם הפעלנו והם הניבו תוצאות.
<ספפה אייצק: אבל זה מצער מאוד שהמשאב לא חולק כמו שצריך כדי להמשיך את המפעל החשוב הזה.
<ספפה אייצק: אני פונה אדוני היושב ראש ומבקש להתרכז בחלוקת המשאבים לארגונים שפועלים בתוך הקהילה.
<ספפה אייצק: זה יכול להביא את בניית היכולת של המיעוטים האלה כדי שהם ישתלבו באמת בתוך החברה בצורה ראויה.
<ספפה אייצק: תודה.
אלי אלאלוף: אני חייב להתחיל להגיע לסיכום.
אלי אלאלוף: אני שומר זמן לפרופסור ארנון אפק לסיכום שלו.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה להתנצל בפני חברים, במיוחד בפני פרופסור אידלמן שביקשתי ממנו לבוא כי רציתי שיביא לידיעת
אלי אלאלוף: כם את כל ההתלבטויות שלו שהוא גילה בנושא התפתחות הילד בגיל הרך ביותר, מה שגורם להשלכות על התפתחות בכלל של כל ילד ואחר כך כאדם בגלל בעיות של תת תזונה.
אלי אלאלוף: אני מודיע שהוועדה תתכנס ובכל מושב יהיה לה דיון על נושא של בריאות בקהילה היהודית מאתיופיה בארץ וגם בחוץ לארץ.
אלי אלאלוף: כל מושב, זה אומר שזה לפחות פעמיים בשנה.
אלי אלאלוף: אני אבדוק את האפשרות הטכנית הבירוקרטית לקבל יועץ קבוע לוועדת הכנסת לנושא בריאות בקרב יוצאי אתיופיה, עולי אתיופיה, יהדות אתיופיה, כך שנוכל לעשות עבודה שיטתית ומעקב.
אלי אלאלוף: אני אשמח שיוגשו מועמדות.
אלי אלאלוף: הבחירה נעשית על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואנחנו נעמיד את התקציב שמותר ליושב ראש לנצל למטרות טובות ואני לא מכיר מטרה יותר טובה מזו.
אלי אלאלוף: אני אבקש גם ממשרד הבריאות שבפגישה הקרובה שתהיה לנו במסגרת הוועדה לתת לנו דוח של כל תיאום המערכות וקיום המערכות שפועלות - כוועדת בריאות מותר לנו לבקש זאת – בקרב הקהילה היהודית מאתיופיה וכדי שנקבל תמונה מסודרת.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שמותר לנו לבקר את משרד הבריאות אבל גם להכיר ולהוקיר את מה שנעשה.
אלי אלאלוף: זה לא קל להיכנס לתחום בצורה כזאת, בצורה שיטתית כשיש אנדרלמוסיה.
אלי אלאלוף: ההתלבטות של המדינה הייתה או להביא את יהודי אתיופיה במצבים שאתם מכירים טוב ממני או להמתין עד שנתארגן ונחשוב על כל פרט כדי שייקלטו טוב יותר.
אלי אלאלוף: לא, אני בעד קודם כל להביא אותם הביתה ואחר כך נתמודד עם הבעיות שיש בבית.
אלי אלאלוף: זה נעשה בכל התחומים ולכן יש פשלות.
אלי אלאלוף: אבל חובתנו לתקן את זה ולמגר את זה.
אלי אלאלוף: אני שוב חוזר ואומר שלא הרבה מדינות יעזו לפרסם דוח שמדבר על הגזענות בקרב יהודי אתיופיה אבל המדינה עשתה את זה.
אלי אלאלוף: משרד המשפטים עשה את זה.
אלי אלאלוף: כפי שאמרתי, זאת הודאה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאחד הדברים שנראים לי מאוד מאוד קשים, וזה נכנס לסל הבריאות רק בשנתיים האחרונות, בריאות הנפש.
אלי אלאלוף: הנושא הזה נראה לי אקוטי יותר מכל נושא אחר מפני שהוא משליך על כל תחומי החיים של כל אחד.
<יוהן רדה: יש אזרח בשבי שהוא לקוי בנפשו.
<יוהן רדה: אף אחד לא מדבר על זה.
<יוהן רדה: 982 ימים.
אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על הצורך בדגש על בריאות הנפש.
אלי אלאלוף: אחד הדברים שנראים לי טכניים בכל הנושא של הדפו פרוברה, חבל שזה נמשך.
אלי אלאלוף: זאת צריכה להיות החלטה טכנית מינהלית וחדה מספיק.
אלי אלאלוף: לא צריכה להיות סחבת בעניין זה וצריך לגמור את זה לא בהקדם אלא מחר בבוקר, אז יצאו ההנחיות ויסיימו את זה.
