GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הלל דשן: הלל דשן, אגף תקציבים, שירותי בריאות כללית.
<הלל דשן: קודם כול, אני מצטרף למלים האחרונות של עמיתי ממשרד הבריאות.
<הלל דשן: אכן, התיקון הוא תיקון שבא לשפר מצב.
<הלל דשן: ואני גם מצטרף לדבריך, שזה מאוחר מדי, כי הרי כל העולם של הסטרטאפים והכול, אם הוא היה כפי שהוא היום בתחילת החוק, בתחילת שנות התשעים כשהוא נוסח, אז ודאי שהחוק כפי שהוא מנוסח היום מצריך את התיקון, ואכן התיקון מבורך ובכיוון הנכון.
<הלל דשן: כוונתך כמובן לצמצם ביורוקרטיה, אנחנו רק יכולים לברך על זה.
<הלל דשן: וסתם, מדברים פה על כל מיני נושאים של היקפים כספיים של השקעות.
<הלל דשן: ההשקעות מבחינת קופות החולים הן מינימליות, בגלל זה גם האחוזים
אלי אלאלוף: ודאי שהן מינימליות.
<הלל דשן: ה-20% האלה זה כבר ארכאי לחלוטין.
<הלל דשן: ההשקעות הן ממש כמעט כלום כי האחוזים הגבוהים שמגיעים מחברות חיצוניות ששמות את הכסף ובעצם עיקר הסיכון עליהן, לא על הקופות, זה החלק המשמעותי פה וזה לא קופות החולים.
<הלל דשן: אם זה מרגיע פה את החברים ממשרד הבריאות והאוצר, אז הכיוון שאדוני אמר הוא נכון.
<הלל דשן: אין לי מה להוסיף מעבר לזה.
<הלל דשן: אפשר לקבוע – רוצים מתחת ל-20%, זה מבורך, זה הכיוון; רוצים לומר שאם הקופה לא תעבור היקף השקעה מסוים מהונה ומהתקציב שלה שיושקע בקופות ורק מעבר לו יצטרכו לגשת לשר, אולי זאת הצעת פשרה או משהו, יש פה משפטנים שיכולים לחשוב על זה.
אלי אלאלוף: סליחה שאני מתעקש, אתם יודעים שאני בדרך כלל הולך על פשרות.
אלי אלאלוף: במקרה הזה, הדרך היא לא נכונה, לכן אני לא יכול לחיות עם פשרה.
אלי אלאלוף: אני בעד שתעשו שיעורי–בית נוספים, תבדקו את העניין ונקיים דיון, אני אומר לכם, בהקדם הסופר מהיר.
אלי אלאלוף: אני רק חוזר ואומר לכם.
אלי אלאלוף: הקופות ובתי החולים הם שוליים בהשקעה של המיזמים האלה, שוליים מאוד.
אלי אלאלוף: התקציב שישקיעו, אם ישקיעו בכסף, הוא יהיה עוד יותר שולי מסך הכול ההשקעות שיהיו במיזמים מסוג זה.
אלי אלאלוף: אנשים לא יבואו לקופות ולבתי חולים, ובתי החולים והקופות יפסידו אפשרות של הכנסה נוספת בזכות המחקרים של העובדים שלהם.
אלי אלאלוף: תבינו את זה, אני מכיר את זה בבאר שבע, בבית חולים "סורוקה".
אלי אלאלוף: הם כבר לא חוקרים, למה להם ללכת לביורוקרטיה של בית החולים, במקרה זה גם של האוניברסיטה?
אלי אלאלוף: הם הולכים החוצה, מוצאים את המיליון דולר וזהו.
אלי אלאלוף: הם מביאים את האישור אפילו של השר שמותר להם לעסוק בזה.
אלי אלאלוף: אז חבר'ה, אם אתם רוצים להתמודד עם עובדות החיים ולא עם התיאוריות על הנייר, אז בואו נעשה שיעורי-בית נוספים.
אלי אלאלוף: תעשו שיעורי-בית, תקלו על הביורוקרטיה.
אלי אלאלוף: הרגולציה כבדה מדי פה במקרה הזה – תאמינו לי, אני החזקתי מניית ברזל של אזור תעשייה רותם ליד הכור ואני ראיתי באיזה זריזות – וזה היה לפני 20 שנה – באיזה זריזות היינו צריכים לקבל החלטות, אחרת אחרים הולכים.
אלי אלאלוף: קרנות הון סיכון, יש להן יותר מדי כסף ופחות מדי השקעות, אז הן ירוצו.
אלי אלאלוף: למה שיוותרו על 20%?
אלי אלאלוף: תבינו, המחקר בסוף והמסחור של העסק זה בידיים פרטיות.
אלי אלאלוף: בית החולים לא יודע למכור אספירין.
אלי אלאלוף: אז תנו לעסק הזה, תתאימו את עצמכם למציאות הנוכחית.
אלי אלאלוף: אני לא מבקש בואו נחשוב 20 שנה קדימה כי העולם מטורף, אבל תציגו את הנתונים האלה לחברת השקעות כלשהי, היא לא תיכנס, אז בשביל מה אנחנו עושים חוק לא רלוונטי?
<נתן סמוך: רק אמירה, ברשותו של אדוני.
<נתן סמוך: בסוף, לא הכול מצטמצם לכסף.
