GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קריאה: השאלה אם זה יכול להיות בפיקוח של משרד החינוך.
אילן גילאון: אתם מציינים את זה כדי לא להחמיץ שום שם?
אילן גילאון: אין יותר?
<ערן טמיר: יש פנימיות של הרווחה, אבל זה לא התקנות האלה.
<אייל לב ארי: ולפי צרכיו של ההורה עם מוגבלות המבקר בפנימייה.
<אייל לב ארי: (ב) דרכי הגישה בין מבני הפנימיה ובית הספר ובין מבני הפנימיה לבין המיתקנים השונים בפנימייה, ובכלל זה מתקני משק חקלאי בפנימייה, יונגשו בהתאם להוראות ת"י 1918, חלק 2: נגישות הסביבה הבנויה - הסביבה שמחוץ לבניין, ולפי התכנית.
<אייל לב ארי: (ג) יש להנגיש לתלמיד את כל מתקני הפנימיה ובכלל זה חדר אוכל, חדרים שבהם מבוצעות פעילויות פנאי ופעולות חברתיות, כגון אולמות, חדר כושר ובריכה.
<אייל לב ארי: יש להנגיש לתלמידים את מתקני החצר של הפנימיה ובכלל זה מיתקנים ושטחים חקלאיים, כגון חממות, סדנאות לפעילות חקלאית, מטעים ושדות וכן מתקנים לפעילות ימית כגון מעגנים, סככות וסדנאות, כך שתלמיד עם מוגבלות יוכל להגיע אליהם ולקחת חלק בפעילות הנערכת בהם.
<אייל לב ארי: (ה) מורשה נגישות המכין תכנית הנגשה לתלמיד בפנימייה, יוכל להסתמך על הפרטים המפורטים בתוספת הרביעית, החמישית והשישית לגבי תכנית הנגשה עבור תלמיד לקוי שמיעה, או תלמיד עם מוגבלות בראייה, או תלמיד עם מוגבלות אחרת.
<אייל לב ארי: התאמת הנגישות תותאם לצרכיו של התלמיד או ההורה עם המוגבלות.
<אייל לב ארי: התאמות הנגישות ייקבעו באופן מותאם לתלמיד או הורה עם מוגבלות ובמקרה הצורך ניתן לסטות מן התקן הישראלי בעניין כדי להביא לתוצאה מתאימה יותר לצרכיו של התלמיד או ההורה עם המוגבלות.
אילן גילאון: עד כאן מוסכם על כולם, נכון?
<נתי ביאליסטוק כהן: אני חוזר על מה שאמרתי – יש מקומות שמוזכר במפורש הורה של תלמיד, ויש מקומות שמוזכר תלמיד, ואם יש סעיף סל שאומר שתלמיד זה לרבות הורה, אז לא צריך לומר הורה, ואם לא – אחרת אני פוחד שייווצר פה הסדר שלילי, שאיפה שלא הוזכר הורה, לא חייבים להנגיש להורה.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה הקושי שלי בעניין הזה.
אילן גילאון: בסדר, הוא אומר שאתה צודק.
אילן גילאון: עד כאן זה ההסכמות שהגעתם אליהן, נכון?
אילן גילאון: אי-ההסכמות זה שלך והאופנים השונים להנגיש, נכון?
<מיכל שיק הר-טוב: כל מה שקשור בחינוך, פדגוגיה.
<נתי ביאליסטוק כהן: כל מה שקשור להנגשת התוכן.
אילן גילאון: מה עושים?
אילן גילאון: צריך לעשות הפסקה?
אילן גילאון: לא צריך לעשות הפסקה?
אילן גילאון: מה כרגע קורה?
<אייל לב ארי: סיימנו לדון בתקנות, ובפעם הבאה יהיה סט נוסף להמשך.
אילן גילאון: אתם הולכים לשבת שוב על המדוכה בעניינים של ההדרכות, של ההנגשות, של סוגי ההנגשות שקיימים?
אילן גילאון: אילן.
אילן גילאון: אני מבין שיש כמה סוגיות.
אילן גילאון: הטיולים יכול להיות אחד הדברים שמדגימים את זה, נניח, בהסבר.
אילן גילאון: אני לא פותח את הוויכוח עכשיו.
אילן גילאון: אני אוהב שהדברים מגיעים טחונים.
אילן גילאון: איך אומר חלפי – אני מצמצם את עצמי לנקודה קטנטנה, לא להטריד ממלכות כמוכם, אבל אני סומך על כך שכל ניגודי הגישות שיש ביניכם יגיעו בסופו של דבר לפשרה שתהיה רצויה.
אילן גילאון: אני הבנתי שלא הגעתם להסכמה בכל הסוגיות.
אילן גילאון: הנימוק שאני לא כל כך אוהב לקבל אותו הוא הנימוק הכלכלי, למרות שאני יודע שהוא קיים, ובהחלטות פוליטיות הוא מתקבל, ולצערי הרב אני לא קובע את סדר העדיפויות במדינה, למרות שהייתי מאוד רוצה, והיה יותר פשוט – בשבילי בכל אופן.
אילן גילאון: אני רוצה לדעת מה הדיון בשולחן העגול הבא, אייל.
אילן גילאון: אני לא מבין למה לא נתכנסנו כאן כדי לאשר את זה ולעשות עוד ישיבה כדי לעשות את הדברים הלא מוסכמים.
