GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת נחמיה לביא: היינו בבוקר בדיון אחר בוועדת החינוך, שם ראינו את האבסורד של חוסר שיתוף הפעולה בין שני משרדי ממשלה באותו נושא.
<ענת נחמיה לביא: כאן אני חייבת לומר שיש הזדמנות גדולה דווקא בגלל שאנחנו מדברים בתכנית שהיא רק בתחילתה ואפשר לבנות אותה כבר מהתחלה כמו שצריך, גם בין-משרדית, חינוך ורווחה ועוד 11 המשרדים שנמצאים אבל חינוך ורווחה הם המשמעותיים , בכל אופן בהקשר של הדיון של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות אבל גם פנים משרדית.
<ענת נחמיה לביא: בתוך משרד הרווחה, בין האוכלוסיות של צעירים בסיכון בקהילה לצעירים בסיכון שהם בוגרי מסגרות חוץ ביתיות שחשוב מאוד לבדוק את המאפיינים שלהם ואת הצרכים שלהם.
<ענת נחמיה לביא: אני כבוגרת פנימייה בעצמי, עת אני סיימתי את הפנימייה, הבית ממנו באתי, הרשות המקומית, לא הייתה כתובת לכלום מבחינתי כי לא הכרתי שם אף אחד.
<ענת נחמיה לביא: הכרתי את המדריכים, הכרתי את המסגרת בה גדלתי.
<ענת נחמיה לביא: לכן תכנית שלא תנסה לנתח את הצרכים הספציפיים של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות ולא תיתן מענה ברמת הצעיר, לא ברמת המערכת, תהיה כאן בעיה.
<ענת נחמיה לביא: אבל שוב, אני רואה כאן הזדמנות כי יש כאן מהלך.
<ענת נחמיה לביא: עוד דבר שאני חייבת לציין ולפרגן.
<ענת נחמיה לביא: אין הרבה מהלכים ממשלתיים שמלווים על ידי גופי חברה אזרחית והשילוב הזה של משרד הרווחה, משרד החינוך ואשלים שמתכלל את זה, אני חושבת שלא סתם אנחנו רואים מה קורה.
<ענת נחמיה לביא: אין כאן ישיבת ביקורת אלא יש כאן ישיבה של בואו נראה ביחד איך בונים דבר וזה מאוד מאוד חשוב לי לציין.
<ענת נחמיה לביא: שוב, אנחנו בתחילת הדרך.
מירב בן ארי: האמת היא שזה ראוי לציון כי זה באמת היה בולט בכנס שהתקיים בשבוע שעבר.
<ענת נחמיה לביא: עוד הערה.
<ענת נחמיה לביא: בסוף יהיו אנשי מקצוע שיוכשרו ויעשו את העבודה.
<ענת נחמיה לביא: אני חושבת שצריך במקביל – ואני יודעת שעובדים על זה אבל אני שמה את זה כנושא – לייצר איזשהו מערך שהוא מרכז הידע.
<ענת נחמיה לביא: בסוף יש מקום אחד במדינה, באינטרנט, אני לא יודעת היכן, שמאגד את כל הזכויות של הצעיר, החל ממשרדי הממשלה השונים, עמותות, ארגונים, אקדמיה, מלגות.
<ענת נחמיה לביא: היום אין דבר כזה.
מירב בן ארי: זו הבעיה המרכזית שלנו.
<ענת נחמיה לביא: יש פתרונות אבל לא יודעים להגיע אליהם.
<ענת נחמיה לביא: זה גם משהו שצריך להיות חלק בלתי נפרד מהתכנית.
מירב בן ארי: ירון.
<ירון בראון: אני יושב כאן תחת שני כובעים כאשר האחד הוא כמנכ"ל עמותת ילדים בסיכוי שמפעילה את גשר לעצמאות שעוד מעט אני אספר עליה קצת.
<ירון בראון: בפועל אני בעצם משרת של אברהם לוי ושל דליה לב שדה.
<ירון בראון: לא תמיד משלמים על זה אבל אני משרת שלהם.
<ירון בראון: הכובע השני הוא כנציג המגזר השלישי שענבל מעלם ואני נבחרנו על ידי בערך ארבעים ארגונים שעובדים עם צעירים - היו בחירות - לייצג את המגזר השלישי.
<ירון בראון: בכובע הראשון, אני חייב להגיד שגם איריס שיושבת כאן מעמותת מקום מפעילה דירות.
<ירון בראון: יש לנו היום שלושים דירות בכל רחבי הארץ, רובן בקהילה.
<ירון בראון: ארבע דירות הן בתוך ניר העמק אבל השאר כולן בקהילה, עם כמעט מאתיים ומשהו צעירים ועוד 180 צעירים שאנחנו מלווים אקסטרנית, שהיו בוגרי הדירות.
<ירון בראון: ההרכב שלהם הוא כמעט ארבעים אחוזים מכפרי הנוער.
<ירון בראון: מעט מאוד מהאומנה, כמו שדליה ציינה.
<ירון בראון: רוב האומנה חוזרים הביתה אבל יש לנו שלוש דירות עם אור שלום, דירות חרדיות, שלוש דירות שומרות שבת, דירה במגזר הערבי במג'דל כרום לשש בנות.
<ירון בראון: זאת היום התכנית המובילה.