<נתן סמוך: כשקופת חולים משקיעה בגוף חיצוני, יש מרחב עצום של דברים והסדרים, שלבוא ולהגיד בגלל שקופת חולים ברוב המקרים לא תשקיע שקל מהכיס אתה לא צריך לראות את זה, כשהיא עושה עסקים עם גופים חיצוניים, מוכרת משהו שיכול להיות בעל תשואה גבוהה, אולי נכנסת להסכמות נלוות שהן לא נוגעות רק למימוש הקניין הרוחני כי בסופו של דבר התקשרות היא מכלול, לבוא ולהגיד: תראו, ברמה הכספית אני מעריך מניסיוני – וגם אגב מניסיוננו, אנחנו לא שוללים את מה שאדוני אומר – הסיכון הוא קטן, זה להתעלם ממרחב עצום של תכנים נוספים, שאדוני בא ואומר לי: בעצם, בגלל שזה תחת הכותרת מימוש קניין רוחני, אל תסתכל בכלל על ההסכם, תניח להם לעשות מה שהם רוצים.
<נתן סמוך: אז יכולים להיות דברים נוספים – מכירת מידע רפואי, הנושא של ה"ביג דאטה" שקיים היום שיש לו משמעותיות אתיות עצומות, עצומות.
אלי אלאלוף: אז תיגש בגישה שלך.
<נתן סמוך: אז אני אומר, לבוא ולחשוב - - -
אלי אלאלוף: אתה יודע כמה אתה מפסיד?
אלי אלאלוף: אתה יודע כמה צה"ל מפסיד מהקניין הרוחני שלו?
אלי אלאלוף: מה זה כל הסטרטאפים שלנו?
אלי אלאלוף: מאיפה זה בא?
<נתן סמוך: מה המחיר שאנחנו משלמים, אדוני?
<נתן סמוך: שאנחנו פשוט נותנים לקופת חולים לעשות מה - - -
אלי אלאלוף: אתה משלם בשוק פתוח, ובזכות זה יש לך ייצור באיזון לטובתנו, לטובת המדינה, בזה שיש לך עסקים אדירים, וכו'.
אלי אלאלוף: אם אתה היית שם את כל הקניין הרוחני של צה"ל תחת אחוזים של צה"ל בכל דבר, אז לא היה לך לא צ'ק פוינט ולא צ'ק בטטה.
אלי אלאלוף: אנחנו גאים להיות מדינת הסטרטאפים, עם מיליארדים שנכנסים למדינה, אבל רוב הידע אתה יודע מאיפה הוא בא, כמוני, גם אם זה לא בריאות.
אלי אלאלוף: אז תיתנו להם להתמודד, חבר'ה, תבינו את העניין הזה.
<נתן סמוך: זאת המטרה שלנו.
אלי אלאלוף: אז המטרה היא לא בהצעת חוק הזאת.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם בשיא הכנות, חבל שלא הספקנו לדון לפני הדיון, אבל בואו נעשה דיון חוזר, המשך לדיון הנוכחי, ותבדקו את עצמכם אם זה נכון.
אלי אלאלוף: תראו את הצעת החוק או את תיקון החוק, תראו את זה לעולם העסקים, תתייעצו עם משרד הכלכלה ותראו אם יגידו לכם שזו הדרך הנכונה.
<נתן סמוך: לנו יש עדיין אחריות שלמשרד הכלכלה אין, וזה להבטיח את היציבות של קופות החולים וגם את הפעילות.
אלי אלאלוף: באמת, איזה יציבות.
אלי אלאלוף: אתה מדבר על השקעה מול 40 ומשהו מיליארדים של קופת חולים, אתה מדבר איתה על השקעה של גרושים?
<נתן סמוך: כמו שאמרתי לאדוני, זה לא רק השקעה.
<נתן סמוך: מדובר בסופו של דבר בפעילות שלמה שיכולים להסתפח אליה תכנים שיש להם משמעויות.
<נעה בן שבת: הוא אומר ניגוד עניינים בעצם.
אלי אלאלוף: אתה לא אחראי לקופות.
אלי אלאלוף: האחריות המוחלטת היא על הקופה עצמה.
<נתן סמוך: לא אחראי על הקופות?
אלי אלאלוף: לא, לא, אל תיקחו לעצמכם את האחריות שאין לכם.
<נתן סמוך: החוק נתן לנו.
אלי אלאלוף: רק החוק בולם - - -
<נעה בן שבת: אם אני מבינה נכון מה שאומר נתן, מה שהוא אומר בעצם שיש פה עוד אלמנטים שחוץ מהסיכון הכספי – שהוא באמת היה דבר ראשון שהיה בולט פה – יש פה עניינים שיכולים להתפתח לניגודי עניינים או לדברים שנמכרים במחירי הפסד או להשקעות כלכליות, והם יכולים בסופו של דבר גם להשפיע על היציבות אבל גם על התקינות של הפעילות.
<נעה בן שבת: ומשרד הבריאות, כגורם שמפקח על קופות החולים, הוא רוצה להיות בעניין.
<נעה בן שבת: אפשר אולי לפתור – עלו פה הצעות לפתרון – לדבר על איזשהו היקף מסוים של השקעות, ומעבר לזה לבקש את ההיתר - -
אלי אלאלוף: אז בואו תבדקו.
<נעה בן שבת: - - אבל יכול להיות שזה לא נותן מענה למה שהציג עכשיו נתן.
