GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהפתרון לכל העניין הזה הוא פשוט מכרזים, כמו כל תפקיד אחר.
<שרית טוביס: יש מכרזים.
יוליה מלינובסקי: לא, לא, לא, סליחה, זה מה שעכשיו - - -
<ברק לייזר: היא מתכוונת למכרז גנרי בשירות המדינה.
יוליה מלינובסקי: יש מכרז כללי, שיש מאגר של 1,000 אנשים, ואחר-כך כל שופט בוחר לעצמו לפי הימור.
יוליה מלינובסקי: זה לא בדיוק מכרז.
מיכל בירן: היית מוכנה לעבוד עם עוזר פרלמנטרי שקיבלת ממאגר?
מיכל בירן: אגב, כשרובי ריבלין היה יו"ר הכנסת, הוא הציע שכך זה יהיה.
מיכל בירן: את היית מוכנה?
יוליה מלינובסקי: סליחה, היועץ הפרלמנטרי שלי – אני יכולה לפטר אותו בכל רגע נתון.
<קריאות: גם את העוזרים המשפטיים.
יוליה מלינובסקי: סליחה, היועץ הפרלמנטרי שלי לא ילך לבית משפט, זה סיפור אחר.
אלי אלאלוף: זה מספיק מסובך כדי שלא נביא לכם את הצרות שלנו.
מיכל בירן: אני לא מבינה את הטענה שלך.
יוליה מלינובסקי: הטענה שלי היא פשוטה מאוד – אם עובד מדינה עומד בכל התנאים, נבחר במכרז, אז אין שום צורך להגביל את הכהונה שלו כי הוא עומד בכל התנאים.
יוליה מלינובסקי: אם זה מכרז מוזר כזה, כפי שעכשיו שמעתי פה, שזה מאגר, ומתוך המאגר השופט בוחר לעצמו באופן אישי, זה כבר נתון לפרשנות.
יוליה מלינובסקי: יכול להיות שצריך לחשוב פה על שינוי השיטה.
אלי אלאלוף: חברים, בואו לא ניתמם.
אלי אלאלוף: מראש, כשמחפשים להיכנס למאגר, יודעים שזה לתקופה מוגבלת.
אלי אלאלוף: אז אי-אפשר פתאום – אנחנו בפנים והעולם אמור להשתנות בעקבות הלחץ שלנו.
מיכל בירן: נראה לי שזו לא הייתה הנקודה שלה.
מיכל בירן: לא שהסכמתי עם הנקודה שלך, אבל זה לא היה.
אלי אלאלוף: יש לי בקשות רשומות.
אלי אלאלוף: יש לי מחיפה – עורכת דין ענבל גרינברג.
<ענבל גרינברג: בוקר טוב, אדוני יושב-ראש הוועדה וחברי הכנסת הנכבדים.
<ענבל גרינברג: אני נרגשת מאוד לדבר מולכם היום.
<ענבל גרינברג: באתי לכאן היום כדי לדבר מדם לבי.
<ענבל גרינברג: אני בת 34, נשואה, אם לשתי ילדות קטנות, עובדת כשש שנים כעוזרת משפטית במערכת.
<ענבל גרינברג: כשנכנסתי למערכת בגיל 28, הייתי רווקה.
<ענבל גרינברג: התחלתי את התפקיד, וראיתי שעל אף שאני חתומה על חוזה שהוא לתקופה מוגבלת, הלכה למעשה, לא מפטרים אף אחד.
<ענבל גרינברג: אנחנו מדברים על עוזרים משפטיים, אבל בסופו של דבר, זה עוזרות משפטיות, אימהות, כמוני.
<ענבל גרינברג: לא פיטרו אף אחד.
<ענבל גרינברג: וכך עברו השנים, וגם אני נשארתי במערכת, וגם אני השתניתי – התחתנתי, ילדתי ילדים, לקחתי על עצמי מחויבויות של משכנתה.
<ענבל גרינברג: אני באה מהקריות – הפריפריה של הפריפריה.
<ענבל גרינברג: אני רוצה לשאול את עורך דין ברק לייזר הנכבד – ברק, כשאני אלך הביתה, לא יהיה לי לאן ללכת, כי אני שש שנים עומדת מאחורי הקלעים, מאחורי השופטת שלי.
<ענבל גרינברג: אין לי ניסיון כעורכת דין.
<ענבל גרינברג: את כל השנים הטובות שלי נתתי להנהלת בתי המשפט.
<ענבל גרינברג: כשאני אלך הביתה, בקריות, כשאני צריכה להוציא ב-16:00 ילדות מהגן, לי לא יהיה איך לפרנס אותן.
<ענבל גרינברג: זה לא בגלל שאני לא טובה, לא בגלל שהשופטת שלי לא מרוצה ממני.
<ענבל גרינברג: השופטת שלי עברה ערכאה, והטלפון הראשון שהיא עשתה אחרי שנודע לה שהיא עברה ערכאה היה לבקש שאני אעבור אתה.
<ענבל גרינברג: אם היא הייתה לא מרוצה ממני, הייתה לה את ההזדמנות באותו רגע להגיד לי לכי הביתה.
<ענבל גרינברג: אני מתקשה להאמין ששופטים, שהתפקיד שלהם מדי יום הוא לחרוץ גורלות של אנשים, לא מסוגלים להגיד לעובד שלהם: תודה חבר, אבל אנחנו לא מרוצים ממך, לך הביתה.