אלי אלאלוף: לא צריך ועדה בנושא.
אלי אלאלוף: הידע האדיר של כל אחד מכם בצוות במשרד אמור להספיק כדי לעשות זאת.
אלי אלאלוף: אני שוב אומר, ואולי נעשה את זה בדיוני הוועדה, שצריך לשלב את המערכות הכלליות ולשלב בתוכן את המשאבים של דברים שקיימים בחברה הכללית.
אלי אלאלוף: היחס לאיידס, היחס למחלת הסוכרת ויחס לכל דבר.
אלי אלאלוף: יש כל כך הרבה מומחים, ידע ומשאבים.
אלי אלאלוף: גם אם כולם בוכים על כך שאין משאבים, בואו ננצל את המערכות הכלליות כדי לתת תשובה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שבדוח העוני אני לא הסכמתי תת דוח על קהילה זו או אחרת.
אלי אלאלוף: בשבילי אדם הוא אדם, קשיש עני הוא קשיש עני וילד עני הוא ילד עני.
אלי אלאלוף: זה כדי לקבל את התמונה הכוללת על המצוקות אבל אחר כך הפתרונות מוטי תרבות או צרכים מיוחדים.
אלי אלאלוף: הניתוח צריך להיות לגבי כל אזרח.
אלי אלאלוף: זה היופי והחשיבות שבזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להתנצל בפני כל מי שלא קיבל את רשות הדיבור ולבקש מפרופסור אפק לסכם.
<ארנון אפק: קודם כל, הסיפורים כאן הם גם מרגשים אבל גם מאוד מאוד כואבים ואני תמיד מבין עד כמה אני לא מבין בנושא הזה וגם בכלל בהרבה נושאים כי קשה לנו תמיד להתחבר לדברים כאלה.
<ארנון אפק: הסיפורים האלה, אדוני יושב ראש הוועדה, תמיד שמים בפוקוס על מה אנחנו בכלל מדברים ולמה אנחנו לפעמים צריכים גם להקשיב ולא תמיד קל לשמוע.
<ארנון אפק: אני יודע ומשוכנע שאנשים שבתוך משרד הבריאות שמפרסמים את הדברים, קודם כל הם אחראים לבריאות הציבור ושנית, אני בטוח שהם לא מבקשים לפגוע אבל יש לנו מחויבות גם לפרסם ובוודאי לא לפגוע באף אחד.
<ארנון אפק: אני כן מכבד ומקבל שיש כאן פטרנליזם, מה שאת תיארת גברתי הוא ביטוי לפטרנליזם, והוא לא צריך להיות ואני אומר את זה חד משמעית.
<ארנון אפק: צריך לשתף, לומר, ואי אפשר לקבוע לאדם אחר מה לעשות.
<ארנון אפק: המדיניות שלנו חד משמעית גם בנושא הדפו פרוברה וגם בכל נושא אחר, היא הפוכה לחלוטין.
<ארנון אפק: להפך.
<ארנון אפק: למנוע כל תופעות של פטרנליזם, של גזענות, לא לכפות ואני כן מקבל את העובדה, כפי שהיא מתבטאת – ויוני היטיב לתאר אותה – שכנראה יש פער בין מה שאתה מחליט כמנכ"ל, כמשנה, ועד מה שיורד לשטח במפגש האישי בין הרופא או המטפל לבין המטופל עצמו, ואנחנו נצטרך להעמיק יותר את העשייה בנושא הזה.
<ארנון אפק: המשרד עשה באמת הרבה מאוד דברים.
<ארנון אפק: אגב, הייתה לנו נציגה בוועדה, שלומית אבני, שעוסקת בנושא הזה, גם בנושא תרומות הדם.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שחיפשנו בדוח ולא מצאנו הרבה התייחסויות לנושא.
אלי אלאלוף: הדוח של משרד המשפטים בתחום הזה, בפינצטה חיפשנו ולא מצאנו המלצות מאוד משמעותיות.
<ארנון אפק: אני לא יודע אבל אני יכול להגיד לך שיש ועדה נפרדת בנושא במשרד הבריאות שאני עמדתי בראשותה והיא תעבור לפרופסור איתמר גרוטו עם נציגי יהודי העדה, יהודים יוצאי אתיופיה, ואנחנו עוסקים בזה בשוטף וכל הזמן.
<ארנון אפק: אני כאן בא ואומר חד משמעית שהיכן שיש תופעות של פטרנליזם, של גזענות, הן פסולות מהבסיס וצריך להילחם בהן מלחמת חורמה.
<ארנון אפק: אנחנו נעשה את זה.