<אייל לב ארי: כי לא סיימנו לקרוא את התקנות – את ההתאמות הספציפיות לתוספות.
<אייל לב ארי: יש עוד תקנות.
אילן גילאון: אז איפה הבעיה שלך לגמור את מה שהיום סיימנו חלוט וגמור?
<אייל לב ארי: ניסינו להגיע בישיבה לפני הישיבה הזאת וללבן את העניינים, ועדיין נותרו פתוחים.
<אייל לב ארי: יש תקנה 1, 2, 3, 4- - -
אילן גילאון: אני מבקש בישיבה הבאה – לא נעשה שוב ישיבות כפולות.
אילן גילאון: מה שאישרנו, אישרנו.
אילן גילאון: בישיבה הבאה לבוא עם הדברים גמורים, ומה שאינו גמור, פשוט להביא אותו לדיון על השולחן בכללי דיון מסודרים – אחרת אני לא מבין מה אנחנו עושים.
עבדאללה אבו מערוף: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.
עבדאללה אבו מערוף: על סדר היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - מניין שהות בישראל לעניין תושבות), התשע"ז-2016, פ/3464/20, הצעת ח"כ ישראל אייכלר.
עבדאללה אבו מערוף: זה חוק שעבר בקריאה טרומית והיום זה דיון טרומי והכנה לקריאה ראשונה.
עבדאללה אבו מערוף: נשמע את חבר הכנסת אייכלר ואחר כך את המשרדים השונים בכל מה שנוגע וקשור לחוק.
עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.
ישראל אייכלר: בוקר טוב לך, היושב-ראש, חבר הכנסת אבו מערוף.
ישראל אייכלר: אני מעריך את העובדה שאתה מוכן לשבת בראשות הוועדה הזו ולאשר את החוק הזה, כי אנחנו יודעים שחוק השבות הוא חוק בעייתי מבחינתך, ובצדק.
ישראל אייכלר: כל אלה שמדברים על מדינה דמוקרטית – העניין של הכניסה לישראל הוא השער של חוסר הדמוקרטיה, הכחשת הדמוקרטיה בבסיסה, אבל זה צורך, כי מדינת ישראל היא מדינה יהודית בהגדרה, ואם אתה חי עם ההגדרה הזו בשלום אז אנחנו יכולים להתקדם בדיון.
ישראל אייכלר: מה שאנחנו מבקשים זה דבר פשוט ביותר: אדם שמגיע לארץ ישראל ומתיישב בה, ורוב חייו, מהות חייו, שזה נבחן אם הוא יושב פה לפחות 183 ימים – אנחנו רוצים שהוא יהיה זכאי לקבל מה שהוא היה זכאי לקבל מהיום הראשון שהוא נכנס לארץ, כי אין בזה שום הגיון למנוע ממנו.
ישראל אייכלר: כמובן שמדינת ישראל והביטוח הלאומי וכל המוסדות צריכים לבדוק את רצינותו, האם הוא באמת יושב פה או שהוא סתם תייר שהגיע ונוסע.
ישראל אייכלר: אבל ברגע שהוכח שבאמת מרכז חייו בארץ, הוא צריך להיות זכאי מהרגע שהוא נכנס, אין שום הבדל בינו ובין עולה חדש שמקבל ביום כניסתו את התעודה ואת כל הזכויות.
ישראל אייכלר: זו פשוט אפליה שאנחנו צריכים למנוע וזו מטרת החוק.
ישראל אייכלר: האם אני צריך להסביר עוד?
ישראל אייכלר: מדברי ההסבר: מדובר בבעלי אשרות כניסה לישראל המתגוררים בישראל מספר חודשים ולעיתים אף מספר שנים, באשרות חוקיות זמניות על פי רוב אשרת תייר.
ישראל אייכלר: עד שמקבלים אישור מרשות האוכלוסין לוקח זמן.
ישראל אייכלר: אני מבין את זה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לומר בהערת אגב, אני לא יודע אם יושבים פה האנשים הנכונים – מאז תחילת החודש הזה, כשהתחילו עם חלוקת הדרכונים הביומטריים, ותכף אסביר למה זה קשור – יש הכבדה נוראית על הציבור.
ישראל אייכלר: לא נותנים אפילו לאנשים לבוא ולשבת בתור 4 שעות כפי שהיה עד היום.
ישראל אייכלר: אומרים שם - אם לא הזמנת באינטרנט תור, אתה לא יכול בכלל להגיע.
ישראל אייכלר: אנשים שצריכים לנסוע בעוד שבועיים-שלושה אין להם בכלל סיכוי עד שיגמרו להכין את הדרכון המורכב יותר.
ישראל אייכלר: לא מאפשרים אפילו במקרים חריגים אפשרות שאדם שצריך דרכון יקבל אותו, כך שאנחנו מכירים כבר לפחות 70 שנה את הביורוקרטיה השלטונית בישראל וגם במשרד הפנים.
ישראל אייכלר: לכן אני מאמין שהם צריכים 183 יום בשביל לבדוק, אבל ברגע שהם החליטו הם צריכים לזכות אותו מיום הכניסה לישראל.
ישראל אייכלר: זו הבקשה, ולא לתת המתנה כפולה לאישור תושבות בביטוח הלאומי.
ישראל אייכלר: מההתחלה הוא צריך לקבל את כל הזכויות.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, שוב.