<ענבל גרינברג: מרוצים מאוד ממני.
<ענבל גרינברג: אני עובדת קשה מאוד.
<ענבל גרינברג: אני לא עושה שעות נוספות כי ב-16:00 אני צריכה להגיע לגן.
<ענבל גרינברג: אני עובדת בנישה צרה מאוד, כל השנים אני בתחום הפלילי.
<ענבל גרינברג: אתה עורך דין, אתה יודע טוב מאוד מה קורה בחוץ.
<ענבל גרינברג: אם אני היום הולכת הביתה, לי אין איך לפרנס את הבנות שלי.
<ענבל גרינברג: ואתם יכולים לדבר פה באופן ערטילאי ולהגיד ידעתם, חתמתם.
<ענבל גרינברג: ידעתי וחתמתי, אבל ראיתי שאף אחד לא הולך הביתה.
<ענבל גרינברג: ואני היום חודש ימים לא ישנה בלילה כי אני לא יודעת איך אני הולכת לשלם משכנתה בחודש הבא, ולא בגלל שלא עשיתי את העבודה שלי על הצד הטוב ביותר, אלא בגלל שפעם החלטתם ככה ופעם ככה.
<ענבל גרינברג: עברו ארבע שנים, למה לא פיטרתם את כל העוזרות המשפטיות שיושבות כבר 12 שנה במערכת, מטוב לבכם?
<ענבל גרינברג: מטוב לבכם, תנו לנו להישאר, תנו לי לעשות את העבודה שאני יודעת לעשות.
<ענבל גרינברג: אני לא צברתי ניסיון בחוץ.
<ענבל גרינברג: אין לי לאן ללכת.
<ענבל גרינברג: ולי לא יהיה איך לפרנס את הילדות שלי.
<ענבל גרינברג: אתה לא יודע מה זה בן אדם שהולך לישון בלילה בידיעה שאין לו לאן לקום למחרת בבוקר, למרות שהממונה הישירה שלי – אתה לא יודע כמה היא מרוצה ממני.
<ענבל גרינברג: אתה לא יודע כמה זמן לקח לנו לבנות את מערכת היחסים הזו, שהיא יכולה לסמוך עלי.
<ענבל גרינברג: שכשהיא נותנת לי לכתוב משהו, אני כותבת.
<ענבל גרינברג: התפקיד של השופט הוא תפקיד בודד מאוד.
<ענבל גרינברג: העוזר המשפטי הוא זה שנמצא לצדו במערכה הזו.
<ענבל גרינברג: לזרוק אותנו – על מה?
<ענבל גרינברג: על מה?
<ענבל גרינברג: אנחנו נשים, אנחנו בנות אדם.
<ענבל גרינברג: לאיפה אני אלך?
<ענבל גרינברג: לאיפה אני אלך מחר?
אלי אלאלוף: אני מתנצל שאני חייב להפסיק אותך, למרות שדבריך נוגעים ללבנו.
<ענבל גרינברג: אני מצטערת שאני נסערת.
אלי אלאלוף: אל תצטערי.
אלי אלאלוף: לאנשים אמתיים אין שום סיבה להצטער.
אלי אלאלוף: זו רק בעיה טכנית, הזמן שלנו.
אלי אלאלוף: יש לי שאלה פשוטה – למה העוזרים של השופטים חייבים להיות לתקופה מוגבלת?
אלי אלאלוף: מה הנימוק?
אלי אלאלוף: תסבירו לי.
<ברק לייזר: השאלה היא לא מורכבת במיוחד, אבל אין לנו את הזמן.
<ברק לייזר: קצרה היריעה מלהציג את העמדה.
אלי אלאלוף: אני מבין מהר.
אלי אלאלוף: תגיד לי שני משפטים ואני אבין.
<ברק לייזר: יש פסק דין, ויש את דוח הוועדה, שאנחנו מוכנים להמציא אותו לעיונכם.
<ברק לייזר: הדברים הם נוגעים ללב.
<ברק לייזר: צריך להגיד לפרוטוקול, גם אני התחלתי את דרכי כמעט לפני 20 שנה כעוזר משפטי בבית המשפט המחוזי בירושלים.
<ברק לייזר: לא צריך לספר לי מה העבודה של העוזר המשפטי.
<ברק לייזר: כמו שאמרתי בתחילה – העבודה היא עבודה חשובה.
<קריאה: הוא היה עם חוזה ישן, לא מוגבל.
<ברק לייזר: אני עוזר משפטי שלוש שנים.
<ברק לייזר: שלוש שנים.
<קריאה: עם חוזה לא מוגבל.
<ברק לייזר: הבנתי שהתפקיד הזה – אני לא רוצה להיכנס, זה לא רלוונטי.
<ענבל גרינברג: עם כל הכבוד, התקדמת הרבה.
<ברק לייזר: זה לא רלוונטי.
אלי אלאלוף: אנחנו נקיים דיון מסודר.
אלי אלאלוף: בקיצור, אין לי זמן.
אלי אלאלוף: יש לי לכבד אירוע אחר.
<ברק לייזר: יש טעמים כבדי משקל.
<ברק לייזר: לזקוף לחובתה של הנהלת בתי המשפט את זה שלא פיטרו ונוצר יתרון הסתמכות – דווקא מתוקף תום הלב שהנהלת בתי המשפט נקטה במשך השנים, זו פרסה, אני חייב להגיד.