<ארנון אפק: עשינו את זה ונמשיך לעשות את זה.
<ארנון אפק: אני בטוח שפרופסור גרוטו ימשיך להוביל את הנושא הזה.
<ארנון אפק: ראיתי את עבודתו יחד אתי בנושא תרומות הדם.
<ארנון אפק: צר לי שזה לקח הרבה זמן.
<ארנון אפק: אם הייתי עושה אתכם את הפגישה קודם, הייתי קולט את זה הרבה יותר מוקדם.
<ארנון אפק: מי שפתח לי את העיניים, זה דניאל ואתה יוני ואבי.
<ארנון אפק: באמת הסברתם לנו את זה בצורה חדה.
<ארנון אפק: אני מודה ומתוודה.
<ארנון אפק: לכן הצלחנו להגיע ממה שהם אמרו למשהו הרבה יותר מתקדם ונכון מקצועית.
<ארנון אפק: אני בטוח שאם יש מסר אחד שאני יכול לבוא ולהגיד זה שכל פעולה שאנחנו צריכים לעשות – כי לעולם יהיה פער – זה לעשות את זה עם נציגי העדה.
<ארנון אפק: הם בטוח יודעים הרבה יותר טוב מאתנו וחשוב שנעבוד אתם יחד.
<ארנון אפק: אני מאוד מאוד שמח אדוני שדווקא הדיון הזה, זה היה הדיון האחרון שאני נמצא בו.
אלי אלאלוף: לא תבוא לבקר אותנו?
<ארנון אפק: אני אבוא לבקר אותך תמיד ותמיד אעריך אותך.
<ארנון אפק: אני רק מקווה שאתה לא תצטרך לבוא לבקר אותי בבית החולים.
<ארנון אפק: זה הדבר היחיד שאני מאחל לכולם.
אלי אלאלוף: אני בבאר שבע.
אלי אלאלוף: בסורוקה.
<ארנון אפק: גם שם לא צריך לבקר, רק במסגרת תפקידך.
<ארנון אפק: בעיני זאת באמת הייתה זכות גדולה להוביל את הנושא הזה במשרד הבריאות יחד עם החברים הטובים כאן.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, הישיבה נעולה אבל אנחנו עוד ניפגש וגם תראו בוועדה ובי כתובת לכל הפניות.
אלי אלאלוף: תודה למשרד הקליטה, לשרת הקליטה.
מירב בן ארי: אני מתנצלת על האיחור.
מירב בן ארי: חשבתי שאלי אלאלוף ינהל את הוועדה.
מירב בן ארי: היום ה-16 במאי 2017, כ' באייר התשע"ז.
מירב בן ארי: הוועדה תעסוק בפתרונות ומענים לבוגרי כפרי הנוער, הפנימיות והאומנה במסגרת התכנית הלאומית לקידום צעירות וצעירים במצבי סיכון (תכנית יתד).
מירב בן ארי: אני אומר מילה ואז משרד הרווחה יתייחס.
מירב בן ארי: בירכתי את תכנית יתד גם בשדולה של כפרי הנוער והפנימיות בראשה אני עומדת.
מירב בן ארי: בשבוע שעבר הייתי באירוע השקה של התכנית.
מירב בן ארי: מעבר לכך שהתכנית היא תכנית טובה, היא תכנית היסטורית, תכנית שפעם ראשונה המדינה, משרד הרווחה בעלות תקציבית של מאה מיליון שקלים שנפרסים על פני שנתיים, באה ושמה את הצעירים במדינת ישראל על המפה.
מירב בן ארי: ההבנה היא שהתופעות הסיכוניות לא נגמרות בגיל 18 אלא ממשיכות כמה שנים קדימה ולכן יש כאן אחריות של המדינה.
מירב בן ארי: אני מכירה את התכנית מצוין.
מירב בן ארי: ליוויתי אותה גם עם אליעזר יבלון זכרונו לברכה שצריך לומר שזה היה בנפשו.
מירב בן ארי: אני שנתיים בכנסת ומהיום שנפגשנו, הוא אמר לי כמה חשובים לו הצעירים.
מירב בן ארי: בכובע השני שלי אני יושבת ראש ועדת המשנה לצעירים חסרי בית ולכן הכרתי את הנושא.
מירב בן ארי: חשוב גם לומר על אליעזר יבלון מילה.
מירב בן ארי: באמת איש משכמו ומעלה שקידם את הנושא ואני בטוחה שזה יצליח.
מירב בן ארי: מעבר לכך שזה חשוב, זה באמת משהו היסטורי.