עבדאללה אבו מערוף: תודה לחבר הכנסת אייכלר.
עבדאללה אבו מערוף: מובן שהתיקון הזה הוא תיקון שבא להגיד שמבחינה קלנדרית – בן אדם הגיע, ונבדקו כל הזכויות שלו ואם אכן הוא זכאי כמובן שמגיע לו מיום כניסתו ולא יאבד מבחינת הזכויות 183 ימים, חצי שנהץ העובדה שהוא היה כאן והיה זכאי.
עבדאללה אבו מערוף: אם הוא נבדק והיה זכאי, אז זה מוצדק שאכן הספירה תהיה מיום כניסתו, ולא שהוא שהה כאן ללא כל זכות.
עבדאללה אבו מערוף: נשמע את עמדת הביטוח הלאומי.
<יוסף פולסקי: בוקר טוב.
<יוסף פולסקי: אני מהמוסד לביטוח לאומי ונמצא אתי כאן גם דני זקן, סגן סמנכ"ל הביטוח הלאומי וכנראה יצטרף לדברים שלי בהמשך.
<יוסף פולסקי: אני קודם אציג את המצב החוקי הקיים – אדם נכנס לארץ, מקבל, לעתים, אשרות שהייה זמניות ולאחר זמן הוא מקבל אשרה מזכה, כגון – א2 – תלמיד, א5 – כללי ו-א1, עולה בכוח.
<יוסף פולסקי: למעשה, המצב החוקי היום - - -
עבדאללה אבו מערוף: אם אפשר אז תפרט קצת.
<יוסף פולסקי: א1 זה עולה בכוח, א2 זה תלמיד, וא5 זה כללי, זה יכול להיות גם הומניטרי, מסיבות כאלה ואחרות.
<יוסף פולסקי: המצב החוקי היום אומר שמיום קבלת האשרה על פי החוק סופרים 183 ימים לבדיקת הרצינות שלו, האם באמת כוונתו לקשור את מגוריו בארץ, האם הוא בא להשתקע פה וכל מבחני הזיקות שהוכרו בפסיקה – האם הוא העביר לפה את נכסיו, משפחתו, את הקשרים החברתיים שלו – ועוד ועוד מבחנים שנקבעו גם בפסיקת בתי הדין לעבודה וגם בתי המשפט האזרחיים.
<יוסף פולסקי: כך אנחנו בוחנים האם אדם באמת העביר את מרכז חייו מהארץ שהוא התגורר בה לארץ ישראל.
<יוסף פולסקי: אחד מתנאי הסף, כמובן, אם אתה בא להתגורר בארץ, אתה צריך לשהות בה פרק זמן סביר, זה לפחות חצי שנה במהלך השנה.
<יוסף פולסקי: 183 ימים במהלך השנה.
<יוסף פולסקי: היום אנחנו סופרים את זה מיום קבלת האשרה המזכה, סופרים מעין הוכחת רצינות כזו של 183 ימים.
<יוסף פולסקי: לאחר מכן, אם באמת סבר הגורם המוסמך שאכן הוכחה הרצינות שלו והוא באמת קשר את גורלו בארץ, אז באמת מכירים בתושבות שלו לאחור, רטרואקטיבית מיום קבלת האשרה המזכה.
<יוסף פולסקי: כלומר, כבר היום הוא לא מפסיד את ה-183 ימים האלה, כי זה ניתן לו ברטרו, אבל הבעיה, וזו בעצם העמדה שלנו, ולכן הצטרפנו לרוח הצעת החוק, שבעצם זה יוצר מנגנון ביורוקרטי, כי אדם, בעצם, כל עוד לא חלפו ה-183 ימים האלה, צריך להוציא מכיסו הוצאות פרטיות, ביטוחים רפואיים ואחרים.
<יוסף פולסקי: אחרי שמוכרת תושבותו לאחור, ככל שמוכרת, אז יש תהליך ומנגנון של ועדות, החזרים, וזה קצת מסבך את כל העניין.
<יוסף פולסקי: לכן באנו לפשט בעצם את כל התהליך, ולכן בן אדם שהיה מקודם בארץ מיום קבלת האשרה, 183 ימים קודם לכן - - - בעצם, הכוונה של הצע החוק היא להתחיל את הספירה קצת מוקדם יותר.
<יוסף פולסקי: שהספירה לא תהיה מיום קבלת האשרה אלא 183 ימים קודם לכן.
<יוסף פולסקי: זו עמדתנו.
<יוסף פולסקי: באשר להצעה לקבל את זה מיום כניסתו לישראל – לדעתנו זה מאוד סבוך, מעורר הרבה שאלות, וגם לעתים האוכלוסיות האלה לא תמיד מעוניינות בכך.
<יוסף פולסקי: אבל בעצם, הכרה בתושבות היא לא רק תושבות בעלמא, היא גם גוררת זכויות, גם חובות – תשלומי ביטוח לאומי - - -
ישראל אייכלר: רק אם הוא רוצה, ברור.
ישראל אייכלר: אם הוא רוצה, צריך להכיר בו - - - זה תאריך מאוד ברור וידוע שאף אחד לא מכחיש.
<יוסף פולסקי: השאלה אם אנחנו נותנים בידיו את הבחירה - -
<יוסף פולסקי: - - מתי לעשות את זה.