<ירון בראון: אני יכול להגיד שבכל רגע נתון יש לנו רשימות המתנה שנעות בין 180 ל-240 צעירים ואם אנחנו משכנים שישה צעירים בדירה, זה אומר בין שלושים ל-35 דירות נכון לרגע זה.
<ירון בראון: אני חייב לומר שאנחנו לא משווקים הרבה את התכנית כי אנחנו נמצאים בחוסר.
<ירון בראון: התכנית היום היא בשיתוף עם אגף התקון.
<ירון בראון: יש מיזם משותף.
<ירון בראון: התכנית היום עולה לנו סדר גודל של 6.5 וחצי מיליוני שקלים, מתוכם שני מיליון שקלים מאגף התקון ואת השאר, ארבעה וחצי מיליון שקלים, אנחנו מגייסים מפילנתרופיה או מכל מיני גורמים מסביב.
<ירון בראון: הגענו לרמה כזאת שאי אפשר למשוך יותר את המנוע והצורך הזה – לפחות נכון לרגע זה, ואני אומר את זה בכל רגע נתון – של שלושים דירות.
<ירון בראון: יש לנו צעירים עם כל מיני פתרונות.
<ירון בראון: פיתחנו את הנושא האקסטרני.
<ירון בראון: זה נכון לרגע זה ומשקף כפרי נוער, פנימיות ואומנה ממש כזרוע של המשרד.
<ירון בראון: נכון להיום, אני אומר את זה בכובע השני, לא ברור, לפחות לי, מה יהיה החיבור.
<ירון בראון: כמובן שלכולנו יש אינטרס ענק שתכנית יתד תצליח.
<ירון בראון: אתמול הייתה לנו ישיבה של ועדת ההיגוי הארצית ואני חושב שגם כנס הפתיחה הרים את זה לגבהים מאוד גבוהים ויצר ציפיות.
<ירון בראון: גם אתמול דיברנו על כך שלמרחק בין הציפיות לבין המציאות, המהירות, איך מיישמים את זה בשטח, מה קורה בשטח, יש כבר 10-12 עובדים סוציאליים, אין עדיין רכזים אזוריים, כל הנושא של ההטמעה, אפיונים, איך זה עובד, הנושא של הליווי לעומת מתכללים, איך זה יעבוד עם העמותות, איך יהיה מעבר הכספים.
<ירון בראון: הדברים האלה לא נמצאים עוד.
<ירון בראון: זאת אומרת, יש באז מאוד גדול שזה דבר נפלא, אבל אנחנו מהר מאוד צריכים להתאים את הדברים וזאת נקודת המצב נכון להיום.
מירב בן ארי: לכן אנחנו נעקוב אחר התפתחות התכנית.
<יואב בוקעי: ראש היחידה לילדים, נוער וצעירים באשלים ושותף לחלק גדול מהדברים שנאמרו כאן עד עכשיו.
<יואב בוקעי: אנחנו באמת נכנסנו לנושא של תכנית יתד במספר כובעים.
<יואב בוקעי: ראשית, אנחנו כארגון פיתוח מסייעים לפיתוח כל המהלך הזה.
<יואב בוקעי: אנחנו רואים את עצמנו גם כאיזשהו ארגון שמסייע ביישום של התכנית בפועל למשרד הרווחה ואולי זה התפקיד החדש שלנו.
<יואב בוקעי: נכנסנו אליו ואנחנו גם מרגישים שאנחנו יושבים על המקום של השותפויות המאוד מורכבות שיש כאן ואנחנו משקיעים בזה הרבה מאוד אנרגיות.
<יואב בוקעי: הסיטואציה שיש 11 משרדי ממשלה – צריך להגיד שלושה מוסדות ממלכתיים, אם זה צה"ל, השירות הלאומי וביטוח לאומי - וכפי שירון הזכיר, ארבעים ארגונים של חברה אזרחית, זאת משימה מאוד מורכבת לשים את כולם תחת שולחן אחד.
<יואב בוקעי: אני חייב לפרגן לכל השותפים שתהליך העבודה הוא תהליך מרתק בו שומעים את כולם, מדברים עם כולם, כולם תורמים ואני חייב גם לומר שהתוצרים שאנחנו רואים בשטח הם כתוצאה מתהליכי דיון משותפים.
<יואב בוקעי: אני חייב להחמיא כאן
<יואב בוקעי: גם לך חברת הכנסת בן ארי על התמיכה והרוח הגבית.
<יואב בוקעי: אני חושב שזה מאוד חשוב.
<יואב בוקעי: מוטי וינטר מורי ורבי בהרבה מאוד מהתהליכים אמר לי פעם בתחילת הדרך שחייב להיות לי גם גב פוליטי.
<יואב בוקעי: הגב הפוליטי הזה הוא מאוד מאוד חשוב כי ברגע שיש רוח גבית, היכולת להצליח במהלכים ממשלתיים לאומיים היא הרבה יותר רבה.
<יואב בוקעי: כפי שנאמר כאן אנחנו נמצאים בשלבים של הקמה ובשלבים של יציאה לדרך.
<יואב בוקעי: שרה הזכירה את 360, אז בואו נגיד את האמת.
<יואב בוקעי: ב-360 עברו ארבע שנים מהרגע שהחלטת הממשלה הראשונה התקבלה עד שנגעו בילד הראשון.
<יואב בוקעי: הרבה מאוד תהליכים של מחשבות, ועדות ודיונים.