<נעה בן שבת: הוא אומר, אם יש פה ניגוד עניינים או יש פה איזה הסכמות אחרות או מסחור של מידע, מידע של המבוטחים, דברים שהם יכולים להיות בעייתיים מעוד פנים, לא רק מהפן ההשקעתי, לכן הם רצו את ההיתרים של השרים.
<נעה בן שבת: אפשר לנסות לבחון אפשרויות חלופיות, אבל אם אנחנו לא מאשרים את ההצעה הזאת אנחנו נשארים במצב המחמיר.
אלי אלאלוף: אני מחפש להקל גם כדי שהמשרד יתעסק בדברים שחשובים מאוד.
אלי אלאלוף: אנחנו נתקעים במקרה במשרד הזה בלפחות חמישה תקנונים כבדים שמעכבים מיליארדים של פעילות במדינה הזאת, מיליארדים.
אלי אלאלוף: התמרוקים, חוק המזון – תתעסקו בזה, אל תתעסקו בשטויות האלה, סליחה על הביטוי.
<נעה בן שבת: אבל צריך להבין שכשאנחנו לא מאשרים, המצב היום הוא שנדרשים – בשביל להחזיק, צריך להחזיק ב-20% של אמצעי שליטה.
אלי אלאלוף: בסדר, אז אני מוכן לקחת את הסיכון בחשיבה מחודשת לעוד שבועיים.
אלי אלאלוף: זה לא נראה לי בלתי אפשרי.
<יצחק שחק: יצחק שחק, כלכלן.
<יצחק שחק: אני מציע להיעזר לגבי מחקרים בחברות התרופות, הן עושות את המחקרים.
<יצחק שחק: ולדוגמה, חברת "טבע".
<יצחק שחק: זאת אומרת, לא קופות החולים, שהיום זה נקרא שירותי בריאות, ולא חולים, צריכים להשקיע במחקרים אלא חברות התרופות משקיעות, והכל מתפרסם ויש קידום וקידמה מטורפים.
<יצחק שחק: כדאי להיעזר בזה.
<נעה בן שבת: זה כשמדובר במכירה של תרופות, של תכשירים, אבל אם אנחנו מדברים על דברים אחרים - - -
<יצחק שחק: לא.
<יצחק שחק: מחקרים רפואיים.
<יצחק שחק: למה תרופה מועילה?
<יצחק שחק: חברות התרופות הן השולטות בשוק.
<נעה בן שבת: בסדר גמור, זה בתחום מסוים אבל אנחנו לא יודעים מה כל ההשקעות.
<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על רעיונות שצמחו בקופות חולים, זה יכול להיות עניינים של תורים וזה יכול להיות עניינים של מידע וזה יכול להיות עניינים שלא קשורים לתרופות.
<יצחק שחק: מידע על חולים זה דבר פרטי ועוד לא הצליחו להגיע למצב שחולה מגיע והוא בלי הכרה לחדר מיון, על-ידי תעודת זהות היו צריכים לזהות את כל ההיסטוריה הרפואית שלו.
<יצחק שחק: עוד לא הגיעו להסכמה הזאת, הייתי שמח שהיו מגיעים.
אלי אלאלוף: בוא, יש מספיק צרות על השולחן.
אלי אלאלוף: אני מבקש מכם לעשות בדיקה נוספת ושנתכנס ברגע שתהיו מוכנים עם הצעה חדשה, אני אומר לכם, ואני עומד על כך שתהיה הצעה חדשה ולא הנוכחית.
אלי אלאלוף: היום ה-24.5.2017, יום איחוד ירושלים, יום ירושלים, כ"ח באייר תשע"ז.
אלי אלאלוף: השעה 09:37 דקות.
אלי אלאלוף: אנחנו קיבלנו דיונים דחופים של מספר חברי כנסת אחרי שיושב-ראש החליט לקיים דיון בנושא.
יעל גרמן: זה היה אחרי?
אלי אלאלוף: כן, אבל לא נורא.
יעל גרמן: כיוונו לדעת גדולים.
אלי אלאלוף: אבל אני שמח לכבד את הבקשות ואת ההחלטה של נשיאות הכנסת.
אלי אלאלוף: הגישו בקשה על שביתת העוזרים המשפטיים של שופטים במחאה על תנאי העסקתם ומניעת פיטורים, חברי הכנסת: יעל גרמן, חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת מיכל בירן וחברת הכנסת נורית קורן, שאנחנו שולחים לה מפה תנחומים.
אלי אלאלוף: היא יושבת שבעה ולא תוכל להיות אתנו בדיון הזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה שיהיה ברור, אנחנו נקיים דיון עד 10:50 כי יש אזכרה לעולים מאתיופיה שלא הצליחו, לצערנו, להגיע לארץ המובטחת.
אלי אלאלוף: אני מבקש מהחברים להיות קצרים, להיות ענייניים, בלי התלהמות.
אלי אלאלוף: התוצאה של הדיון היא כמעט ברורה, אבל תעשירו אותנו כדי שנדע להתמקד.
אלי אלאלוף: אנחנו נקרא לכולם למצוא את הפתרון הנדרש ולכבד את העבודה האדירה שנעשית על-ידי העוזרים של השופטים, שכולם אומרים עליה שהיא עבודה מרכזית בעבודת השופטים.
אלי אלאלוף: מצד שני, יש פה מספר המלצות של שירות המדינה, של האוצר, שחייבים להתחשב בהן.