<יוסף פולסקי: אם הוא רוצה אחרי 5 שנים להיות מוכר, ומסיבותיו שלו הוא בחר שלא להיות מוכר כתושב, ואז הוא מתחיל את כל התהליכים לקבל את האשרה המזכה, הצעת החוק, ככל שהיא תתקבל, תיתן לו זכאות מיום כניסתו לארץ ונותנת בידו את הבחירה מתי לעשות לו.
<יוסף פולסקי: כאשר משיקוליו כשזה לא יהיה נוח לו הוא לא יעשה את זה.
<יוסף פולסקי: לכן, לעמדתנו, צריך להיות קו ברור ואחיד של 183 ימים מיום קבלת האשרה המזכה.
<יוסף פולסקי: כמובן שאם אותו עולה בכוח או תלמיד או כל זכאי אחר ירצה לממש את זכאותו כאשר הוא עולה לארץ - - -
עבדאללה אבו מערוף: ואם הוא נכנס, שהה כאן חודש או שנה וחצי ואחר כך הגיש את הבקשות שלו – באיזה מעמד הוא היה כאן?
<יוסף פולסקי: האפשרות לתת לו רטרו - - -
עבדאללה אבו מערוף: זה גם לא מוגדר בחוק.
<יוסף פולסקי: לא, כיום זה מוגדר בחוק.
עבדאללה אבו מערוף: אבל מה שאמרת – שלא ניתן את ה-193 ימים – קצת פחות.
עבדאללה אבו מערוף: אבל נניח שהוא שהה כאן שנה וחצי ולא ידעתם עליו.
עבדאללה אבו מערוף: הוא שהה באופן עצמאי, חי, לא הצטרך שירותים כמו קופת חולים, שירות רפואי, רופא – לא כלום, לא עשה תאונת דרכים – לא כלום.
עבדאללה אבו מערוף: בעצם שהייתו הזו כאן, אף אחד לא יודע עליו.
עבדאללה אבו מערוף: זה צריך להיות מוגדר.
עבדאללה אבו מערוף: מי שרוצה להגיש בקשה לאיזה שהן זכויות – שיגיש.
עבדאללה אבו מערוף: מי שלא הגיש – לא הגיש.
עבדאללה אבו מערוף: שהה כאן שנה ולא ידעתם עליו, אבל בכל זאת מיש רוצה ויש לו את הזכות שאכן תהיה הגדרה מתי הוא יקבל את הזכות הזו – אם זה מיום כניסתו, או בחוק.
עבדאללה אבו מערוף: על זה צריך לדבר.
עבדאללה אבו מערוף: לא להשאיר את הדבר ככה פרוע ולא מובן.
<יוסף פולסקי: דווקא אני מתחבר לדברי היושב-ראש, ולדעתנו צריך להגדיר את זה.
<יוסף פולסקי: אנחנו דווקא סבורים שכן צריך לעגן את זה ולא לעשות את זה אמורפי.
<יוסף פולסקי: שלא יהיה מצב שאדם יישב פה שנה וחצי, כמו שהיושב-ראש אמר, או תקופה ארוכה או קצרה יותר, יישב פה באשרות שהייה כדין – אשרות תייר, עובד, וכל האשרות האחרות, והוא יבחר משיקוליו מתי להגיש את הבקשה.
<יוסף פולסקי: לכן אנחנו מציבים בפניו לעמדתנו מה המצב הראוי.
<יוסף פולסקי: אתה יכול להגיש את הבקשה לרשות המוסמכת, לרשות האוכלוסין, רשות ההגירה, מתי שנוח לך, ורשות האוכלוסין, הגורם המוסמך, תבחר אם לתת לך את האשרה או לאו.
<יוסף פולסקי: אבל אתה צריך לדעת שהתושבות שלך לא תהיה לפני יום מתן האשרה.
<יוסף פולסקי: ואז, בידיך הבחירה – שהיית כאן שנה וחצי קודם, חברת להיות פה כתייר, אתה לא רוצה להסדיר את מעמדך?
<יוסף פולסקי: זה מצוין, אבל תדע לך שככל שתרצה להסדיר את מעמדך, הזכויות שלך והחובות שלך מכוח חוק הביטוח הלאומי לא יהיו יום לפני קבלת האשרה.
ישראל אייכלר: מה אתה מיתמם?
ישראל אייכלר: אתה ממש מציג מצג שווא.
ישראל אייכלר: אני מדבר על אדם שרוצה מהיום הראשון להיות פה, להיות אזרח ועולה בכוח.
ישראל אייכלר: אתה מביא לי מישהו שאחרי 5 שנים הוא ייזכר ואז אתה תצטרך לתת לו רטרו.
ישראל אייכלר: זו טענה שאתה תבדוק אותה ותעשה את זה שלמשל אחרי שנה, שנתיים – הביטוח הלאומי גם היום, אם אני זכאי למשהו, נותנים רק שנתיים רטרו, או חמש שנים.
ישראל אייכלר: הם לא נותנים יותר אחורה.
ישראל אייכלר: אבל בגלל זה אתה תפגע באלפי אנשים, שאתה פוגע בהם יום יום.
ישראל אייכלר: הם רוצים להיות אזרחים ואתם סוחבים אותם וסוחבים אותם, ובסוף אתה בא ואומר לי שבגלל ההוא שחמש שנים לא החליט – אני לא נותן לאף אחד.