<ענבל גרינברג: איך בתום לב אם פתאום אתה רוצה לזרוק אותי הביתה?
<ענבל גרינברג: איך בתום לב?
<ברק לייזר: זו פרסה.
אלי אלאלוף: יש לי בקשה, שאלתי שאלה פשוטה, תענה לי פשוט.
אלי אלאלוף: משפט אחד – אתה יכול לשים את הנקודה מעט רחוקה, אבל מיד.
אלי אלאלוף: מה הנימוק שאתם נותנים?
<ברק לייזר: צריך לקחת בחשבון שאני אתייחס למכלול הקבוצה, לא לעוזר משפטי - - -
אלי אלאלוף: לא, לא, אז אל תענה.
אלי אלאלוף: אז אני לוקח את המסקנות של עצמי.
<ברק לייזר: לא, לא, אני משיב.
<ברק לייזר: אני משיב.
<ברק לייזר: התפקיד הזה הוא תפקיד עם פוטנציאל שחיקה גבוה מאוד מאוד.
<ברק לייזר: הוא גבוה מאוד.
אלי אלאלוף: אתם סוחטים אותם כמה שיותר.
<קריאות: של השופטים יותר, אז - - - גם שופטים.
אלי אלאלוף: בפעם הבאה תחשבו טוב על מה שאתם אומרים.
אלי אלאלוף: המשפט שאמרת, בשביל זה לא צריך לקצוב.
<ברק לייזר: אם אדוני ייתן לנו את הזמן, אפשר להציג פה בדיוק את הטעמים שנכללו גם בדוח וגם בפסיקה של בית הדין.
אלי אלאלוף: אני אגיד לכם את העמדה שלי, ואני מבסס אותה על תקדים במקום אחר.
אלי אלאלוף: תפקידי בחיים היה מדריך נוער בפנימיית ילדים בקזבלנקה.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שזו עבודה שוחקת מטורפת.
אלי אלאלוף: אני חשבתי שאני יכול לעשות קצת יותר, למרות שאהבתי הייתה לילדים, וזה מה שאני עושה כל חיי.
אלי אלאלוף: אלו אנשים כל כך נפלאים, כל כך חשובים למערכת המשפט – לא לאפשר להם להמשיך.
אלי אלאלוף: אני בעד לקצר תקופות ולהקצות תקופות מוגבלות בתפקידים מסוימים.
אלי אלאלוף: אבל בגלל הפוטנציאל שלהם, לתת להם אפשרות להתקדם בתוך מערכת המשפט.
אלי אלאלוף: לא להיות עוזר של השופט יותר מארבע שנים, אבל אחר-כך תאפשרו להם להתקדם בתוך המערכת.
<ברק לייזר: אדוני, כל שירות המדינה פתוח בפניהם.
<ברק לייזר: כל שירות המדינה.
אלי אלאלוף: אל תענו לי תשובות שאני מכיר.
יעל גרמן: הם לא עובדים קבועים.
אלי אלאלוף: אל תיתן לי.
אלי אלאלוף: תתחשב בזה, תחשבו על העתיד שלהם, תחשבו לנצל אותם לטובת מערכת המשפט, שכמו כל מערכת, היא יכולה להשתפר.
אלי אלאלוף: אין מערכת שהיא אופטימלית, אבל פה אתם נותנים להם גם מגבלת זמן, גם הורדה בשכר, גם יחס שאני מרגיש פה שהוא יחס די מזלזל.
אלי אלאלוף: אתם מקבלים החלטות ומכתיבים להם, ואני מרגיש שיש פה עניין של דינמיקה שתפגע במערכת הזאת.
אלי אלאלוף: אז אני חושב שכדאי שתעשו קצת חשבון נפש.
אלי אלאלוף: גם הם יעשו חשבון נפש, אבל תחשבו קצת.
מיכל בירן: הבעיה הכי גדולה של דור ה-Y – ואת זה אומרים כל המחקרים – שאנשים מחליפים מהר עבודות.
מיכל בירן: מי שמוכן להמשיך בעבודה לאורך זמן - - -
אלי אלאלוף: אני מבקש את סליחתכם, אני רוצה לסכם את הדיון.
אלי אלאלוף: מיכל, תעזרי לי בבקשה, אני חייב לסכם.
אלי אלאלוף: אנחנו מספיק פגענו ביהדות אתיופיה.
אלי אלאלוף: יש לנו טקס, ואנחנו מספיק פגענו ופוגעים בהם.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיע בזמן.
אלי אלאלוף: אתם רוצים להגיד לנו מה ששאלתי – מה הייתם רוצים שנמליץ, גברת יושבת-ראש הוועד?
<שרית טוביס: אנחנו היינו רוצים שהוועדה תמליץ על משא ומתן בלי תנאים מוקדמים.
<שרית טוביס: בלי תנאים מוקדים, שנוכל לשבת לדבר.
<שרית טוביס: שלא תהיה הפחתה בשכר לעובדים שעובדים כבר שנים.
אלי אלאלוף: לא, לא, תנאים מוקדמים זה כולל גם - - -
<שרית טוביס: אוקיי.
<שרית טוביס: אני אגדיר את זה – שלא תהיה הנחתה של חוזים בלי משא ומתן בין הצדדים.