מירב בן ארי: בעיני הדבר הכי חשוב הוא לראות שתכל'ס בשטח זה פועל והדבר החשוב הוא שאותם ארגונים חברתיים שקיימים ופועלים בתחום, יהיה ממשק בינם לבין המשרד.
מירב בן ארי: מה שאמרתי בכנס של יתד בשבוע שעבר זה שהצלחת התכנית תלויה בשני דברים.
מירב בן ארי: ראשית, שאותם עובדים סוציאליים בתוך הרשויות שיהיו אמונים על התכנית האת יבינו את גודל השעה ויבינו כמה חשוב לקדם את הצעירים בתוך הרשויות, והדבר השני שחשוב הוא שיתוף הפעולה עם הארגונים, עם החברה האזרחית, עם הארגונים החברתיים.
מירב בן ארי: אני מכירה עמותות רבות שכבר עוסקות בתחום וביקרתי אצל רובן.
מירב בן ארי: הייתי כמעט בכל הדיוריות, דירת מעבר, הייתי ב-למרחב, הייתי ב-הלל, הייתי ב-אותות וב-עלם.
מירב בן ארי: כל אותם ארגונים חברתיים, אני די שוחה בחומר.
מירב בן ארי: השיתוף ביניהם לבין העובד הסוציאלי חשוב.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אותו צעיר שלצורך העניין סיים את הצבא או אותה צעירה שהייתה חיילת בודדת, יכולה אחר כך לבוא לאותה עובדת סוציאלית ברווחה כי שלחו אותה מהדיורית של אותות.
מירב בן ארי: זה מבחינתי אותה סינרגיה ובאמת עבודה טובה ביחד.
מירב בן ארי: גם עבודה טובה של העובדים הסוציאליים שאני בטוחה שהם מבינים את החשיבות וגם עבודה עם הארגונים החברתיים שעושים עבודה מצוינת.
מירב בן ארי: נתחיל עם משרד הרווחה.
<גילה רונן: שלום לכולם.
<גילה רונן: אני מתנצלת בשמה של ציפי נחשון גליק.
מירב בן ארי: אני מתנצלת בשם ציפי נחשון גליק, חברה שלי, שותפה שלי שנמצאת בחוץ לארץ.
מירב בן ארי: מגיע לה.
מירב בן ארי: גם זכתה בתואר עובדת מצטיינת.
מירב בן ארי: נברך אותה גם לפרוטוקול.
מירב בן ארי: אני יודעת כמה היא מסורה.
מירב בן ארי: כשבאנו לכנס של יתד, היא לבשה שמלה לבנה והיא אמרה לי שהיום זאת החתונה שלה.
מירב בן ארי: נברך אותה, היא שותפה אמיתית.
<גילה רונן: אני רוצה לומר שדברי הפתיחה שלך מייתרים את דברי הפתיחה שלי כי אני חושבת שבאמת הדגשת את הנושא של השותפות גם בין משרדי הממשלה וגם את הנושא של המגזר השלישי, החברה האזרחית, פילנתרופיה, אקדמיה, כל השותפים בתוך השדה החברתי שעוסק בצעירים וצעירות בסיכון.
<גילה רונן: זה הרגע ההיסטורי ולכן זאת נקודת המוצא לדיון, הנושא של השותפות וההכרה וההבנה בצרכים השונים שיש לקבוצות השונות.
<גילה רונן: נתונים באופן מאוד מאוד גס.
<גילה רונן: אנחנו מדברים על מיליון צעירים במדינת ישראל שמהמיפוי שנערך על ידי פרופסור קטן זכרונו לברכה מדובר בהערכה מאוד מאוד גסה על עשרים אחוזים צעירים וצעירות על רצף מצבי הסיכון, וחשוב לי להדגיש את זה.
<גילה רונן: ארבעת תחומי החיים המרכזיים שהגדרנו בתכנית הלאומית הם הנושא של השכלה, תעסוקה ופיתוח מיומנויות, קיום פיזי, בריאות ומוגנות, רווחה ובריאות רגשית, השתייכות משפחתית וחברתית.
<גילה רונן: אנחנו רואים לנגד עינינו כמה וכמה אתגרים ואני חושבת שזה אולי גם מתייחס למה שייאמר כאן מאוחר יותר בדיון.
<גילה רונן: אני חושבת שהאתגר הראשון הוא להגיע לאוכלוסיות רחבות ומגוונות ככל האפשר.
<גילה רונן: אנחנו יודעים שיש לנו צעירים וצעירות גם על הרצף כולו של מצבי הסיכון אבל גם עם מאפיינים שונים שקשורים להשתייכות למגזרים, לקהילות.
<גילה רונן: אנחנו מדברים על המגזר הערבי, על המגזר החרדי, על יוצאים בשאלה, קהילת להט"ב ועוד.