ישראל אייכלר: אז תחריג אותו, זה שאחרי שנתיים-שלוש הוא לא נתן, או תיתן רטרו שנתיים, בבקשה.
ישראל אייכלר: היום שבו הוא צריך להיחשב זה היום שבו הוא נכנס לארץ, הכנסת החליטה על כך פה אחד, לא היו מתנגדים.
עבדאללה אבו מערוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, אז ניתן גם לה את זכות הדיבור.
ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שהעיקרון ברור.
ישראל אייכלר: צריך שאדם שנכנס לארץ כמו עולה חדש, כך כל בעלי האשרות האחרים.
ישראל אייכלר: המדינה סוחבת ביורוקרטיה היא מחלה ישראלית בכל המשרדים, לא רק בביטוח הלאומי.
ישראל אייכלר: דווקא עם הביטוח הלאומי יש לנו, בוועדה לפניות הציבור, יחסים מאוד טובים.
יוליה מלינובסקי: יש לנו פניות ציבור מפה ועד הודעה חדשה.
ישראל אייכלר: כן, וגם יש לנו אוזן קשבת שם.
ישראל אייכלר: אז אין לי טענה שהביטוח הלאומי שונה.
ישראל אייכלר: אבל עצם העובדה שהיחס אל האזרח הוא יחס של סחבת וסחבת ,את זה אנחנו רוצים למנוע.
ישראל אייכלר: אתם רוצים לבדוק, תבדקו.
ישראל אייכלר: הזכאות תתחיל מהיום שהוא נכנס.
יוליה מלינובסקי: אלא אם כן הוא הצהיר אחרת.
ישראל אייכלר: אם אתה אומר - - - אז תגיד רק שנתיים אחורה.
עבדאללה אבו מערוף: חבר הכנסת אייכלר מתכוון - - - נשמע את חברת הכנסת מלינובסקי ואחר כך אגיד את ההערה שלי.
יוליה מלינובסקי: אני מתחברת למה שאמר חבר הכנסת אייכלר.
יוליה מלינובסקי: הזכאות מהיום הראשון אלא אם כן אדם באופן רשמי מצהיר שהוא לא רוצה.
יוליה מלינובסקי: זהו, נגמר הסיפור.
עבדאללה אבו מערוף: במידה והוא הגיש.
יוליה מלינובסקי: הזכות היא אוטומטית.
יוליה מלינובסקי: אדם בא, חותם על מיליון טפסים, נכון?
יוליה מלינובסקי: אז אומרים לו: דע לך שמהיום הראשון אתה זכאי, אלא אם כן אתה לא מעוניין, ואז אין בעיה.
עבדאללה אבו מערוף: נציג האוצר ישנו כאן?
ישראל אייכלר: במקרים אחרים, כמה שנים אחורה אתם נותנים?
<יוסף פולסקי: תלוי בקצבאות.
<יוסף פולסקי: יש הבדל.
<יוסף פולסקי: הכלל הרגיל הוא שנה.
ישראל אייכלר: אז גם פה תנו לו שנה.
ישראל אייכלר: אם הוא נזכר אחרי שנים – תנו לו שנה.
ישראל אייכלר: אבל מי שרוצה מהרגע הראשון, תנו לו מהרגע הראשון.
יוליה מלינובסקי: הזכות האוטומטית צריכה להיות אוטומטית, מההתחלה.
עבדאללה אבו מערוף: בואו נשמע.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לא נעשה ויכוח, דיאלוג.
עבדאללה אבו מערוף: עדיף שנשמע את כל העמדות ואחר כך ניתן את ההערות.
<שי סומך: אני חושב שיש כאן אי הבנה.
<שי סומך: אני אסביר בקצרה את המצב החוקי.
<שי סומך: המצב החוקי היום הוא שבאשרות מסוג א1, א2 ו-א5 יש צורך בתקופת רצינות של חצי שנה.
<שי סומך: הצעת החוק שהגיעה לוועדת שרים דיברה על כך שמקדימים את תקופת הרצינות.
<שי סומך: במקום שתקופת הרצינות תיספר מיום מתן האשרה, היא תוכל להיספר גם לפני יום מתן האשרה.
<שי סומך: בזה תמכה הממשלה, כמובן – בתיאום עם המשרדים הנוגעים בדבר.
<שי סומך: זאת היתה ההצעה - - -
ישראל אייכלר: מיום הכניסה לישראל - - -
<שי סומך: אז היתה אי הבנה.
<שי סומך: גם בדברי ההסבר וגם בנוסח – ככה אנחנו הבנו את זה.
<שי סומך: בזה הממשלה תמכה.
<שי סומך: אם יש הצעה אחרת, הממשלה - - -
ישראל אייכלר: שורה ברורה שכל ילד בישראל יכול לקרוא: "מוצע לקבוע כי ספירת 183 הימים תיעשה מיום הכניסה לישראל ולא מיום קבלת האשרה".
ישראל אייכלר: ברור?
ישראל אייכלר: זה מה שהיה בוועדת שרים.
<שי סומך: זה מה שכתוב כאן, בנוסח שמונח לפניכם.
עבדאללה אבו מערוף: ועדת השרים הצביעה על נוסח אחר?
עבדאללה אבו מערוף: אישרה אותו והוא עבר בטרומית?
<שי סומך: בדיוק הנוסח שמונח לפניכם.