<שרית טוביס: שכל דבר שצריך להיאמר, יאמר בחדר המשא ומתן, אבל ייקבע בהסכמה של שני הצדדים.
<שרית טוביס: שלא תהיינה הרעות תנאים או פיטורים, עוד פעם, כשיש משא ומתן.
<ברק לייזר: אדוני, יצא המרצע מן השק.
<ברק לייזר: משא ומתן ללא תנאים שכולל תנאים.
מיכל בירן: חצופים – רוצים שלא יפטרו אותם.
מיכל בירן: באמת.
אלי אלאלוף: - - - איך מנהלים משא ומתן - - -
מיכל בירן: יצא המרצע מן השק – ממש, כותרת בערוץ-22.
מיכל בירן: הלוואי שזו הייתה כותרת.
אלי אלאלוף: אני יכול לקבל ממך המלצה לסיכום?
<ברק לייזר: חד-משמעית, אנחנו מצפים שהעוזרים המשפטיים יכבדו את פסיקתו של בית הדין הארצי לעבודה, ואז אנחנו נהיה נכונים לדבר על כל הסוגיות שעומדות על - - -
<ארנה לין: אסור לפנות לבית המשפט העליון?
<ארנה לין: אי-אפשר להגיש עתירה לבג"ץ?
<ארנה לין: זה נגד החוק להגיש עתירה לבג"ץ?
<ארנה לין: יש דעת מיעוט של נשיא בית הדין הארצי לעבודה.
<ארנה לין: אסור להגיש עתירה לבג"ץ?
<ארנה לין: יש מניעת הליך הוגן?
<ברק לייזר: - - ללא תנאים מוקדמים.
<ברק לייזר: היא דעת מיעוט.
אלי אלאלוף: גברת לין הנכבדה מאוד, אף אחד לא ידבר יותר.
אלי אלאלוף: בלי רשות, לא מדברים.
אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אסכם.
אלי אלאלוף: בהתבסס על ההמלצה של בג"ץ, אני מבקש להתכנס מידית למשא ומתן ללא תנאים מוקדמים מאף צד, חוץ מאשר הסעיף שתלוי היום בבג"ץ.
אלי אלאלוף: הסעיף הזה – אם בג"ץ יפסוק באמצע המשא ומתן, אז ודאי תכבדו, ואם לא, אני מציע שתשאירו אותו בצד.
אלי אלאלוף: ולא יותר מ-30 יום מהיום.
<קריאה: זה תנאי מוקדם.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, תתחילו במשא ומתן מידי בין כל הצדדים ללא תנאים.
אלי אלאלוף: המלצה נוספת, אבל המלצה בלבד – אני ממליץ מאוד שתפסיקו את השביתה.
<שרית טוביס: אנחנו לא נהנים לשבות.
אלי אלאלוף: ברגע שאמרנו שחוזרים לשולחן לדיון ומשא ומתן, ברגע הזה אני גם ממליץ לכם להפסיק את השביתה.
אלי אלאלוף: אנחנו כוועדה בתוך 30 יום נתכנס חזרה אתכם כדי לוודא שהסיכום שהמלצנו – איפה הוא עומד ואיך אתם מתייחסים אליו.
מיכל בירן: ואל תאחזו בפסק הדין, נתנו לכם חירות לשנות את זה, אם תרצו.
מירב בן ארי: טוב, משרד הבריאות פה ומשרד המשפטים.
מירב בן ארי: אז בוקר טוב לכולם.
מירב בן ארי: אנחנו נפתח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: היום ה-20.2.2017, כ"ד בשבט התשע"ז.
מירב בן ארי: אנחנו דנים בהצעת חוק מגן דוד אדום (תיקון – מידע בגין אשפוז), התשע"ו-2016 של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
מירב בן ארי: אני קראתי.
מירב בן ארי: גברתי היועצת המשפטית, לפני שאנחנו מתחילים נשמע את המשרדים.
מירב בן ארי: אז בואו נתחיל קודם כל עם משרד הבריאות.
מירב בן ארי: אנחנו לא נקריא כי אתם יודעים על מה מדובר.
מאיר כהן: מה הצעת החוק המקורית?
מירב בן ארי: חברת הכנסת המציעה שולי מועלם, בבקשה.
מירב בן ארי: רציתי לתת לך חמש דקות להמתין אבל אני רואה שאת נמרצת כהרגלך אז בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: הנוסח שמונח כאן הוא נוסח שכתבה נעה - -
<נעה בן שבת: ביקשתי שיניחו את הצעת החוק המקורית ולצערי זה לא - -
שולי מועלם-רפאלי: ברוכה תהיה על כל העבודה שהיא עושה על כל הצעות החוק שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: חברי הוועדה הקבועים ממש מעריכים פה את הייעוץ המשפטי ואת נעה באופן אישי כמובן.
שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק המקורית, בעצם הרציונל שלה היה למנוע את המציאות שישנה היום, שבה לא מועבר מידע על אשפוז של אנשים שמפונים על ידי מד"א, מה שמשפיע על מי משלם בסופו של תהליך את הפינוי.