אלי אלאלוף: אני מבקש להוציא מהדיון את כל נושא הגבלת שעות העבודה, כי זה נושא שהוא בדיון בבג"ץ.
אלי אלאלוף: רק הסעיף הזה.
אלי אלאלוף: אז אני מבקש שהנושא שבדיון בבג"ץ לא יעלה.
אלי אלאלוף: כל שאר הדברים, מותר לנו.
אלי אלאלוף: נכבד את הדיונים בבג"ץ ויוכלו לקבל את ההחלטות שלהם בצורה חופשית כמו שצריך.
אלי אלאלוף: אני גם רוצה להגיד לחברי חברי הכנסת, אנחנו ניתן לשניים, ואם יבואו יותר, נעשה הפסקה, בינתיים גם אחרים יוכלו להתבטא, ונחזור לדיון של חברי הכנסת הנוספים.
אלי אלאלוף: ברשותכם, ראשונת חברות הכנסת – יעל גרמן.
יעל גרמן: זה ממש לא חשוב מי הגיש, אבל אני מודה לך, כי אתה זה שקיים את הדיון, ואתה מקיים את הדיון בזמן קצר, וזה הדבר החשוב.
יעל גרמן: יש כאן, להערכתי, כפי שאני רואה את זה, עוול מתמשך.
יעל גרמן: כבר במשך שנים מאיימים על העוזרים המשפטיים של השופטים.
יעל גרמן: יש לנו פה עדות של שופט עד כמה עוזר משפטי הוא יד ימינו של השופט, עד כמה השופט זקוק לו, ועד כמה השופט נקשר אליו.
יעל גרמן: ברגע שיש כבר יחסי אמון ויש כבר יחסי עבודה של שנים, איזו סיבה שבעולם יכולה להיות לומר לאותו שופט – אנחנו לוקחים ממך את העוזר?
יעל גרמן: אותו עוזר שהוא סומך עליו – עוזרת בדרך כלל, כי זה 90%, אז אני משנה את הכול ללשון נקבה.
יעל גרמן: איך יכול להיות שפתאום יגידו לו אנחנו החלטנו שמותר לה להיות אתך רק ארבע שנים, אולי עוד שנתיים, ועכשיו היא הולכת?
יעל גרמן: זה לא הגיוני, זה לא נכון, זה לא צודק.
יעל גרמן: אין לזה גם תקדים.
יעל גרמן: בואו נסתכל במגזר הציבורי, ותראה לי בעוד איזה מקום אומרים על תפקיד אמון, או לא תפקיד אמון – כי יש ויכוח אם זה כן אמון או לא אמון.
יעל גרמן: אבל בין אם זה אמון ובין אם זה לא אמון, מתי אומרים ארבע שנים יש לך עוזרת?
יעל גרמן: תאר לך שאחרי ארבע שנים יגידו לך אתה חייב להיפרד ממנה?
יעל גרמן: אבל היא מכירה כבר את כל החומר, ויש ביניכם יחסים.
יעל גרמן: בנוסף לזה, עוד הוסיפו ואמרו: המשכורת שלהם גבוהה מדי, בואו נוריד להם את המשכורת.
יעל גרמן: זה דבר שלהערכתי הוא בלתי ראוי, הוא לא הגיוני, הוא לא צודק, וזה אכן הגיע לבית משפט.
יעל גרמן: אני רק רוצה לומר, אתה אומר שאתה לא רוצה להתערב בבית משפט, אבל ב-21 בחודש, ממש לפני ארבעה ימים, התקבלה המלצה במסגרת החלטה, שבה אומר בית המשפט העליון: העוזרים המשפטים ישובו לאלתר, אבל בתנאי שכר כפי שהיו ערב היציאה לשביתה, בלי לבצע שעות נוספות, אבל אם מבצעים, אפשר יהיה לקבל שכר.
יעל גרמן: במשך 30 יום יקיימו הצדדים משא ומתן מואץ.
יעל גרמן: אני חושבת שאת ההמלצה הזאת צריך לקבל, צריכים לשבת כל הצדדים.
יעל גרמן: להערכתי, להכיר בעובדה שלא ניתן לקצוב את הזמן, ובוודאי שלא ניתן להוריד את השכר.
יעל גרמן: אם במסגרת המשא ומתן יקבלו איזושהי החלטה אחרת, אז מה טוב.
יעל גרמן: אם הדיון שלנו יגרום להאצת המשא ומתן בצורה חיובית תוך כך שהמסר שלנו צריך להיות שהעוזרים המשפטיים צריכים לקבל את מה שמגיע להם, ולא יכול להיות שהם יהיו יוצאי דופן במגזר הציבורי.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם, כבוד היושב-ראש.
עבדאללה אבו מערוף: הנושא מוכר.
עבדאללה אבו מערוף: ידעתי שכבוד היושב-ראש הגיש דיון, ולכן אני משתתף.
עבדאללה אבו מערוף: המצב הוא פגום מאוד.
עבדאללה אבו מערוף: זה שיש פערים במשא ומתן ולא יכלו להגיע למשוואה מוסכמת, להסכמה, לכן אנחנו דנים.
עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה, לא רק מקווה, שהדיון הזה אכן יקבע וימליץ מה שצריך, שהעוזרים והיועצים אכן יהיו עובדים.
עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר את תפקידם, איך הם עובדים, את התנאים, שכר נמוך.
עבדאללה אבו מערוף: מגיע להם מה שמגיע.
עבדאללה אבו מערוף: השביתה לא באה סתם, לא סתם בא בית המשפט.
עבדאללה אבו מערוף: יש דברים.
עבדאללה אבו מערוף: יש פער גדול, ואנחנו חייבים להמליץ שמה שמגיע להם הם יקבלו – תנאי עבודה, שכר, ימי עבודה, וגם עניין הקביעות, העניין של המשך העבודה.
יעל גרמן: אני מתנצלת שאני יוצאת להצביע וחוזרת.
אלי אלאלוף: ההצבעה על ההסתדרות נגמרה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שקיימנו את הדיון היום כדי לא להיות מעורבים בוועדה שלנו בנושא הבחירות של אתמול.
אלי אלאלוף: זה היה ניסיון להומור, כנראה לא מוצלח.
אלי אלאלוף: אני מבקש מנציגת ועדת העוזרים המשפטיים, עורכת הדין שרית טוביס.
<שרית טוביס: בוקר טוב.
<שרית טוביס: תודה רבה גם לך, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, ולכולכם, על ההזדמנות הזו לבוא ולשטוח את הטענות של העוזרים המשפטיים.
<שרית טוביס: בקצרה – 650 עורכי דין, חלקם בתחילת הדרך וחלקם באים אחרי שנים מחוץ למערכת לתוך המערכת כדי להכיר מקרוב את עבודת השופטים, לסייע להם בעבודה השוטפת, בעבודה המהותית של כתיבת טיוטות, של פסקי דין, של החלטות.
<שרית טוביס: אין ספק – וכבר ציינתם פה – בדבר חשיבות העוזרים המשפטיים למערכת ולציבור.
<שרית טוביס: אני חושבת שאולי הסיבה שהשביתה לא תופסת כותרות גדולות בעיתונים היא כי אנחנו סוג של אנשי צללים מאחורי השופטים.
<שרית טוביס: באופן המידי השביתה לא מורגשת, אבל כעבור כמה זמן – כבר עכשיו, וביתר שאת בימים הקרובים ובשבועות הקרובים – אם השביתה הזאת תצטרך להימשך, היא תורגש היטב.
<שרית טוביס: ואני יודעת גם ששופטים רבים – כמו שקיבלתם מכתב – תומכים במאבק שלנו.
<שרית טוביס: אסור להם לפי כללי האתיקה להביע בפומבי את התמיכה שלהם, אבל אנחנו יודעים על הרבה מאוד תמיכה בקרב השופטים והערכה גדולה מאוד לעבודה של העוזרים המשפטיים.
<שרית טוביס: אנחנו במאבק של תשע שנים, ולכן צריך להבין שהשביתה הזאת הייתה שביתת אין ברירה.
<שרית טוביס: אפשר לומר שאנחנו ועד מנומס מאוד.
<שרית טוביס: חיכינו הרבה מאוד שנים שאולי זה ייפתר בדרכים אחרות.
<שרית טוביס: ניסינו גם את בתי המשפט.
<שרית טוביס: לצערנו הרב, בכל פעם הסתבר שאיכשהו הנהלת בתי המשפט, בכל הכבוד, מוצאת דרכים יצירתיות איך לעקוף פסקי דין, איך לפגוע בעוזרים המשפטיים ולמצוא תכסיסים אחרים.
<שרית טוביס: התחושה שלנו היא שלצערנו, נאלצנו לבוא לכאן, לבית המחוקקים, ולהביע את הקשיים שלנו כעוזרים משפטיים כיוון שלצערנו, ביחסים שלנו מול המדינה, מול הגופים השונים, ובעיקר הנהלת בתי המשפט, אנחנו לא מצליחים להגיע לשום מקום.
<שרית טוביס: כשמדברים על משא ומתן, משא ומתן באופן כללי צריך להיות בלי תנאים מוקדמים.
<שרית טוביס: כשמדובר במשא ומתן עם הנהלת בתי המשפט יש תנאי מוקדם ברור מאוד, והוא ש-500 שכבר סיימו את הגבלת השנים לא יוכלו להישאר.
<שרית טוביס: אותם אנחנו צריכים להשאיר מחוץ לחדר ואז לדבר על חניות או שכר לכל 150 האחרים שיישארו כאן.
<שרית טוביס: איך אפשר לנהל משא ומתן כזה, בכל הכבוד?
<שרית טוביס: אנחנו רוצים מאוד שיהיה משא ומתן.
<שרית טוביס: אנחנו תמיד מושיטים את היד למשא ומתן, אבל המשא ומתן חייב להיות על כל תנאי ההעסקה, לא על חלק מהם.
<שרית טוביס: אני לא רוצה לדבר פה, כפי שהתבקשנו, על הנושא שנמצא בבג"ץ.
אוסאמה סעדי: איפה הסתדרות בסיפור הזה?
<שרית טוביס: ההסתדרות יושבת פה.
אלי אלאלוף: נגיע אליהם.
אלי אלאלוף: נגיע.
אוסאמה סעדי: או שהיו עסוקים בבחירות?
<קריאה: חלילה וחס.
<קריאה: עסוקים נון-סטופ בעוזרים המשפטיים.