<שי סומך: אבל מה שכתוב, אדוני, שהזכאות היא רק 6א1 ויש תקופת רצינות של חצי שנה, בכל מקרה.
<שי סומך: בזה הממשלה תמכה, לא במשהו אחר.
<שי סומך: אם יש רצון - - -
עבדאללה אבו מערוף: הממשלה תמכה על תנאי במידה ויש א1.
<שי סומך: זה מה שכתוב.
<שי סומך: יש א1 ויש - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שעל א1 לא צריך חוק, עם כל הכבוד.
עבדאללה אבו מערוף: חבר הכנסת אייכלר הקדים ואמר - - - אם אתם מערבים עכשיו דברים אנחנו נסיר את החוק, חוק השבות - - - חוק העלייה, על עולה.
עבדאללה אבו מערוף: למה אתם מערבים אותו, אני לא מבין.
<שי סומך: יש תנאים.
<שי סומך: תנאי אחד זה אשרה א1, על זה אין ויכוח, ותנאי שני – שיש תקופת רצינות של 183 ימים.
<שי סומך: זה מה שהיה כתוב בהצעת החוק המקורית, זה מה שמונח כאן, לפניכם, ובזה אנחנו תומכים.
<שי סומך: אם יש משהו אחר שרוצה לוותר על תקופת הרצינות של ה-183 ימים, לא בזה הממשלה תמכה, ולהערכתי היא גם לא תתמוך.
ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט מהפרוטוקול של הכנסת שנתנה לי המנהלת, מה שאמרתי לפני ההצבעה ועל מה הצביעה מליאת הכנסת פה אחד: "אני מבקש לתקן ש-183 הימים שייקבעו שהאדם הזה חי פה יתחילו להיספר מהיום שבו הוא עלה לארץ, מהיום שהוא נכנס לארץ, יתחילו להיספר 183 ימים בלי לחכות עד שהוא יקבל את האשרה".
ישראל אייכלר: מספיק ברור?
<שי סומך: אבל ועדת השרים דנה בהצעת חוק מסוימת.
<שי סומך: הצעת החוק שעמדה בפני ועדת השרים דיברה על אשרה של א1 פלוס תקופת רצינות של 183 ימים.
<שי סומך: זה מה שעמד בפני הוועדה.
ישראל אייכלר: ופה אני רוצה לצטט את שר העבודה כדי לחזק את דברי, הוא השיב בשם הממשלה, והוא מוסמך: "אני חושב שהצעת החוק הזו במקומה וצודקת, ולכן הממשלה תומכת בהצעת החוק, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק, תודה רבה".
ישראל אייכלר: אני יודע שהאוצר לא מתנגד לכך - - -
עבדאללה אבו מערוף: האוצר אינו מתנגד לכך, רק שהוא איננו.
<שי סומך: זו הצעה שהגשת בקריאה טרומית והיא מדברת על שני תנאים:
<שי סומך: א1 ותקופת רצינות של 183 ימים שהיא לפני תקופת האשרה.
<שי סומך: זה מה שאתה הגשת, אדוני.
<שי סומך: גם בדברי ההסבר וגם בנוסח.
<שי סומך: ככה אני מבין.
ישראל אייכלר: יש לי תחושה של שיח חרשים.
ישראל אייכלר: אני מקריא דברים ברורים מהפרוטוקול - -
<שי סומך: אבל הפרוטוקול היה אחרי הדיון בוועדת שרים.
ישראל אייכלר: - - אני מקריא דברים ברורים מהצעת החוק.
ישראל אייכלר: מה אתם מסבירים לי?
<שי סומך: אבל הפרוטוקול היה אחרי ועדת שרים.
<שי סומך: ועדת שרים היתה לפני הדיון במליאה.
<שי סומך: המליאה דנה בנוסח מסוים, בנוסח שאנחנו מבינים אותו ככה.
ישראל אייכלר: אי אפשר להבין אחרת, אלא אם כן זה יהיה בניקוד, אולי, אבל זה פשוט וחד משמעי.
<שי סומך: - - - את חוות הדעת על סמך מה שאנחנו הבנו.
עבדאללה אבו מערוף: אם ראינו שיש כאן
עבדאללה אבו מערוף: איזושהי אי הבנה או פרדוקס ומשרד המשפטים מדבר על נוסח כאילו אחר, וחבר הכנסת ישראל אייכלר מקריא מה שהיה – אני חושב שצריך קודם כל לתאם את העמדות עם השרים, לראות - - -
<שי סומך: זאת החלטת הממשלה.
<שי סומך: החלטת הממשלה התייחסה לנוסח מסוים של הצעת החוק והנוסח הזה הוא - - -
עבדאללה אבו מערוף: נשמע את עמדת היועצת המשפטית.
עבדאללה אבו מערוף: גברתי, אפשר להסביר את מה שמוסבר ולא ברור, כנראה?
<ורד קירו זילברמן: אין לי מה להסביר.
<ורד קירו זילברמן: מה שטוען המציע שלמעשה הוא רוצה שה-183 ימים ייספרו מרגע הכניסה של אדם לישראל על אשרה זו או אחרת.
<ורד קירו זילברמן: אם הבנתי נכון הביטוח הלאומי ומשרד המשפטים מתנגד ורוצה שכן תהיה זיקה בין יום קבלת האשרה המזכה – וצריך להבין שהזכאות של האדם היא רק אם הוא נכנס לישראל או מקבל במהלך שהייתו בישראל את אחת מהאשרות המזכות, אשרות התושבות שמזכות אותו בזכויות מכוח הביטוח הלאומי.