שולי מועלם-רפאלי: אני, כשהבאתי את הצעת החוק המקורית, הבאתי אותה מהעיניים של האדם.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, האם בסוף נכון שיבואו בדרישת תשלום לאדם למרות שלא הוא אמור לשלם את זה, ויהיה איזה מין תהליך שלם שאדם יגיד: רגע, לא אני צריך לשלם את זה, הקופה שלי צריכה לשלם ותהיה התנהלות - -
מאיר כהן: אבל זה רק במקרה שלא מאשפזים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חשבתי שזה מידע כל כך בסיסי שיכול להקל על כל תהליך העבודה של הממשק שבין המטופל, בית החולים ומד"א, שמפנה את האזרחים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מודה שבוועדת שרים עלו דברים נוספים ונעה, בעבודתה המצוינת, עשתה איזה שהוא סנכרון בין המשרדים.
שולי מועלם-רפאלי: אם יש פה חברים מהאוצר, אז לא כל כך הבנתי איך האוצר נוגע לזה אז אני אשמח גם לפירוט אחר כך ביחס לאוצר אבל בעיקר בעיקר פעלנו מול משרד הבריאות ומשרד המשפטים, והמטרה של כולנו היא להביא להצעת חוק שמצד אחד באמת תעשה איזה שהוא ממשק נכון יותר וטוב יותר לטובת האזרח, לטובת המערכת הרפואית, לטובת מד"א.
שולי מועלם-רפאלי: בסוף כולנו באים לזה מאותו מקום, וגם תשמור על מסגרת שהיא מקובלת על כולנו, שבה נשמרת גם הזכות לפרטיות של האדם באיזונים הנכונים בין כל הדברים האלה.
שולי מועלם-רפאלי: לא תהיינה הצבעות היום, ועלה איזה רעיון שנבטל את הדיון היום אבל הפוך.
שולי מועלם-רפאלי: חשבנו שנכון שכולנו נשמע את האמירות החשובות של המשרדים - -
מירב בן ארי: חברת הכנסת מועלם, ההחלטה על הצבעה תהיה שלי בסוף הדיון כך שאל תדאגי.
שולי מועלם-רפאלי: אה, סבבה.
מירב בן ארי: יכול להיות שאנחנו כן נצביע אחרי שנשמע את העמדות.
מירב בן ארי: היא אמרה שלא אז היה חשוב לי לתקן אותה שיכול להיות שכן.
שולי מועלם-רפאלי: אני כך הבנתי את זה מהוועדה אבל זה בסדר גמור מבחינתי, מה שגברתי תחליט יהיה מקובל עלי.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן רוצה להתייחס עכשיו?
מירב בן ארי: אז בבקשה, משרד הבריאות, נתחיל אתכם ולאחר מכן, משרד המשפטים.
<טלי נשרי: שלום.
<טלי נשרי: אני מהלשכה המשפטית של משרד הבריאות.
<טלי נשרי: אני אתן אולי תזכורת קצרצרה: באמת בעבר, כשבן אדם היה חולה, הוא היה מזמין אמבולנס של מד"א ואחר כך לרוץ אל הקופה ולנסות להתחשבן אתה ולקבל ממנה את ההחזר.
<טלי נשרי: לפני בערך שנתיים, משרד הבריאות התחיל איזה שהוא פיילוט עם קופת חולים ""מכבי"" על התחשבנות ישירה, שבעצם מאפשרת למד"א לפנות ישירות לקופת החולים במקרים שבהם נמסר מהמפונה שם קופת החולים שלו, והקופה מחזירה למד"א האם היא נושאת בעלות בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי או לא.
<טלי נשרי: רק אם היא מוסרת תשובה שלילית, נשלח חשבון אל המטופל.
<טלי נשרי: כאינטרס עליון של משרד הבריאות אנחנו מצטרפים ומברכים על הרעיון - -
מאיר כהן: על מה היא יכולה להגיש תשובה שלילית?
מאיר כהן: רק אם הוא לא אושפז.
מירב בן ארי: או שזה לא מבוטח שלה.
<טלי נשרי: היום הפיילוט עוסק בנושא של אשפוז ובנושא של נט"ן, של פינוי בניידות טיפול נמרץ, שאז המבוטח זכאי ל-50% מהפינוי.
<טלי נשרי: בעצם הקופה משלמת 50%, ואליו נשלח חשבון הביתה של 50% מהסכום ולא על כל הסכום כמו שהיה בעבר.
מירב בן ארי: כמה זמן הפיילוט הזה נמשך?
<טלי נשרי: בערך שנתיים, וזה פיילוט שעובד יפה מול קופת חולים ", ומשרד הבריאות חשב שזה רעיון מאוד טוב שהוא יחול על כל קופות החולים ובאמת, בסוף האינטרס פה הוא שהמטופל שמפונה באמבולנס יצא מהתמונה ולא יצטרך להתעסק עם תשלומים וחשבונות במקום שבו הקופה צריכה לממן את הפינוי ממילא.
<טלי נשרי: עכשיו, ההצעה המקורית, כמו שהיא הוצגה באמת, עסקה בדברי ההסבר שלה, כך פורט כיוון שזו המטרה של הצעת החוק, ומכיוון שיש לנו את הבעיות של "מכבי" והיתה נכונות ואת הרצון להרחיב את זה ממילא לשאר קופות החולים באמצעות של הסכמה שלצערנו לא כל כך מצליחים להבשיל בין קופות החולים לבין מד"א, חשבנו שאולי יהיה נכון להכניס את זה כבר כאן ובעצם וליישם את אותה מטרה שהצעת החוק התכוונה אליה רק באופן שמיישם את הפיילוט של "מכבי" כמו שאנחנו מנהלים אותו היום.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה, היועצת המשפטית של משרד הבריאות, האם הקופות האחרות, אני לא יודעת מי מייצג פה את האחרים אבל הקופות האחרות, לפי מה שהן דיברו אתי, טכנולוגית לא נמצאות במקום שנמצאת "מכבי" ולכן, אי אפשר להתקדם איתן בהסכמות האלה.