<יואב בוקעי: כאן אנחנו מתכננים תוך כדי ריצה ואנחנו עושים את זה בקצב מאוד מאוד מהיר.
<יואב בוקעי: רק לפני חמישה חודשים התקבלה החלטת הממשלה.
<יואב בוקעי: דרך אגב, חלטת הממשלה פורצת דרך, היסטורית כפי שהגדרת אותה.
<יואב בוקעי: היסטורית בהרבה מאוד דברים כאשר אחד מהדברים הוא גם המעורבות של המגזר השלישי.
<יואב בוקעי: אין החלטות ממשלה שמכניסות את המגזר השלישי, את החברה האזרחית, בבסיס העבודה בצורה כזאת.
<יואב בוקעי: מילה על הסיפור של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות.
<יואב בוקעי: אנחנו בדברי ההסבר של החלטת הממשלה, בעקבות הדיונים המשותפים, הכנסנו את הקבוצה הזאת של בוגרי מסגרות, בכלל בוגרי השמה חוץ ביתית, כקבוצה שהיא בעלת צרכים ומאפיינים שעומדים בפני עצמם.
<יואב בוקעי: אני מכיר את זה אישית דרך הרבה מאוד שנים של עבודה בשדה אבל זה גם עלה בכל הדיונים.
<יואב בוקעי: אין ספק שזאת קבוצה שאנחנו צריכים לתת לה את מירב ההתייחסות.
<יואב בוקעי: המאפיינים שלהם, לפעמים, לא תמיד, הם שונים ממאפיינים של צעירים שהיו במסגרות קהילתיות.
<יואב בוקעי: הגדרנו את זה בדברי ההסבר, וזה חשוב לומר את זה כאן, לא כמצב סיכון.
<יואב בוקעי: זה שמישהו הוא בוגר השמה חוץ ביתית, זה לא בהכרח צובע אותו בסיטואציה של סיכון.
<יואב בוקעי: יש הרבה מאוד – שמענו את זה גם הבוקר – בוגרי מסגרות חוץ ביתיות שהם כבר יצאו ממעגל הסיכון ועל כך שאפו לכל בעלי המסגרות.
<יואב בוקעי: אלה שעדיין נמצאים במצבי סיכון, עצם היותם במסגרת שהיא מסגרת חוץ ביתית, זה מה שאנחנו קוראים מצב שהוא מגביר סיכון ולא מגדיר סיכון.
<יואב בוקעי: זאת אומרת, צריכים איזושהי התייחסות נוספת אבל זה לא בהכרח אומר שזה המצב.
<יואב בוקעי: אנחנו עוסקים בזיהוי צרכים של בוגרי מסגרות חוץ ביתיות, מה הם הצרכים המיוחדים.
<יואב בוקעי: כפי שגילה הזכירה רק עכשיו פרסמנו קול קורא כדי לנסות לזהות גם איזה מענים קיימים בשטח שאנחנו לא מכירים אותם, מה שנמצא קצת הרחק מאתנו.
<יואב בוקעי: שוב, תודה לכולם.
<יואב בוקעי: אני בטוח שבכוחות משותפים גם נצליח לתת מענה לכלל האוכלוסיות.
<יואב בוקעי: ענת הזכירה את הסיפור של מרכז מידע.
<יואב בוקעי: אני חושב שאת צודקת לגמרי.
מירב בן ארי: אני ראיתי גם בכנס הזה את המספר 118.
<יואב בוקעי: נכון.
<יואב בוקעי: אנחנו צריכים לעשות לו התאמות כי כרגע הוא לא מתאים ממש לצרכים.
<יואב בוקעי: אנחנו נעשה לו את ההתאמות.
מירב בן ארי: גם זאת אפשרות למיצוי זכויות שלא הייתה עד היום וחשוב לומר את זה.
מירב בן ארי: מוטי וינטר, המועצה לילד החוסה.
<מרדכי וינטר: בהמשך למה שיואב אמר, אני רוצה להוסיף משהו מהניסיון שלי.
<מרדכי וינטר: כאשר אנחנו בנינו את התכנית הלאומית, לא מספיק התייחסנו לחברה האזרחית.
<מרדכי וינטר: אני זוכר שהיה מפגש טראומתי של 42 ארגונים ולא הצלחנו במהלך השנים לשלב אותם בצורה ראויה.
<מרדכי וינטר: אני חושב שצריך לתקן את זה בתכנית הזאת.
<מרדכי וינטר: אם יש היום ארבעים ארגונים, אסור להשאיר את זה לתהליך של המכרוז הקיים היום במדינה.
<מרדכי וינטר: כלומר, אם מחר תהיה תכנית וכמו שדליה אמרה יתפתחו הקונספטים וכולי, יצאו לביצוע.
<מרדכי וינטר: איך החברה האזרחית תהיה מעורבת בזה?
<מרדכי וינטר: לפי הקונספט הקיים היום במדינה, החשב הכללי יוציא להם את הנשמה ובסופו של דבר הם לא יהיו בעניין הזה.
<מרדכי וינטר: אם אנחנו רוצים לעשות משהו אחר בשותפות, צריך למצוא לזה פתרון באיזשהו הסדר שהוא אחר, או פתרון חוקי או פתרון הסדרי כלשהו כי אני לא רואה איך ארבעים ארגונים משתלבים בתוך תכנית כזאת גדולה ומורכבת של 11 משרדי ממשלה.