<ורד קירו זילברמן: האמירה פה שבמקום ללכת קדימה אנחנו אומרים – ביום שאותו אדם קיבל את האשרה המזכה אנחנו מתחשבים אם היה בישראל בחצי השנה האחרונה, ישב והוכיח שבאמת 183 ימים הוא ישב בה ועבר את מבחן התושבות, אז לא נאלץ אותו - - - זאת אומרת, העיוות שבעיניי תוקן פה, ופה זו הבשורה הגדולה – אותו אדם שנכנס לישראל ביום הכניסה שלו וקיבל את האשרות המזכות או אותו אדם שהגיע עם אשרה זו או אחרת וביום שקיבל את האשרה המזכה כבר לא יצטרך לשבת 183 ימים - - -הוא לא מוכיח, הוא לא יצטרך לשבת ולחכות עוד 183 ימים, אלא – היה והוא כבר ישב בישראל מכוח אשרה זו או אחרת והוכיח רצינות זו או אחרת, ופה באמת הביטוח הלאומי הוא זה שמחליט, וכך גם הפסיקה אומרת – אז אנחנו מתקנים את העיוות הזה.
<ורד קירו זילברמן: הוא לא יצטרך להוציא מכספו את הכספים, הוא לא יצטרך אחר כך לרוץ ולתבוע.
<ורד קירו זילברמן: אני באמת חושבת שיש פה הישג ויש פה אמירה אבל אפשר להתווכח על כמה זמן אחורה אנחנו רוצים ללכת ולראות ממתי האדם זכאי.
<ורד קירו זילברמן: פה, האמירה של הביטוח הלאומי אומרת – אנחנו רוצים לבדוק את זה.
<ורד קירו זילברמן: קודם כל לא לנתק את הקשר בין היום שבו הוא קיבל את האשרה המזכה לבין הזמן שבו אנחנו בוחנים את מבחן התושבות, גם כדי לא ליצור להם בעיה, כי המבחן הזה הוא מבחן שקיבל את התוקף שלו בפסיקה, וגם כדי באמת להוכיח את הרצינות של האדם, כי בזמן שהוא היה בישראל הוא יכול להיות בישראל 10 שנים אחורה, לצאת ולהיכנס – אנחנו לא יודעים מה הוא היה וגם יקשה עלינו לבדוק את זה.
<ורד קירו זילברמן: לכן הם מדברם על 183 ימים אחורה.
<ורד קירו זילברמן: אפשר לדבר על קצת יותר, אני לא יודעת, זה נתון להחלטה של - - -
ישראל אייכלר: מה קורה עם מס הכנסה?
ישראל אייכלר: מתי אדם מתחיל לשלם מס הכנסה, 183 יום מהיום שהוא נכנס או מאז שהוא קיבל אשרה?
ישראל אייכלר: אדם שחויב במס הכנסה.
ישראל אייכלר: למה אני שואל על מס הכנסה?
ישראל אייכלר: למס הכנסה יש את אותו חוק.
<דני זקן: קודם כל השאלה שלך לגבי תושבות ומס הכנסה – יש למס הכנסה הגדרה שונה מההגדרה של הביטוח הלאומי.
<דני זקן: התכלית שונה, המבחנים שונים - - -
ישראל אייכלר: גם שם 183 ימים.
<דני זקן: שם יש להם כל מיני חזקות.
<דני זקן: בכל מקרה אין שום קשר בין מס הכנסה למוסד לביטוח לאומי.
ישראל אייכלר: אני מביא את זה כדוגמה, ששם אתם יודעים מה זו רצינות.
ישראל אייכלר: אם יושב פה כך וכך ימים אז הוא חייב במס הכנסה כי הוא יושב פה ברצינות.
<דני זקן: אמרתי לך – המבחנים שונים - - -
עבדאללה אבו מערוף: שם חובות וכאן זכויות.
עבדאללה אבו מערוף: זה ההבדל.
<דני זקן: היום המצב החוקי הוא כזה – בכל מקרה בעלי אשרות ישיבה מסוג א1 ו-א2, ו-א4 זה נלווה ל-א2, כלומר, זה בנות הזוג של אותם תלמידי ישיבה והילדים שלהם, ובעלי אשרות א5 – כל האוכלוסיות האלה של בעלי אשרה, מרגע שהם קיבלו את הרישיון הם צריכים להמתין לפחות 183 ימים, כאן להתגורר בישראל, כדי שנוכל להכיר בהם כתושבים.
<דני זקן: מרגע שהם נמצאים בישראל 183 ימים מכירים בהם כתושבים רטרו, מהרגע שהם קיבלו את הרישיון.
<דני זקן: זאת אומרת שאם הם יצאו לחודש, למשל, במהלך 183 הימים אלה, כבר נדחית להם בעוד 30 יום ההכרה בתושבות רטרו.
<דני זקן: מה, בעצם ההצעה רוצה?
<דני זקן: לבוא ולסייע פה, בעצם, לאוכלוסייה.
<דני זקן: העוגן – וזה מה שחשוב שתזכרו, ואני אתן לכם דוגמה, כי אני מניח שגם אתם לא תרצו את זה.