מירב בן ארי: אתם תתייחסו בזמנכם, זו שאלה חשובה ואתם תתייחסו אליה.
<טל נשרי: נמסר לנו ממד"א שיש עוד תכליות להצעת החוק הזאת שמד"א מעוניינת לפתור באמצעות הנוסח המקורי, שזה למשל פינויים של אנשים שלא יכולים למסור מידע בכלל.
<טל נשרי: למשל, אדם שהוא חולה ובלי הכרה, מד"א לא יכולה לקבל מידע לגבי השאלה לא איך קוראים לו, לא מה תעודת מספר הזהות שלו ולאיזו קופה הוא שייך ואז, אם אנחנו מעבירים את זה רק למודל של "מכבי" אז זה לא נותן מענה לנקודה הזאת.
<טל נשרי: עכשיו, למרות שזה לא הופיע בדברי ההסבר, אנחנו גם חושבים שזו תכנית חשובה, ואנחנו רוצים לעזור למד"א למצוא פתרון בהקשר הזה כי בוודאי שמד"א, כשהיא מפנה מטופלים גם אם לא יכולים בשעת הפינוי לתת את הפרטים שלהם, ודאי שהיא צריכה להיפרע ממישהו ולקבל את התשלום בחזרה.
<טל נשרי: אף אחד לא מצפה ממד"א לעשות את זה בהתנדבות.
<טל נשרי: אנחנו רוצים לנסות למצוא נוסח שהוא יאפשר גם את זה אבל באמת למקרים המצומצמים שבהם מד"א לא יכולה לקבל את המידע מהמטופל ולא באופן גורף כמו שמנוסח כרגע בסעיף.
<טל נשרי: אז מבחינתנו, בגדול, המטרות הן חשובות, אנחנו תומכים בהן.
<טל נשרי: הנוסח עוד לא מגובש עד הסוף, אנחנו צריכים עוד קצת זמן לחשיבה גם עם המשרדים האחרים, גם לשמוע את מד"א וגם את הקופות, לראות שאנחנו עונים באמת על הצרכים - -
מירב בן ארי: יש לי שאלת תם, אני לא מצליחה להבין: הרי החוק, זה החוק הסופי?
<נעה בן שבת: לא, יש את הנוסח המקורי של הצעת החוק ודברי ההסבר.
<נעה בן שבת: אנחנו הצענו מודל שהוא אחר בעצם - -
שולי מועלם-רפאלי: שאני לא מסכימה לנוסח הזה צריך להגיד.
<נעה בן שבת: המודל האחר אומר:
<נעה בן שבת: בואו נלך – הרי בסופו של דבר המטרה לקבל את החשבון - -
מירב בן ארי: כן, אבל למה בית חולים בהצעה המקורית, אני רוצה לדבר על ההצעה המקורית של חברת הכנסת:
מירב בן ארי: למה בעצם בית החולים היום לא מדווח למד"א?
<טל נשרי: יש לנו הוראות בחוק זכויות החולה מאוד מחמירות ביחס למסירת מידע - -
מירב בן ארי: של פרטיות?
<טל נשרי: כן, בהקשרים של פרטיות.
<טל נשרי: מידע של פרטיות הוא מידע פרטי ושוב, צריך לבדוק מה התכלית של הצעת החוק.
מאיר כהן: איך התגברתם על זה מול "מכבי"?
שולי מועלם-רפאלי: הרי זה היה הרעיון.
<טל נשרי: זה מה שאני מנסה להגיד.
<טל נשרי: קודם כל, זה כפוף להסכמת המטופל.
<טל נשרי: המטופל עצמו, ברגע שהוא מסכים למסירת המידע, מבחינתנו הכל נפתר.
מירב בן ארי: לא, אבל הבעיה זה מה קורה עם מישהו שהוא חסר הכרה.
<טל נשרי: הם השוליים.
מאיר כהן: בואי נלמד מ"מכבי", מההסדר שיש לכם עם "מכבי", מהפיילוט.
מאיר כהן: אני חבר "מכבי", מזמין מד"א, מגיע לסורוקה.
מאיר כהן: שואלים אותי בקבלה האם אני מוכן להעביר את זה שאני הולך להיות מאושפז למד"א?
<טל נשרי: אז אני אגיד לגבי - -
מאיר כהן: אז אתם מפרים את הזכויות.
<טל נשרי: אני אגיד לגבי זה מילה: שוב, זה כפוף גם להתייחסות של משרד המשפטים - - - אבל מבחינת משרד הבריאות כרגע, אלא אם כן נקבל איזו שהיא הוראה אחרת, ברגע שבן אדם מסר את קופת החולים שבה הוא חבר, ומכיוון שמסירת המידע היא לצורך מאוד ספציפי שנועד לטובתו, זה סוג של הסכמה משתמעת.
מאיר כהן: אם זה הסכמה משתמעת אז ברגע שאמרתי: אני, מאיר כהן מ"מכבי", אני עכשיו מאושפז.