מירב בן ארי: ארבעים הארגונים, אלה הארגונים שירון מייצג.
מירב בן ארי: העניין הוא שלא כל הארבעים – תקנו אותי אם אני טועה – עוסקים בצעירים בסיכון.
<ירון בראון: כולם.
<מרדכי וינטר: אם אנחנו רוצים שאותם ארגונים שיחפצו להיות מעורבים, לתת את השירותים שלהם, במציאות הנוכחית זה יהיה מאוד מאוד מסובך אם בכלל אפשרי.
<מרדכי וינטר: לכן צריך לחשוב על כך.
<מרדכי וינטר: בדרך הרגילה, אין סיכוי.
<ירון בראון: אם אפשר, אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שיואב העלה.
<ירון בראון: היות שאנחנו עוסקים בבוגרי הוצאה חוץ ביתית, נכון שאפשר למצוא בוגרים שהם לכאורה סיימו בגרויות ומשרתים בצבא אבל אין שם בית.
<ירון בראון: לכאורה אתה יכול להגיד שצעיר כזה יצא מטווח הסכנה אבל הוא יכול בשנייה אחת לחזור למקום הזה.
<ירון בראון: על אחת כמה וכמה צעיר כזה שהמדינה השקיעה בו, זה שהוא עשה בגרויות ועשה צבא, זה לא אומר שהוא לא בסיכון.
מירב בן ארי: הוא חסר עורף.
<ירון בראון: על רצף הפרמטרים.
<ירון בראון: מעצם זה שהמדינה החליטה שהוא צריך לצאת מהבית, הוא בסיכון.
<ירון בראון: הנקודה השנייה, ואנחנו מודעים לה, היא שהצעירים של השמה חוץ ביתית, בעצם אין להם קהילה.
<ירון בראון: אלה יכולים להיות חבר'ה שגרים בעפולה אבל אלה לא צעירי קהילה.
<ירון בראון: לכן כל ההתייחסות לבוגרי השמה חוץ ביתית צריכה להיות לא רק פר קהילה כי אנחנו גם יודעים שלקהילה לא תמיד – ואני אגיד את זה באנדר סטייטמנט – יש אינטרס לגבי הצעירים של השמה חוץ ביתית כי עניי עירך קודמים ולכן ראש העיר יתייחס לצעיר בקהילה בעפולה ולא מעניין אותו שצעיר משדרות היה בפנימייה בעפולה ובאופן טבעי הוא נשאר שם כי הצעירים אוהבים להישאר אבל הוא יכול לעבור ברגע אחד למקום אחר.
<ירון בראון: לכן גם הראייה צריכה להיות אזורית.
<ירון בראון: כל הנושא של התייחסות אליהם צריכה להיות אחרת.
<אמונה דוידסון: אני מייצגת את החוט המשולש.
<אמונה דוידסון: אני מגיעה במקום יגאל שהוא מנכ"ל העמותה.
<אמונה דוידסון: אני עצמי מנהלת הוסטל לצעירים בסיכון בגילאי 18-25.
<אמונה דוידסון: אנחנו בעמותה מפעילים שני הוסטלים כאלה.
<אמונה דוידסון: שני בתים טיפוליים.
מירב בן ארי: מקסימים.
<אמונה דוידסון: באמת מקסימים.
<אמונה דוידסון: אני יכולה לומר שאני אשת שטח ואני מאוד מאוד מברכת על התכנית הזאת.
<אמונה דוידסון: אני מאוד מתחברת למה שאת אומרת לגבי העבודה בשיתופים והחיבורים בין העמותות.
<אמונה דוידסון: זה יכול לחזק.
מירב בן ארי: זה נכון גם מה שאמר ירון.
מירב בן ארי: אותו צעיר שנמצא בדירה שלכם – דירה מקסימה – הוא יכול להיות מאשדוד אבל הוא גר בדירה בירושלים.
מירב בן ארי: אותה עובדת סוציאלית בירושלים צריכה להתייחס למקום בו נמצא אותו צעיר.
<אמונה דוידסון: כן קיימים ליוויים.
<אמונה דוידסון: זה לא שאין כלום.
<אמונה דוידסון: קיים ליווי של הגורמים המפנים לפרויקטים ארציים, כמו אלינו, ואנחנו עושים הרבה עבודה כדי לשמר את זה כי גם ברמה הטיפולית זה מאוד משמעותי.
<אמונה דוידסון: קודם גילה דיברה על הספליטים וברמה המהותית זה חשוב.
<אמונה דוידסון: אני אומר שני דברים.
<אמונה דוידסון: העליתם את הנקודה של מרכזי מידע ואני רוצה לומר שבירושלים קיימות כל מיני התארגנויות של מרכזי מידע.
<אמונה דוידסון: יכול להיות שחסרים החיבורים ואין נגישות לכולם, אבל יש דברים שקיימים ושווה לחשוב איך מחברים למשהו יותר מרכזי שכולם מכירים.
<אמונה דוידסון: אני הרבה שנים עובדת בחוט המשולש, הרבה שנים עם צעירים בסיכון, ואני באמת רואה עד כמה צריך לבנות עוד מקומות כאלה, עוד בתים טיפוליים כאלה, כי יש המון בוגרי מעונות נעולים, פנימיות, אומנה שמגיעים אלינו.
<אמונה דוידסון: מגיעים אלינו גם צעירים מחלופות מעצר.