<דני זקן: יכול להיות שאותו אחד שיש לו אשרה א5 נכנס לפה, לישראל לפני 10 שנים, כתייר.
<דני זקן: היה פה, טייל פה חצי שנה, עזב ל-10 שנים, לימים חזר לחיות פה בישראל, התחתן עם בעלת אזרחות ישראלית וקיבל אשרה א5.
<דני זקן: לפי הפרשנות שלכם אנחנו נצטרך להכיר בו כתושב ישראל 10 שנים רטרו, בגלל שלפני 10 שנים הוא היה כאן באשרה של תייר.
<דני זקן: דבר ראשון, אנחנו לא מכירים בכלל בתיירים כתושבים.
ישראל אייכלר: נתתם לו אישור, לאותו בן אדם - - -
<דני זקן: איזה אישור נתנו לו?
ישראל אייכלר: לא נתתם לו, אז הוא לא יכול - - -
<דני זקן: אבל הוא נכנס לפה, ולפי הנוסח הוא שהה בישראל.
<דני זקן: הוא היה פה לפני 10 שנים לחצי שנה.
ישראל אייכלר: אנחנו לא מדברים על זה.
ישראל אייכלר: אנחנו מדברים על אדם שהיה - - - אותו הדבר אתה יכול לשאול על עולה חדש.
ישראל אייכלר: עולה חדש היה פה שנה, קיבל תעודת עולה עם כל הזכויות, והלך ל-10 שנים.
ישראל אייכלר: אחר כך הוא חוזר והוא אזרח ישראלי.
ישראל אייכלר: אתה רוצה לבטל את זה?
<דני זקן: הוא אזרח ישראלי אבל כשהוא עזב ל-10 שנים, נכון שיש לו אזרחות אבל מול המוסד לביטוח לאומי, לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, הוא יהיה חייב להוכיח מחדש שמרכז החיים שלו הועתק חזרה לישראל.
ישראל אייכלר: אותו הדבר תעשו גם לאיש הזה.
<דני זקן: אני חושב שאנחנו מדברים על אותו הדבר, כי בסך הכל אנחנו תומכים בזה.
<דני זקן: מה אנחנו רוצים, בסופו של דבר?
<דני זקן: - - -
ישראל אייכלר: כמה זמן זה מאז שהוא נכנס לארץ עד שהוא מקבל את האשרה הזו?
<קריאה: זה הרבה זמן.
ישראל אייכלר: אם זה היה יומיים, אז לא - - -
עבדאללה אבו מערוף: זה חודשיים-שלושה.
<דני זקן: דווקא ההצעה של החוק באה לסייע לאוכלוסייה הזו שלקוח להם לפעמים פרקי זמן עד שהם מקבלים את הרישיון לאשרה א1, א2 או א5.
<דני זקן: מה שאנחנו רוצים זה פשוט מאוד לקחת את התקופה לפני שהם קיבלו את האשרה שמקנה תושבות, בדרך כלל הם נמצאים כאן באשרת תייר, אפילו באשרת עובד זר.
<דני זקן: אנחנו רוצים לקחת את התקופה, להתחשב בתקופה שהם היו פה, בישראל, כדי בסופו של דבר לצמצם את התקופה של ההמתנה שתהיה להם אחרי שהם יקבלו את הרישיון שמקנה תושבות.
<דני זקן: זו בסך הכל ההצעה, וזה דבר מאוד טוב ומאוד מבורך.
<דני זקן: כמו שקודם, מבחינת ההצעות שלנו, היתרונות שיש, בעצם, להצעה הזו – זה ימנע פה הרבה מאוד סרבול של מנגנון שלם שקיים היום מבחינת ההחזרים – של הוצאות רפואיות, והחזרים של תשלומי דמי ביטוח שהם צריכים לשלם לקופות החולים.
<דני זקן: זה בסך הכל ההצעה, אבל אנחנו לא יכולים להרחיק לכת וללכת לתקופות מלפני 5 שנים ו-10 שנים - - -
עבדאללה אבו מערוף: כאן לא מדובר.
עבדאללה אבו מערוף: כתוב – "ביום כניסתו" - - -אפשר להוסיף, ואפשר לתקן - - -
ישראל אייכלר: היושב-ראש הבין את זה טוב.
עבדאללה אבו מערוף: לא להתייחס ל-10 שנים, אלא שנתיים וחצי האחרונות.
עבדאללה אבו מערוף: נוכל לעגן בחוק.
עבדאללה אבו מערוף: אבל לעשות מה שאתה אמרת, זה יישאר - - - אנחנו עכשיו לקראת קריאה ראשונה.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר למצוא את המשוואה הנכונה איך לעגן, לא להשאיר את זה פרוע – 10 שנים, מה שאמרת.
עבדאללה אבו מערוף: הדוגמה לא כל כך נכונה, לא כל כך אקטואלית – ולהגיד: "מכניסתו האחרונה לישראל".
עבדאללה אבו מערוף: אפשר לעשות את זה בחוק.
<דני זקן: אבל זו גם בעיה כי יכול להיות שהוא היה פה שנתיים רצוף, יצא לשבוע ונכנס לפה.
<דני זקן: אז הכניסה האחרונה – מה, אני אתחשב רק בשבוע?
<דני זקן: הוא יפסיד את השנתיים.
עבדאללה אבו מערוף: עם שהייה ממושכת.