<טל נשרי: ואז באותו רגע מד"א בעצם מעבירה רשימה של כל המפונים של "מכבי" שהיא פינתה באותו יום לקופת החולים "מכבי", ותוך פרק זמן מסוים - - -
שולי מועלם-רפאלי: הרי זה היה הרעיון בהצעת החוק הזאת, לחסוך את הבירוקרטיה ושהמטופל לא יהיה חלק במשהו שהוא ממילא לא אמור להיות.
<טל נשרי: זה מה שניסינו לעשות בנוסח המורחב.
מאיר כהן: אוקי, בסדר.
מירב בן ארי: בבקשה גברתי, משרד המשפטים.
מירב בן ארי: עורכת דין טלי שטיין?
מירב בן ארי: עורכת דין צילי נאה.
<צילי נאה: טלי תצטרף אם היא תרצה להוסיף.
<צילי נאה: אני רוצה להצטרף לדברים של טל קודם כל, ולהגיד שגם אנחנו, מנקודת המבט שלנו במשרד המשפטים, אנחנו מברכים על המטרה של הצעת החוק הזאת.
<צילי נאה: אנחנו חושבים שהיא חשובה ובאמת נועדה להביא למטרה של מיצוי זכויות של מטופלים והפחתת כאב ראש, ואנחנו כמובן בעד ותומכים בדבר הזה.
<צילי נאה: מנקודת המבט שלנו, מה שחשוב לנו כאן זה להגיע להסדר שיאזן בצורה הנכונה בין התכלית הזאת החשובה לבין הזכות לפרטיות של כל מטופל כי כמו שנאמר, המידע ומידע על אשפוז זה בסוף מידע שחלה עליו סודיות רפואית, זה מידע רפואי, ואנחנו צריכים באמת לוודא שההסדר פה ייצור איזו שהיא זרימת מידע שהיא הגיונית, וישאיר למטופל שיכול לעשות את זה בשליטה על המידע שלו.
<צילי נאה: שהמידע לא יתחיל להסתובב בין הרבה גופים כשבן אדם בעצם לא יודע ואין לו שליטה על הדבר הזה.
מאיר כהן: אני יכול להיכנס היום למחלקה, ללכת ולראות בגב של האחות הראשית רשימה של כל המאושפזים לפי החדרים.
מאיר כהן: אני, סתם, בא לבקר במחלקה, אני עומד מול האחות מאחורה בחדר מס' 9 - -
<טל נשרי: אבל אם תעשה שימוש במידע הזה את מפר את הפרטיות של האדם לפי חוק הגנת הפרטיות.
<צילי נאה: אז אני אגיד: אנחנו חושבים באופן עקרוני שיש פער בין מידע שבן אדם יכול להיחשף אליו, לראות אותו בעולם הוויזואלי, לבין מידע שמועבר בצורה שיטתית וכנראה מקוונת בין גופים.
<צילי נאה: זה תפיסה שרואים אותה רוחבית בחקיקה.
<צילי נאה: אז זאת התפיסה שלנו של פרטיות.
<צילי נאה: אני רק אבוא ואגיד, מעבר לשאלות המהות – אני אגיד בסוף מילה על ההחלטה של ועדת שרים כי זה גם משהו שצריך להיאמר פה, במישור הפורמאלי - -
מאיר כהן: לפני הפיצוץ או אחרי הפיצוץ?
שולי מועלם-רפאלי: לא, זה כבר עבר לפני כמה שבועות אבל היא תגיד ואני אענה.
<צילי נאה: אני אוסיף במישור המהותי בהמשך למה שטל אמרה: אני חושבת שעוד לא השלמנו את גיבוש העמדה לאור כל מיני סוגיות חדשות שעלו ממש לאחרונה לגבי מטופלים במצב כזה או במצב אחר, לא השלמנו את גיבוש העמדה.
<צילי נאה: אני חושבת שנדרשת פה עוד עבודה בשביל לנסות להגיע להסכמה לגבי הסדר שגם מבחינתנו הוא הסדר מאוזן שנותן מענה.
<צילי נאה: לגבי החלטת ועדת שרים אני אגיד שכרגע היא התנתה את התמיכה הממשלתית בהצעת החוק בתנאים מסוימים.
<צילי נאה: אז שוב, לגבי שאלת ההצבעות וכולי, אנחנו כרגע בסטטוס מסוים - -
שולי מועלם-רפאלי: צריך להגיד שוועדת שרים התנתה את זה בהסכמת המשרדים בנושא הסכמת המטופל.
<צילי נאה: לא, ממה שאני יודעת היא התנתה את זה בהסכמת המשרדים ובכך שהמידע יימסר בהסכמת המטופל.
<צילי נאה: אז שוב, יכול להיות שזה עניין פורמלי אבל - -
שולי מועלם-רפאלי: פורמלי זה - - -, אין בעיה לחזור עם זה לוועדת שרים.
שולי מועלם-רפאלי: אמרנו את זה גם לאנשי משרד המשפטים כמובן.
<צילי נאה: אני מקווה שלא נצטרך ושנוכל להגיע באמת להסכמות.
שולי מועלם-רפאלי: כי אני לא רוצה שיקרה הפוך ממה שהתכוונו.
שולי מועלם-רפאלי: הרי התכוונו לחסוך פה בירוקרטיה, זה לא לחסוך כאבי ראש.