<אמונה דוידסון: זאת אומרת, האוכלוסייה די הטרוגנית אבל המאפיין המשותף היא שהם בקצה הרצף וחסרים בתים כאלה.
<אמונה דוידסון: אני יכולה להגיד שתמיד הבית שלנו נמצא בתפוסה מלאה.
מירב בן ארי: נקודה חשובה מאוד שכולם מדברים עליה.
<גילה רונן: אני רוצה לחדד כמה דברים.
<גילה רונן: יש החלטה שהטיפול ייעשה ברשות בה נמצא הצעיר.
מירב בן ארי: פיזית, היכן שהוא נמצא.
<גילה רונן: היכן שהוא נמצא.
<גילה רונן: ברור לנו שיש מעברים רבים.
<קריאה: הרשויות מכירות את זה?
<גילה רונן: כן.
מירב בן ארי: היא תנחה אותן.
מירב בן ארי: הוועדה הזו תלווה את התכנית לכל אורך הדרך.
מירב בן ארי: בפעם הבאה יהיה גם נציג השלטון המקומי כדי לוודא שזאת ההנחיה.
<קריאה: ראש העיר לא נבחר על ידי החבר'ה האלה שלא מצביעים עבורו.
<גילה רונן: התכנית גם הוצגה בפני נציגי השלטון המקומי והם מיודעים לגבי זה.
<גילה רונן: אם צריך, אנחנו נעשה את זה עוד.
מירב בן ארי: יש גם אנשים בעיר שלא בחרו אותו וגם להם הוא נותן שירות.
<קריאה: יש סיכוי שהם יבחרו אותו.
<גילה רונן: ברור לנו שיש תלישות והרבה פעמים גם ניכור מהמקומות מהם הם מגיעים.
<גילה רונן: השאיפה שלנו כחלק מהגדרת התכנית ומתחומי הליבה בתכנית היא גם ליצור מעגלי השתייכות.
<גילה רונן: אני חושבת שחשוב לנו לתקן את העניין הזה ולכן חשוב לנו שהם כן יהיו קשורים לקהילה.
<גילה רונן: לכן גם הגדרנו שהשירות יינתן בהתאם לשירותים שהם השירותים שנגישים להם, שהם באמת יכולים להיות משמעותיים עבורם, גם כדי לעשות סוג של שייכות לקהילה.
<גילה רונן: אני רוצה לומר שעו"ס צעירים שנמצא ברשות יצטרך לעשות מיפוי של כל הצעירים והצעירות שנמצאים ברמת הרשות, גם כאלה שמטופלים, בין אם במסגרת ארצית כמו למשל החוט המשולש שזה מיזם משותף לנו ולחוט המשולש.
<גילה רונן: אבל חלק מהטיפול יינתן על ידי ארגונים שונים וחלק מהטיפול יינתן על ידי עו"ס מלווה צעירים אבל הוא אמור לעשות את המיפוי של כל הצעירים והצעירות שנמצאים ברשות ואיזה טיפול הם מקבלים כדי שבאמת ייבנה מענה ייחודי וחליפה אישית לכל צעיר וצעירה.
<גילה רונן: לגבי המענים, אנחנו שואפים ככל האפשר שיהיו גם מענים ברמת הרשות אבל גם מענים מחוזיים.
<גילה רונן: חלק ממה שנמצא אצלנו בשירות זה הנושא של פיתוח דירות מעבר נוספות ולא באמצעות הרשויות המקומיות.
<גילה רונן: חלק מדירות המעבר, ניסינו לבנות, זאת משוכה שקשה מאוד לעבור אותה.
<גילה רונן: אנחנו לא מתכוונים לשחרר את הרשויות מהאחריות שלהן כלפי הצעירים והצעירות שנמצאים ברשות כך שחלק מדירות המעבר ייפתחו על ידי הרשויות המקומיות אבל ברור לנו שגם צריך לתת מענים שהם ברמת המחוז ומענים ארציים.
מירב בן ארי: זאת תחילת הדרך.
מירב בן ארי: זה ממש בהבניה עכשיו.
מירב בן ארי: עוד במושב הזה נכנס דיון בתכנית יתד.
מירב בן ארי: בהתייעצות עם ציפי נחליט אם זה יהיה בחודש יוני או יולי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע על התקדמות, אני רוצה לשמוע היכן יש חסמים, אני רוצה לשמוע היכן אנחנו תקועים.
מירב בן ארי: ועדת העבודה והרווחה תמשיך ללוות את תכנית יתד יחד עם משרד החינוך ומשרד הרווחה והארגונים החברתיים.
מירב בן ארי: לא לדאוג, המטרה היום היא בעצם לברך על התכנית ותחילתה אבל לבדוק – ואתם מכירים אותי – ונבדוק את תכנית יתד ונראה איך היא מתפתחת.
מירב בן ארי: אם יש חסמים מסוימים, אנחנו גם נטפל בהם.
מירב בן ארי: זה התפקיד שלנו כוועדה וזה התפקיד שלנו ככנסת.
מירב בן ארי: תהיו בטוחים שיש חברי כנסת רבים שמעורבים ורוצים בהצלחת התכנית ובטח גם יושב ראש הוועדה.
מירב בן ארי: היו בטוחים שמה שאמרתם כאן, אנחנו נמשיך ונקדם עוד במושב הזה כדי לראות שהתכנית מתפתחת.