<שרית טוביס: אני חלילה לא רוצה להתייחס לנושא שבפני בג"ץ במישרין, אבל חשוב לי להגיד שגם בית הדין הארצי – ועל הקביעה שם הגשנו את העתירה – אמר במפורש שההחלטה בסופו של דבר נתונה להנהלת בתי המשפט ולמדינה.
<שרית טוביס: ברצותה, ההחלטה הזאת יכולה להשתנות.
<שרית טוביס: לא מדובר פה במשהו שהוא מחויב המציאות, להגביל כהונה, חשוב להגיד את זה.
<שרית טוביס: לאחרונה גם ניצחנו בתיק בנושא שעות נוספות.
<שרית טוביס: המדינה אמרה יום אחרי פסק הדין: קודם כל, אין יותר איוש של משרות.
<שרית טוביס: כשאני אומרת אין יותר איוש של משרות, המשמעות היא פגיעה מידית של פיטורים, כי המשרה שלנו היא צמודת שופט.
<שרית טוביס: אם השופט פורש, עובר ערכאה, מידית, העוזר המשפטי חייב למצוא לעצמו מקום.
<שרית טוביס: לא מוצא מקום, הוא נפלט החוצה.
<שרית טוביס: צריך להבין גם את הנושא הזה.
<שרית טוביס: בנוסף לזה, נקבע שלא נעשה שעות נוספות.
<שרית טוביס: במקביל לדבר הזה, לפתע התחוור שהנהלת בתי המשפט רוצה להציע לנו – להציע.
<שרית טוביס: לא בדיוק להציע, יותר להנחית, חוזים חדשים לפי רצונה.
<שרית טוביס: בהתחלה היה מדובר על הפחתת שכר מחרידה אפילו הייתי אומרת – סליחה על המילה הקשה – של שתי רמות שלמות.
<שרית טוביס: זה אומר שמי שנמצא ברמה הגבוהה ביותר – ואלו רוב האנשים – היה עתיד להשתכר פחות 4,500 שקל בברוטו בחודש.
<שרית טוביס: אחרי שיצאנו לשביתה הם אמרו כנראה הגזמנו.
<שרית טוביס: כנראה.
<שרית טוביס: לכן הם פתאום דיברו על הפחתה של רק עשר שעות נוספות מהשכר.
<שרית טוביס: זאת אומרת, פחות עשר, ואז נתחיל לשלם על שעות נוספות.
<שרית טוביס: צריך להבין ש-90% מהעוזרים המשפטיים הן נשים.
<שרית טוביס: רבות מהן אימהות שלא עושות שעות נוספות.
<שרית טוביס: אנחנו מסכימים לגמרי שרוב העוזרים המשפטיים אף פעם לא עשו שעות נוספות.
<שרית טוביס: מה משמעות ההצעה?
<שרית טוביס: אני כרגע לא מדברת על המשמעות לגבי מי שכן עושה שעות נוספות.
<שרית טוביס: מי שלא עושה שעות נוספות, פשוט יורידו לו בשכר.
<שרית טוביס: פשוט יורידו לו בשכר.
<שרית טוביס: יכול להיות שהוא עבד שנים רבות וטובות במערכת, נתן את מיטב שנותיו, את מיטב מרצו, ובסוף מה אומרים לו?
<שרית טוביס: בגלל שזכיתם בתיק שעות נוספות ונקבע שאנחנו חייבים לשלם לכם, ושאין שעות נוספות גלובליות גלומות בשכר, עכשיו אנחנו נוריד לכם בשכר.
<שרית טוביס: זו המשמעות.
<שרית טוביס: כמובן, גם למי שעושה שעות נוספות, מדובר בהרעת תנאים.
<שרית טוביס: הרעת תנאים שאומרת קודם כל תעשה עשר שעות, ואז תגיע לשכר הקודם שלך.
<שרית טוביס: אם תעשה עוד שעות, אז תוכל לקבל תוספת שכר.
<שרית טוביס: אני לא מכירה משא ומתן עם ארגון עובדים שמדבר על הפחתות שכר, שמדבר על פיטורים.
<שרית טוביס: איזה מן משא ומתן זה?
<שרית טוביס: אני רוצה לדבר גם על איזושהי פגיעה שהייתה - - -
אלי אלאלוף: אני רק מבקש שתשאירו זמן גם לאחרים.
<שרית טוביס: ברור, אני מקצרת.
<שרית טוביס: אני רוצה להתייחס גם לאיזושהי פגיעה בנשים בהיריון שהייתה במערכת שנים ארוכות, היא עדיין קיימת.
<שרית טוביס: אני אקצר בעניין הזה כי זה קצת מסובך.
<שרית טוביס: במעבר בין משרה למשרה, כל המטרה הייתה שמי שמסיים משרת מילוי מקום, או מי שמסיים משרה קבועה, לא יכול לעבור למשרת מילוי מקום, וזאת רק כדי שבחצי שנה הזו, של תקופת צינון, ינותקו יחסי מעסיק-עובד.
<שרית טוביס: כשאותה עובדת תחזור למערכת, לא יידרש – במידה והיא, חלילה, תיכנס להיריון – לפנות למשרד הכלכלה, לממונה על חוק עבודת נשים, כדי לקבל אישור מיוחד.
<שרית טוביס: הוצגו פה מכתבים של תמיכת לשכת עורכי הדין, שלא יכלה להגיע היום כי היא נמצאת בכנס השנתי באילת.