שולי מועלם-רפאלי: בעצם רצינו למסגר את זה בזמן שהוא הגיוני, אז לגלוש לחודש וחצי אחרי שאנחנו הצענו 14 יום זה בירוקרטי לחלוטין.
שולי מועלם-רפאלי: וגם רצינו שמשהו שלא חייב לעבור דרך המטופל פשוט לא יעבור דרך המטופל.
<צילי נאה: אז אני רק אגיד הערה קטנה: מבחינתי הזמנים זה לא עניין שלי בכלל.
<צילי נאה: מבחינת הפרטיות – אני חושבת שאם ממילא עוברים דרך המטופל גם בהקשר הקיים ושואלים אותו איזו קופה - -
שולי מועלם-רפאלי: זאת היתה הצעת הפשרה שאני חשבתי שתתקבל, שברגע שמטופל אומר:
שולי מועלם-רפאלי: אני בקופת חולים "כללית" ועברתי ל"מאוחדת", זו בעצם תהיה ההסכמה שלו למסור את המידע לקופה שלו.
<צילי נאה: אני חושבת שאם - - - ואני מוכן שתעבירו את המידע, אני לא חושבת שזה מסבך יותר מדי, המשפט הנוסף הזה שהוא אומר: ואני מוכן...
מירב בן ארי: רגע, תכף נדבר.
מירב בן ארי: שניה רגע.
מאיר כהן: היא אומרת שהחצי משפט מספיק.
<נעה בן שבת: את אומרת שזה אפילו בעל-פה בעצם, לא בכתב.
<צילי נאה: לא נכנסנו עוד לסוגיות של באיזה דרך תוכח ההסכמה.
<צילי נאה: אני רק אומרת ש - -
מירב בן ארי: בסדר, אם הוא מסכים אז אפשר...
שולי מועלם-רפאלי: גם צריך לצאת מנקודת הנחה שזה טובת המטופל.
שולי מועלם-רפאלי: אם היה עכשיו חצי שעה להסביר לו שבזה שהוא יגיד "אני מסכים" יחסכו לו בירוקרטיה, ברור שהוא יסכים.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את מד"א.
<אורן בלושטיין: תודה רבה.
<אורן בלושטיין: אנחנו מבקשים לעשות את כל המהלך הזה כדי לסייע לאותם אנשים מבוגרים ולאנשים שלא מסוגלים להסדיר את המהלך הזה, לגשת לקופות חולים בסדר זמן של 60 יום.
<אורן בלושטיין: מעבר לכך - -
מיכאל מלכיאלי: זה לא רק מבוגרים, גם צעירים.
<אורן בלושטיין: אנחנו באים ואומרים שמד"א, מתוקף חוק מגן דוד אדום, כל הרגולציות חלות עליו לרבות סודיות רפואית.
<אורן בלושטיין: מעבר לכך, יש לזכור שאנחנו מביאים את החולה הזה לבית חולים ולכן, הסודיות הרפואית משתנה לגמרי וזה כן מותר לנו על פי החוק לקבל את המידע הזה.
<אורן בלושטיין: וכן, אנחנו גם עונים על הקריטריונים של העברת מידע בין גופים ציבורים.
<אורן בלושטיין: לנוכח כל אלה, היום, נכון להיום בכל נושא האגרות, אנחנו לא נדרשים להחתים את המבוטח על האגרה ולכן, זה אמור להיות אגרה ולא חוב רגיל בגלל שהסיטואציה לא מאפשר לקבל את ההסכמה ולא מאפשרת להכתיב.
<אורן בלושטיין: אדם שהבאתי אותו למיון כרגע ואני משכיב אותו על המיטה של בית החולים, אף אחד לא מצפה שהצוות הרפואי שלי יבוא ויתחיל להחתים אותו על בירוקרטיות, שזה לא סביר, זה לא עובד.
<אורן בלושטיין: אנחנו כבר לא שם.
<אורן בלושטיין: ב-2006 בית המחוקקים בא ואמר: לא, לא נחתים אותו על התחייבויות, להיפך.
<אורן בלושטיין: נהפוך את זה לאגרה כדי להוריד את הבירוקרטיה מהאנשים האלה.
<אורן בלושטיין: אנחנו חושבים שהצעת החוק הזאת עושה רק דבר אחד: טוב לאזרחים.
<אורן בלושטיין: שום דבר אחר לא.
<אורן בלושטיין: אף אחד לא יוצא מזה נשכר.
<אורן בלושטיין: אנחנו לא פוגעים בשום פרטיות של אף אחד.
<אורן בלושטיין: אף אחד לא משלם יותר ולא משלם פחות.
<אורן בלושטיין: אנחנו פועלים על פי החוק.
<אורן בלושטיין: החוק של מגן דוד היום מאפשר למד"א לפנות למבוטח לקבל את הכסף מהמבוטח.
<אורן בלושטיין: לפנות למטופל ולקבל את הכסף מהמטופל.
<אורן בלושטיין: החוק היום מאוד רחב.
<אורן בלושטיין: אנחנו מבקשים פשוט להוציא את אותו מפונה מסכן ממאגר התשלומים הזה, שהוא צובר ריביות והצמדות ועורכי דין וכולי וכולי, שהוא בכלל לא זכאי לזה.
<אורן בלושטיין: אנחנו כולנו יודעים שמשרד הבריאות לאחרונה הוציא הנחיה לכל הגופים לעשות מקסימום מימוש לזכאויות של אנשים.