אלי אלאלוף: נדמה לי שיש לי את הזכות להכיר את שלמה יותר מכולכם, נכון?
אלי אלאלוף: מפברואר 78'.
אלי אלאלוף: אז אני באמת שמח לבוא, במיוחד במעמדי הנוכחי, לבוא בשם כנסת ישראל, אני יכול להגיד גם בשם שר הבריאות ושר האוצר, כדי לנסות ולהתמודד עם הפער, כפי שכתבתם, הפער בשירותי הבריאות בגליל המערבי.
אלי אלאלוף: המטרה שלנו זה להמשיך ולעשות מעקב אחרי דוח גרוטו, שאתם יודעים, פורסם כבר בנובמבר 2016 ואמור היה להיכנס לתוקפו מיידית עם הרבה מאוד המלצות מאוד חשובות וחיוניות, ואנחנו כוועדה נעשה את העבודה שלנו, כחלק מתפקידה.
אלי אלאלוף: לוועדת הבריאות יש שלושה תפקידים, גם לחוקק, גם לעשות מעקב אחרי ביצוע החלטות הממשלה ולהביא לדיון ציבורי נושאים מסוימים.
אלי אלאלוף: את שלושתם אנחנו עושים ובחרנו מספר נושאים של מעקב אחרי ביצוע הממשלה על הנושא של גליל מערבי, כי יש דוח שאומץ ואושר, לקח קצת זמן לעשות אותו, אבל אחרי שהוחלט עליו אין שום סיבה שלא ייצא לפועל.
אלי אלאלוף: אני גם שמח, זה חדש חדש גם בשבילי, שלפני פחות משבוע הצטרף אלינו - - - שלום, חברת הכנסת שולי מועלם, שוויתרה על מקומה בוועדה, אבל לא על הישיבות של הוועדה.
אלי אלאלוף: אנחנו נאפשר לה אפילו להצביע לפי הצורך.
אלי אלאלוף: במקומה נכנס מוטקה יוגב.
אלי אלאלוף: מוטי, מראש, ברגע שהוא נכנס, בישיבה הראשונה, הנושא הראשון היה 'אני מאוד מאוד רוצה להיות מעורב בגליל המערבי', בגליל בכלל והמערבי, ואני הסכמתי לאפשר בוועדה שלנו ועדת משנה מיוחדת שתעשה מעקב.
אלי אלאלוף: היום מוטקה, זה בשביל הוועדה, הוא אחראי על הנושא של הגליל המערבי.
אלי אלאלוף: נמצא איתנו פה גם חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שהוא רופא והוא נמצא באזור, הוא איש מהאזור, ועבדאלחכים חאג' יחיא, שהוא גם חבר ועדה, הוא נמצא קרוב לאזור, פחות קרוב מעבדאללה.
אלי אלאלוף: אנחנו החלטנו לבוא היום כדי לעשות, כפי שאמרתי לכם, את המעקב.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שההרגשה ההתחלתית שלי היא בחששות מאוד גדולים, כי לקחו על עצמם משימות - - - מנהל בית החולים, רציתי להגיד שכבר פתח לנו המנהל והרופאה המחוזית ד"ר כהן, נציגי משרד הבריאות שנמצאים פה, ומנהלת הוועדה שלי, שארגנה את הכול.
שלמה בוחבוט: וראשי רשויות שהצטרפו עכשיו.
אלי אלאלוף: ראשי רשויות.
אלי אלאלוף: האמת שאין לי הרגשה שהם ראשים, הם חברים, לאור העבר המשותף שלנו וכל כך הרבה שעות וימים של הנאה, אז באמת ההרגשה שלי היא נפלאה לראות אותם.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שיש פה אתגר בלתי רגיל.
אלי אלאלוף: הממשלה מעוניינת לשפר את המצב בגליל, אני השתתפתי פה בישיבה בהזמנתך עם שר האוצר, שהתחייב לגייס תקציבים מיוחדים לאזור.
אלי אלאלוף: איפה אני חושש?
אלי אלאלוף: לא בתקציבים, אני חושש מהביצוע.
אלי אלאלוף: מותר לי להגיד עכשיו שאני בא מהחלק הפחות ציבורי, יותר פרטי, לעולם הממשלתי, יכולת הביצוע של הממשלה לא תמיד ברמה הנדרשת.
אלי אלאלוף: אז תגידו, 'מה אתה עושה בקואליציה הזו?' בשביל זה אני בקואליציה הזאת.
אלי אלאלוף: אני יכול לשבת באופוזיציה ולהגיד מה אני חושב וזה לא היה עוזר, אני בקואליציה כדי שנוציא את הדברים לפועל.
אלי אלאלוף: אין תחום שזקוק לביצוע מיידי כמו תחום הבריאות, כי מי שלא מקבל את הטיפול מאתמול להיום הוא פשוט בסכנת חיים.
אלי אלאלוף: מי אנחנו שיכולים לסכן חיים של בני אדם?
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שלצערנו האוכלוסייה בפריפריה, ואני איש פריפריה, תושב באר שבע, למרות בית החולים הנפלא שיש לנו האוכלוסייה שלנו חיה פחות מאשר הממוצע הארצי.