<גילה רונן: אנחנו מדברים גם על מאפייני סיכון שונים.
<גילה רונן: אנחנו מדברים גם על צעירים וצעירות עוברי חוק, גם בוגרי מסגרות, גם של אגף תקון, גם של ילד ונוער וביניהם בוודאי גם בוגרי הפנימיות שיוצגו כאן.
<גילה רונן: זה האתגר הראשון.
<גילה רונן: האתגר השני שאנחנו מדברים עליו הוא באמת להגיע לכל אותם הצעירים והצעירות השקופים, כפי שאנחנו קוראים להם.
<גילה רונן: הרבה מאוד בני נוער שהיו מטופלים גם במסגרות אבל גם בקהילה וכאשר בגרו, בעצם נעלמו מעיני הזרקורים ועיקר תשומת הלב הייתה ונשארה, ואנחנו מקווים שלא עוד, בטיפול בילדים ובני נוער ואנחנו חושבים שיש כאן אתגר מאוד מאוד גדול להגיע לאוכלוסייה שהייתה אוכלוסייה זנוחה, אפשר לומר כך, גם במובן של התשומות המקצועיות וגם הכספיות והמענים שפותחו למען האוכלוסייה הזאת.
<גילה רונן: יש לנו אתגר נוסף ואני אומרת אותו דווקא כנציגת משרד הרווחה ואני חושבת שהוא לפתחנו והוא מאתגר אותנו מאוד.
<גילה רונן: ברור לנו שיש חסמים מאוד מאוד גדולים לחלק מהצעירים והצעירות האלה לפנות למערכת הרווחה, לבקש עזרה ולקבל מענים שמשרד הרווחה מציע.
<גילה רונן: אני חושבת שיש לנו כאן הזדמנות מאוד מאוד משמעותית גם בשביל חלקם לעשות סוג של תיקון על חוויות שהיו להם, שלפעמים הן חוויות לא נעימות עד קשות.
<גילה רונן: אחד הדברים שניסינו להתייחס אליו כמענה לסוגיה הזאת הוא בכמה אופנים.
<גילה רונן: האחד, ההשתייכות של העובדים הסוציאליים שיהיו ברשויות כמובן תהיה השתייכות לאגף הרווחה.
<גילה רונן: אנחנו לא מתכחשים לעניין הזה אלא מאוד גאים בהישג הזה וחושבים שצעירים וצעירות במצבי סיכון צריכים לקבל מענה ממשרד הרווחה.
<גילה רונן: אחד העקרונות עליהם דיברנו הוא הנושא של הרלוונטיות והזמינות לצעירים וצעירות במצבי סיכון ולכן אפשרנו לרשויות לקבל החלטה עם כל הגורמים הרשותיים, גם עמותות וגם משרדי ממשלה שונים שהם בעצם חופשיים לקבל את ההחלטה היכן עובד הצעירים והצעירות ישב ויפעל כדי להגיע אליהם.
<גילה רונן: זה יכול להיות בשירותים אוניברסליים כמו במרכזי הצעירים, זה יכול להיות בתוך אגף הרווחה , אם זה מקום שמאפשר את המענה ההולם, וזה יכול להיות בכל מקום אחר ברשות.
מירב בן ארי: איך בעצם הארגונים החברתיים ידעו שיש להם ברשות את גילה רונן שהיא עובדת סוציאלית?
מירב בן ארי: אני חייבת לומר שהכנס היה מאוד יפה כי בכנס באמת ראיתי את כל הדברים.
מירב בן ארי: השאלה איך תכל'ס בשטח אותה מדריכה יודעת.
מירב בן ארי: הפלונטר אצל כפרי הנוער הוא שהם על-מרחבי.
מירב בן ארי: זאת אומרת, מי שמגיע לכפר נוער מסוים, הוא משויך לאזור.
מירב בן ארי: אני יודעת שדינה מסיימת בכפר נוער מסוימת והשאלה היא איך יש לה קשר.
מירב בן ארי: המדריכה שלה אומרת לה שכשהיא חוזרת הביתה או לצורך העניין כשהיא ממשיכה בבית החייל בתל אביב, שהיא תדע.
מירב בן ארי: זאת הרשות המקומית?
<אברהם לוי: אנחנו, משרד החינוך, נתייחס לזה.
מירב בן ארי: אני שואלת איך הממשק.
<גילה רונן: אחד הוא באופן שבו הגדרנו את התפקיד של העובד הסוציאלי ולא סתם אמרנו עו"ס מלווה צעירים.