<שרית טוביס: ראיתם גם את תמיכת השופטים.
אלי אלאלוף: אני מבקש שיחזירו את הכנסים האלה ביום ירושלים לירושלים.
אלי אלאלוף: הגיע הזמן, שיחשבו.
אלי אלאלוף: אילת זה נראה בילוי.
אלי אלאלוף: אני באופן אישי לא הולך.
<שרית טוביס: אני אמליץ.
<שרית טוביס: אנחנו חושבים שהעובדה שזו דווקא הנהלת בתי המשפט, שעומדת בראש המערכת המשפטית, בקצה הפירמידה, צריכה להוות דוגמה ומופת לכל המעסיקים במשק.
<שרית טוביס: ההתנהלות הזו לא מכבדת – לא רק אותנו, אלא גם לא אותם ולא את מדינת ישראל.
<שרית טוביס: אם להם מותר והם יכולים, אז מה יגידו יתר המעסיקים במשק?
<שרית טוביס: אנחנו מצטערים שהגענו למצב שאנחנו צריכים לבוא לפה ולחשוף את הדברים האלה.
<שרית טוביס: זה לא נעים לאף אחד מאתנו.
<שרית טוביס: המערכת המשפטית יקרה ללבנו מאוד.
<שרית טוביס: העבודה שלנו יקרה ללבנו.
<שרית טוביס: אנחנו מוצאים עניין רב וחשיבות בעבודה לצד השופטים.
<שרית טוביס: רוב העוזרים המשפטיים רואים בעבודה שלהם שליחות של ממש ועושים את זה מהמקום הזה.
<שרית טוביס: לא ייתכן שאנחנו נקבל יחס כזה.
<שרית טוביס: אנחנו צד קיבוצי, צריך להגיד את זה, אנחנו לא בודדים.
<שרית טוביס: אנחנו נכנסו עם חוזים אישיים, בכוונה תחילה של המערכת כמובן.
<שרית טוביס: אבל לא יכול להיות שכשאנחנו מתאגדים, עדיין ממשיכים לדבר אלינו באותה צורה של הנחתה, של חוזים חדשים.
<שרית טוביס: אלו החוזים החדשים, התעלמות מופגנת מזה שאנחנו התארגנו קיבוצית.
<שרית טוביס: לסיכום, מה בסך הכול אנחנו מבקשים?
<שרית טוביס: משא ומתן ללא תנאים מוקדמים, הסכם קיבוצי שהוא מקובל, יחסי עבודה קיבוציים.
<שרית טוביס: להפסיק לאיים עלינו גם בהפחתה בשכר, גם בפיטורים, והפסקת כל הצעדים החד-צדדיים.
<שרית טוביס: אנחנו מבקשים את תמיכת הוועדה הנכבדה, שיודעת לסייע לעובדים ועובדות במצוקה, מול מי שאמור להיות המעסיק הכי הוגן במשק.
<שרית טוביס: שתפעל באופן אופרטיבי לסייע לנו, העוזרים והעוזרות המשפטיות, לעמוד בפרץ מול המעסיק שמתנהל כך כלפינו, ואנחנו החלשים בסיפור הזה.
<שרית טוביס: אנחנו מבקשים גם, אם אפשר, מעורבות של חברי הכנסת במשא ומתן ותמיכה ציבורית.
<שרית טוביס: תודה רבה.
אלי אלאלוף: אל תצטערו שהגעתם לוועדה.
אלי אלאלוף: בשביל זה היא קיימת, באמת כדי לעזור בסכסוך.
מיכל בירן: כן אבל אלו אנשים שאוהבים לפתור דברים מאחורי הקלעים.
אלי אלאלוף: כבוד לוועדה שאתם מגיעים לפה.
אלי אלאלוף: אנחנו נשתדל בשם כל חברי הכנסת לעזור כדי שהסכסוך הזה יסתיים בהקדם.
אלי אלאלוף: אני לא רואה פה שום מנצח צפוי.
אלי אלאלוף: ברשותכם, נציג הנהלת בתי המשפט, נשמח לשמוע אתכם.
<ברק לייזר: בוקר טוב.
<ברק לייזר: עורך דין ברק לייזר, היועץ המשפטי של הנהלת בתי המשפט.
<ברק לייזר: ראשית, אני רוצה להצטרף לדבריו של אדוני, התכוונו לבקש לא לעסוק בנושאים שתלויים ועומדים בפני בית המשפט העליון.
<ברק לייזר: אני מבין שיש הסכמה גם מבחינת ארגון העובדים.
<ברק לייזר: אם תרצו, הטענות שלנו מפורטות בהרחבה בכתבי הטענות שלנו, שהוגשו לבית הדין האזורי לעבודה, לבית הדין הארצי, ומובאות גם בפסקי הדין שפתוחים וזמינים לכול.
אוסאמה סעדי: איזה נושאים תלויים ועומדים?
<ברק לייזר: הנושא שתלוי ועומד עכשיו בפני בית המשפט העליון הוא העתירה שהגישה נציגות העובדים וההסתדרות על קביעה של בית הדין הארצי לעבודה בנושא קציבת כהונתם של העוזרים המשפטיים.
מיכל בירן: כאילו אתה היית רוצה להעסיק את העוזר הפרלמנטרי שלך, והיו אומרים: לא, אתה לא יכול, גם אם הוא מצוין ואתה רוצה להמשיך לעבוד אתו.