אלי אלאלוף: יש לה פחות שירותים, יש לה לפעמים נגישות לשירותים בצורה בלתי נסבלת ואחד כמוני, שלא מבקש שום פרוטקציה כשהוא קובע תור לעצמו, אז אני אומר לכם, עשיתי CT בברך בשלוש לפנות בוקר במשאית וחיכיתי כמו כולם, חודש וחצי, חודשיים.
<קריאה: זה MRI.
אלי אלאלוף: את ה-MRI.
אלי אלאלוף: אתה לא יכול לסדר אחרת.
אלי אלאלוף: זה אומר שבפריפריה יש פחות שירותים.
אלי אלאלוף: למרות שיש לי, אני מודה באשמה, קצת כסף, הייתי יכול לשלם, אבל אני רוצה לראות את זה בעצמי.
אלי אלאלוף: ואני רואה את המרכז, המרכז מקבל את האושר הכי גדול שלנו בפריפריה, הוא מקבל את הבנים שלנו.
אלי אלאלוף: חינוך טוב במעלות, אדוני שלמה, אתה מספק אותם למרכז, אתה יודע את זה.
אלי אלאלוף: התלמידים הטובים שלנו, לוקחים אותם בכל מיני צורות.
אלי אלאלוף: רק דבר אחד אי אפשר לקחת כמו שלוקחים מהחינוך, זה הבריאות, כי במרכז השירותים הם גדולים יותר, בכמות גדולה יותר וביכולות כלכליות אדירות יותר.
אלי אלאלוף: בדיון הראשון שקיימנו היום, ביחד עם ד"ר ברהום, באמת הוא הציג לנו בצורה מאוד מרשימה, הרבה יותר מכל מסמך שקראנו ולמדנו וקראנו בתקשורת, את העבודה האדירה שנעשית בבית החולים בנהריה, אבל מה שקורה לנו זה שלא שוקלים ולא שופטים את בתי החולים האלה במושגים של בית חולים ברמה האופטימלית ביותר.
אלי אלאלוף: פריפריה, שיקבל מה שאנחנו חושבים שמגיע לו.
אלי אלאלוף: אנחנו למדנו היום שהאתגרים שד"ר ברהום מעמיד לבית החולים שלו זה האתגרים של האופטימום של שירותי הבריאות, ובצדק.
אלי אלאלוף: יש לי פה חברים שיכולים להעיד, גם אני כשהייתי בקרן רש"י, הבוס שלי תמיד אמר לי 'שלא תעז לתת שירות עני לעני', אוי ואבוי לנו אם נעשה עשייה כזאת, הפריפריה זקוקה לטוב ביותר.
אלי אלאלוף: אני יודע ששלמה עשה את זה, על כל פעולה.
אלי אלאלוף: זאת אומרת יש לנו פה צורך לשנות תפיסה, ואני אומר את זה בחברות, הנציגים של משרד הבריאות, תחשבו אחרת, תחשבו אחרת כשאתם מדברים על הפריפריה.
אלי אלאלוף: הפער הוא אדיר, הוא לא במיטה לעומת שתיים, הפער הוא אדיר בתפיסה, ביכולות, באופציות.
אלי אלאלוף: מי היום מסתפק בחוות דעת רפואית אחת?
אלי אלאלוף: כל מי שרואה בעיה רפואית מחפש חוות דעת שנייה.
אלי אלאלוף: פה באזורים, רק תן מה שיש, רק תן.
אלי אלאלוף: המצב הזה הוא באמת לא תקין.
אלי אלאלוף: אז דוח גרוטו, לקח זמן לעשות אותו.
אלי אלאלוף: הוא היה מתוכנן ל-60 יום, אני מזכיר לכם, נכון, אנשי משרד הבריאות?
אלי אלאלוף: זה היה בתקופה של גב' גרמן, הוא נתן לכם 60 יום, הגשתם אותו באוקטובר 2016, עוד לא התחלתם לבצע.
אלי אלאלוף: למיטב ידיעתי.
אלי אלאלוף: יש לי פה נושאים, לבצע במובן הזה שיש כבר צוותים בשטח.
אלי אלאלוף: הלוואי שאני טועה, גב' כהן, תקני אותי בבקשה.
<מיכל כהן דר: כשתיתן לי את האפשרות.
אלי אלאלוף: יש לי פה את הדוח ואת ההמלצות ואת היישום שלהן.
אלי אלאלוף: הייתי רוצה שנבין שזה בקצב שדרוש, כפי שאמרתי, אפילו מאתמול מהיום, וזה לא קצב שיש לנו התלבטויות.
אלי אלאלוף: הראייה הכוללת היא של כל האזור, אני מסכים, אבל בסוף, תתמקדו גם בכל תת אזור ותת אזור, מפני שיש מחסור בכל תת אזור בשירותים הכי חיוניים.
אלי אלאלוף: שולי ידידתי תקפוץ מיד ותדבר על טיפות חלב ובצדק, אם לא נתעסק בגיל הרך אז אנחנו גורמים לפיגור ולפגיעה בילדים שלנו.
אלי אלאלוף: אם לא נטפל בבריאות השן אנחנו יודעים שכאלה סובלים וכו' וכו'.
אלי אלאלוף: כל אחד מהנושאים שכתבתם והמלצתם, על ההמלצות אין לי ויכוח, ההמלצות נהדרות, הביצוע הוא האתגר של כולנו.