<גילה רונן: חשבנו שהגיע הזמן להפסיק את הספליט הזה שיש בין העובדים הסוציאליים לבין המלווים האחרים ואנחנו רואים את זה כחלק מתפקידי הטיפול והליווי של העובד הסוציאלי.
<גילה רונן: הוא ישב ברשות.
<גילה רונן: חלק אחד של העבודה שלו הוא העניין של הליווי הפרטני של הצעירים והצעירות שנמצאים ברשות והחלק האחר הוא כל המרכיב המערכתי קהילתי כפי שקראנו לו.
<גילה רונן: הוא אמור לתכלל את כל העבודה הרשותית שנעשית בתוך הרשויות ולהיות בקשר.
<גילה רונן: דרך אגב, הם אמורים לשבת בוועדה היישובית.
<גילה רונן: יש ועדה יישובית, יש ועדה מחוזית ויש ועדה ארצית.
<גילה רונן: בכל הוועדות האלה יושבים נציגים.
<גילה רונן: יושב כאן ירון, יושב כאן אברהם, יושבים כאן שותפים שלנו גם ממשרדי ממשלה אחרים וגם מהמגזר השלישי.
<גילה רונן: הם יושבים כשותפים מן המניין בוועדה הארצית וישבו בוועדה המחוזית וישבו גם בוועדה המקומית ברשויות.
מירב בן ארי: דליה, את רוצה להוסיף משהו?
<דליה לב שדה: מנהלת שירות ילד ונוער במשרד הרווחה.
<דליה לב שדה: אני רוצה להוסיף רק לחלק של הפנימיות, כיצד הוא מתממשק עם תכנית יתד.
<דליה לב שדה: יש לציין שכשבעים אחוזים מבוגרי האומנה בדרך כלל חוזרים למשפחה בה הם גדלו, למשפחת האומנה, וממשיכים שם.
<דליה לב שדה: אז יש להם בית ויש להם ליווי לחיים.
<דליה לב שדה: בתוך המערך הפנימייתי זה כמובן לא קיים, כאשר גם שם ניתן להבדיל בין חסרי עורף משפחתי, על הרצף של חסרי עורף משפחתי כי אנחנו יודעים שחסר עורף משפחתי זה לא רק מי שאין לו הורים אלא גם כאשר אין לו בדיוק לאן לחזור גם אם יש לו הורים.
<דליה לב שדה: אם עד היום עבדנו באמצעות גשר לעצמאות, שזאת תכנית מצוינת אבל היא מאוד מצומצמת, מה שבנינו – ציפי ואני – זה את הקונספט של כיצד אנחנו הולכים להמשיך עם הנושא של הבוגרים של הפנימיות.
<דליה לב שדה: תכננו שנתחיל את הליווי של הבוגרים כבר בכיתה י"א-י"ב, מהלך של שנתיים, כשהם עדיין בתוך הפנימייה.
<דליה לב שדה: יהיה רכז של בוגרים שילווה אותם ויכין אותם לחיים העצמאיים ולאחר מכן אנחנו נעשה את הממשקים עם תכנית יתד שלאחר גיל 18 הם יעברו לליווי של העו"ס מלווה צעירים שהוא יוכל להמשיך אתם את מספר השנים כפי שעקרונות התכנית קובעים.
<קריאה: מי יממן את מלווה הצעירים?
<דליה לב שדה: לגבי המימון, זה עוד לא סגור עד הסוף.
<דליה לב שדה: זה עדיין נמצא בתהליך התכנון.
<דליה לב שדה: מה שעשינו כרגע זה לבנות את הקונספט ואת המדיניות.
<דליה לב שדה: בשלב הבא שלנו יחד עם אשלים אנחנו הולכים על תהליך של תכנון אסטרטגי של מערך הפנימיות ואז התכנית עצמה תיבנה.
<דליה לב שדה: ברגע שהתכנית עצמה תיבנה, גם המימון שלה, נחליט מהיכן הוא מגיע, האם הוא מגיע ממימון נוסף עבור הבוגרים בתוך מערך הפנימיות או האם הוא מגיע מתכנית יתד שתממן את כל התהליך.
<דליה לב שדה: התכנון כבר התחיל.
<דליה לב שדה: לגבי התכנית עם אשלים, גם כבר יש הסכמות.
<דליה לב שדה: אוטוטו.
מירב בן ארי: נעקוב אחרי זה.
מירב בן ארי: נעקוב בוועדה אחר התפתחות של תכנית יתד.
מירב בן ארי: משרד החינוך, אברהם לוי, מנהל אגף תקציבים, מינהל חינוך התיישבותי.
<אברהם לוי: אני גם אחראי על תחום הבוגרים.
<אברהם לוי: נמצאת כאן מירב שלו שהיא רכזת בוגרים.