מיכל בירן: אתה לא יכול, אתה חייב.
<ברק לייזר: בית הדין הארצי לעבודה קבע בצורה חד-משמעית שנציב שירות המדינה – לפי בקשה של הנהלת בתי המשפט – היה מוסמך לקצוב את כהונתם של העוזרים המשפטיים.
אלי אלאלוף: אמרנו שלא נתייחס.
<ברק לייזר: נשאלתי.
מיכל בירן: שאלה טכנית – אתם מוסמכים גם לשנות את עמדתכם על-פי פסק הדין אם תחליטו אחרת, נכון?
<ברק לייזר: התבקשתי לא להתייחס לעניין.
אלי אלאלוף: מיכל, הגעתם באיחור.
אלי אלאלוף: גם כשהגעתם, יצאתם באמצע ולא הקשבתם.
אלי אלאלוף: זה נושא לא לדיון.
אוסאמה סעדי: אבל זו מהות הדיון.
מיכל בירן: זו מהות הנושא.
אלי אלאלוף: אם זו מהות הנושא, אתם רוצים לנעול את הישיבה?
אלי אלאלוף: אז נסגור.
אלי אלאלוף: חבר'ה, אל תאיימו.
אוסאמה סעדי: לא, לא מאיימים.
אלי אלאלוף: אנחנו פתחתנו בזה שהסכמנו לקיים את הדיון בלי להתייחס - - -
אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש - - -
אלי אלאלוף: תן לי לסיים.
אוסאמה סעדי: אבל זכותנו גם להביע את העמדה שלנו, גם אם הנושא תלוי ועומד - - -
אלי אלאלוף: תן לי לגמור את המשפט, אני היושב-ראש.
אלי אלאלוף: אני היושב-ראש, אני מזכיר.
אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר: פתחנו בזה שאמרנו שכל מה שבדיון בבג"ץ לא יידון פה היום בוועדה.
אלי אלאלוף: זה היה הכלל בפתיחת הישיבה.
<ברק לייזר: נדמה לי שגם כך ראוי.
<ברק לייזר: עוד הערה לסדר, החיוניות של העוזרים המשפטיים והתפקיד שלהם במערכת הוא לא עניין שמוטל בספק.
<ברק לייזר: אנחנו רואים בהם עובדים חיוניים, והם יקרים ללבנו.
<ברק לייזר: אין בעניין הזה כל שאלה.
<ברק לייזר: וגם אנחנו היינו שמחים מאוד לראות את הסכסוך הזה נגמר, את העוזרים המשפטיים חוזרים לעבודה, ואת השגרה חוזרת לבתי המשפט.
אלי אלאלוף: יכולה לחזור ולהיות שגרה בלי שתתייחסו לכל התביעות ולכל הבקשות?
מיכל בירן: אתם לא מתנהלים בתום לב.
<ברק לייזר: זו האשמה חמורה, אני רוצה לומר.
אלי אלאלוף: בבקשה, אני שאלתי שאלה.
אלי אלאלוף: האם כל התביעות שלהם לא נראות לכם שצריכים להתייחס אליהן?
<ברק לייזר: ודאי שכן.
אלי אלאלוף: אז למה לא יושבים ומקיימים דיון?
<ברק לייזר: אני אומר.
<ברק לייזר: חרף מה שמנסים לצייר פה, הנהלת בתי המשפט במשך כל התקופה, במשך כל תקופת הסכסוך – מההליכים בבתי הדין האזורי לעבודה, בית הדין הארצי, וכך הלאה, וגם במסגרת ההליך שתלוי בבית המשפט העליון – קיימה הידברות עם הצד השני.
<ברק לייזר: היום, לאחר - - -
מיכל בירן: היו צעדים שהוכרזו חד-צדדית לפני הדיון?
<ברק לייזר: ברשותך, אני כבר אתייחס גם לנושא הזה.
<ברק לייזר: התקיימו שני הליכי גישור בפני שניים מהמגשרים המוערכים ביותר בתחום הזה – כבוד השופט בדימוס, שופט בית המשפט העליון זמיר, וכבוד נשיא בית הדין האזורי לעבודה לשעבר, הנשיא סטיב אדלר.
<ברק לייזר: נעשו שם ניסיונות משמעותיים מאוד להביא את הצדדים לכדי סיכום.
<ברק לייזר: הפערים הם גדולים מאוד.
<ברק לייזר: גם עכשיו, במסגרת ההצעות – וגברתי הקריאה מתוך פרוטוקול הדיון בבית המשפט העליון - -
יעל גרמן: ממש לפני ארבעה ימים.
<ברק לייזר: - - העוזרים המשפטיים סירבו להכיר בפסיקתו של בית הדין הארצי לעבודה.
יעל גרמן: ואתם?
<ברק לייזר: רק שנייה, ברשותך.
<ברק לייזר: אנחנו כמובן עומדים על הפסיקה של בית הדין הארצי לעבודה.
מיכל בירן: על השעות הנוספות.
יעל גרמן: על ההחלטה מה-21.
<ברק לייזר: כפי שנאמר גם לבית המשפט העליון, לו נציגות העובדים וההסתדרות יכירו בפסק דינו של בית הדין הארצי לעבודה - - -
יעל גרמן: אתם כבר השבתם לבית המשפט העליון על הצעתו?
<ברק לייזר: ברשותך, אני אומר.