אלי אלאלוף: אנחנו כוועדה נשמח ללוות את כל המערכת, ודאי ראשי הרשויות ואנשי המקצוע באזור כדי להשיג את המטרות שנבנו על ידי הדוח שלכם, שאין לי ויכוח, כבר הפסקתי להתווכח על דוחות.
אלי אלאלוף: אני אוהב לקחת דוח ולנסות ליישם אותו.
אלי אלאלוף: אין לי ברירה, אני אגמור בזה שבגלל הסיבה הזאת אני פה, בפוליטיקה.
אלי אלאלוף: אני לא פוליטיקאי, אני מודה באשמה.
אלי אלאלוף: חברים, האוכלוסייה פה היא אוכלוסייה ענייה.
אלי אלאלוף: אוכלוסייה ענייה זה לא רק מחסור בכסף, זה בעיקר מחסור בשירותים, במיצוי הזכויות שלהם.
אלי אלאלוף: אני בא ממשפחה כלכלית ענייה, מספר 9 מתוך 10 ילדים, אצל אלמנה, היום היו קוראים לה חד הורית, אבל אף פעם לא הרגשתי עני, ואני מכיר אלפים כאלה, מאות.
אלי אלאלוף: בוועדה מאיר כהן אומר 'אני לא מתחרה איתך, אבל אני כמוך', אנחנו חברים טובים.
אלי אלאלוף: זאת אומרת שהעוני נפתר בזכות זה שיש שירותים הולמים לאוכלוסייה, כל אוכלוסיית מדינת ישראל, מלמעלה למטה, שמאלה, ימינה, בלי להגדיר אותה בקבוצה כזו או אחרת.
אלי אלאלוף: לכן אני שמח שאנחנו פה כדי לדווח, כדי ללמוד ביחד וכדי לצאת מפה עם משימות ממש לביצוע, כמה שיותר מיידי.
אלי אלאלוף: חבריי, רוצים?
שולי מועלם-רפאלי: נשמע.
שלמה בוחבוט: אולי רעיה רוצה להגיד.
אלי אלאלוף: רעיה, בבקשה.
<רעיה שטראוס: אני רוצה לברך, קודם כל אותך, חברי שלמה ואותך, אלי, עם הוועדה שהגעת, הוועדה המכובדת, ועדת הכנסת, עם חברי הכנסת.
<רעיה שטראוס: אני רוצה להודות לכל חבריי באשכול גליל מערבי, שיצאנו ביחד לדרך, להתריע על הפער הגדול, הבלתי נסבל.
<רעיה שטראוס: גם באחת ההזדמנויות בכנסת אמרתי שלא נשתוק יותר ואנחנו לא נשתוק, ויחד עם זאת אני באמת שמחה על הפגישה עם כבוד השר, הרב ליצמן, ונראה לי שיש שעת רצון, שעת כושר, דווקא בימים אלה, שאנחנו צריכים לנצח את שנאת החינם, יש לנו אהבה שהיא ביחד, אנחנו הולכים ביחד.
<רעיה שטראוס: זה משהו בלתי נסבל בתפיסה, אנשים לא מאמינים, מה פתאום?
<רעיה שטראוס: מהר מאוד אפשר יהיה לעשות הפרד ומשול, אז אמרתי לא אצלנו, אנחנו ביחד הולכים לדרך בכל הרמות של הגליל המערבי והתחלנו באמת בעוצמה בפער הבלתי נסבל של הבריאות.
<רעיה שטראוס: אז תודה לכם שבאתם ובעזרת ה' נלך לדרך חדשה, לשנות את זה.
<רעיה שטראוס: אני שמעתי כבר שב-1,000 ומשהו מיטות שמשרד הבריאות נותן שוב פעם מקפחים אותנו.
<רעיה שטראוס: אנחנו לא נסכים.
<רעיה שטראוס: יש לנו כאן הזדמנות נהדרת לסגור את הפערים האלה, להתחיל בתכנית, להצהיר מהיום לצאת בתכנית של סגירת פערים.
<רעיה שטראוס: אנחנו לא מוכנים לקצת, אנחנו רוצים ללכת כל הדרך.
<רעיה שטראוס: תודה רבה.
אלי אלאלוף: בבקשה, נציגי משרד הבריאות, גב' כהן?
<ניר קידר: אני יכול להתחיל, ברשותך?
אלי אלאלוף: בבקשה, תציג את עצמך לציבור.
<ניר קידר: ניר קידר, סמנכ"ל תכנון אסטרטגי וכלכלי במשרד הבריאות.
<ניר קידר: אני רוצה להתחיל קודם כל בכמה דברים שקשורים בעובדות, כי לפעמים הדברים האלה לא מדויקים.
<ניר קידר: קודם כל מדובר על פער של 8 שנים בתוחלת החיים בין המרכז לצפון.
<ניר קידר: אלה נתונים שלמיטב ידיעתי, ואני די בקי בנתונים, הם לחלוטין לא נכונים.
<ניר קידר: תוחלת החיים מפורסמת לפי יישובים.
<ניר קידר: בצפון, לדוגמה נהריה זה כמו הממוצע הארצי, ואפילו יותר מתל אביב ובת ים.
<ניר קידר: אז זו נקודה שצריך לדעת.
<ניר קידר: כשאנחנו מסתכלים לפי נפות כן רואים הבדל בתוחלת החיים, כל חודש הבדל בתוחלת החיים זה הבדל משמעותי, אבל לא מגיעים לפערים של יותר מחצי שנה עד שנה וחצי.