<אברהם לוי: אנחנו כבר התקדמנו הרבה יותר.
<אברהם לוי: במשרד אנחנו מטפלים במשהו כמו 23 אלף תלמידי פנימיות.
<אברהם לוי: יש לנו בערך 5,000 בוגרים בשנה.
<אברהם לוי: יש לנו תכנית ליווי בוגרים שנקראת "יש לך כתובת" בשיתוף עם אשלים.
<אברהם לוי: במסגרת התכנית יש לנו כשישים רכזי בוגרים בפנימיות הקשות, רובן בכפרי נוער.
<אברהם לוי: כרגע לצערי הם מועסקים רק בחצי משרה.
<אברהם לוי: זה הלב של ליווי הבוגרים כאשר מירב היא מפקדת על כל המערך הגדול להזה.
<אברהם לוי: יהיו לנו גם רכזים אזוריים שיעזרו לנו בתכלול.
מירב בן ארי: מה קורה עם החניך שהולך לצבא או לשירות לאומי?
<אברהם לוי: תכנית הבוגרים שלנו אומרת שאתה נכנס אצלנו בגיל 13 ואנחנו מכינים אותך ליציאה לצבא, מלווים אותך בצבא, מביאים אותך מיד אחרי הצבא ומכניסים אותך למסלול של ייעוץ ללימודים.
<אברהם לוי: מי שיוכל ללכת לאקדמיה, ילך לאקדמיה, מי שלא יכול, ילך להכשרה מקצועית.
<אברהם לוי: אנחנו מלווים אותו עד גיל 25-26 כדי להכניס אותו לשוק העבודה.
<אברהם לוי: מירב רוצה גם לחתן אותם, אבל אנחנו עוד לא שם.
<אברהם לוי: זה בעצם המסר של התכנית.
<אברהם לוי: אתה נכנס אלינו, אנחנו מלווים אותך עד גיל 25.
<אברהם לוי: איך מתממשקים עם תכנית יתד.
<אברהם לוי: בעצם הקונספט שלנו אומר שאנחנו רוצים ללוות את הבוגרים שלנו בעצמנו דרך רכזי הבוגרים שלנו.
<אברהם לוי: אנחנו לא רוצים לשלוח אותם לרשות או לרכז שיהיה ברשות כי אין בזה הגיון.
<אברהם לוי: עדיף שאותו רכז שמכיר את הבוגר וליווה אותו במשך שש-שבע שנים, ימשיך ללוות אותו.
<אברהם לוי: בתכנית יתד יש שני מרכיבים גדולים כאשר יש את הרכז ברשות ויש את סל המענים שאנחנו כרגע בונים אותו.
<אברהם לוי: אנחנו בעצם אומרים שאנחנו נמשיך ללוות את הצעיר באמצעות רכזי הבוגרים, את סל המענים אנחנו ניתן לו.
<אברהם לוי: זאת אומרת, מה שהוחלט שיהיה סל המענים לכולם, אנחנו נפעיל את אותו סל מענים לגבי הבוגרים שלנו.
<אברהם לוי: בזה בעצם חסכנו ממשרד הרווחה לטפל באותם 23 אלף בוגרים שאנחנו ממילא מלווים אותם.
<אברהם לוי: יש להם עדיין 170 אלף אחרים ללוות אותם וזה בסדר.
<אברהם לוי: לכן החלוקה כאן היא יותר הגיונית והיא נותנת רצף של ליווי וכך נוכל לתת את הפתרון האופטימלי לבוגרים של מערכת החינוך בישראל.
מירב בן ארי: מירב, את רוצה להוסיף משהו?
<מירב שלו: לא כרגע.
מירב בן ארי: משרד העלייה והקליטה.
<שרה כהן: מנהלת שירות הרווחה במשרד הקליטה.
<שרה כהן: המשרד שלנו הוא אחד מבין 11 המשרדים הממשלתיים שכרגע הצטרפו לתכנית יתד.
<שרה כהן: אני עצמי נוטלת חלק בתהליך של הבניה של תפיסת העבודה של התכנית כולה כולל ההתייחסות לצרכים הייחודיים של אוכלוסיית הצעירים העולים.
<שרה כהן: מתוך חומרים שונים, שלפחות אנחנו יודעים עליהם או מחקרים שנעשו, חלק מתוך אוכלוסיית הצעירים העולים מצויים בסיכון שהוא גבוה יותר או במצבים של מצוקה גבוהה יותר, בעיקר בגלל היעדר עורף משפחתי בחלק מהמקרים וגם ממצוקה כלכלית של המשפחות עצמן.
<שרה כהן: אני חושבת שאנחנו נמצאים כרגע רק בתחילתה של הדרך.
<שרה כהן: חשוב לי לציין שהקונספט עצמו של ההבניה של התכנית הלאומית, מכיוון שאני גם שותפה לתהליך של תכנית 360 עוד מהשלב של הוועדה הציבורית בראשה עמד פרופסור שמידט, אני חושבת שחלק מתוך התובנות שלי לגבי ההבניה עצמה של תכנית 360, אני מנסה כרגע להביא לתוך הפיתוח של תכנית יתד.
<שרה כהן: אני חושבת שמה שהיה בתכנית שם, ואני מנסה גם לחדד בתכנית הזאת, זה הצורך בפיתוח של כשירות תרבותית בתוך תכנית אוניברסלית, איך נותנים את המקום ואת היכולת להתייחס למאפיינים או לצרכים שונים של אוכלוסיות שמגיעות מרקעים תרבותיים שונים ולתת באמת בהלימה לצרכים ולחסכים.
<שרה כהן: אם כן, זה ממש בתחילת הדרך.
<שרה כהן: אני מייצגת את המשרד כולו וחשוב לומר שבמשרד הקליטה יש אגף שהוקם לפני כשלוש שנים וזה אגף צעירים שכולל בתוכו את האחריות על מינהל הסטודנטים העולים.
<שרה כהן: הרבה מתוך המענים של המשרד שלנו ניתנים למה שנקרא צעירים נורמטיביים.
<שרה כהן: זאת אומרת, סטודנטים עולים, חיילים.
מירב בן ארי: אגף לצעירים בסיכון?
<שרה כהן: אין אגף לצעירים בסיכון.
<שרה כהן: האגף הוא אגף לצעירים עולים.
<שרה כהן: אני מחדדת או אני מוסיפה כחלק מתוך התכנית הלאומית את הפן שקשור לאוכלוסייה שנמצאת במצבי סיכון.
<שרה כהן: חשוב לי לומר את זה כי כרגע כל התכנית נמצאת בשלב של מיפוי מענים וראייה בין-משרדית, בין-שירותית, ואני חושבת שחלק לא מבוטל ממענים שהיום גם ניתנים באמצעות המשרד לצעירים באופן כללי, הם בהחלט מענים שיכולים גם לסייע במניעה ובהפחתה של מצבי סיכון וצריך להתייחס אליהם כחלק מתוך מה שקיים היום בתוך המערכת.
מירב בן ארי: המשרד לביטחון פנים כאן.
מירב בן ארי: דוקטור זהר לביא סהר.
<זהר לביא סהר: שלום.
<זהר לביא סהר: אני בעיקרון מייצגת את מלכה פרגר שנמצאת בחוץ לארץ והיא בעצם שותפה בתכנית מטעם המשרד.
<זהר לביא סהר: בעיקרון מערכת הבריאות רואה את כל האוכלוסיות כאוכלוסיות יעד.
<זהר לביא סהר: אין תכניות ספציפיות שאנחנו נותנים.
<זהר לביא סהר: אני לא יודעת מי התנהל בשיח מול מלכה בנושא הזה, אבל אין ספק שכל רעיון לשיתופי פעולה זה משהו שאנחנו מאוד מברכים עליו.
מירב בן ארי: אתם הייתם שותפים?
מירב בן ארי: אתם בין 11 המשרדים.
<גילה רונן: משרד הבריאות, כן.
<גילה רונן: אתמול התפרסם קול קורא לכל משרדי הממשלה, לכל ארגוני המגזר השלישי.
מירב בן ארי: זכויות במשרד הבריאות של אותו צעיר שבא לעובדת סוציאלית.
<גילה רונן: למשל.
<גילה רונן: או תכניות אחרות שייבנו בהמשך.
<זהר לביא סהר: זה יכול להיות בנושאים רוחביים שאנחנו עוסקים בהם לגבי כל האוכלוסיות עם דגש.
<זהר לביא סהר: אם למשל אנחנו מדברים על אוכלוסיות בסיכון, אנחנו עושים הכשרות בכל מיני נושאים של פגיעות מיניות, התעללות וכולי.
<זהר לביא סהר: אני חושבת שהאוכלוסייה הזאת מבחינת התייחסות שלנו כאנשי מקצוע פחות נמצאת בפוקוס של למשל באיזה רמות סיכון היא נמצאת, חשיפה לכל מיני בעיות וכולי.
<זהר לביא סהר: כן יש יכולת להסתכל על אוכלוסיות מסוימות ולמקד למשל אנשי מקצוע סביב ידע מסוים שנרכש.
מירב בן ארי: ענת נחמיה לביא, מנכ"לית הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות.