GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אני מתקנת אותך כבר, אני שומעת שמשרד הבריאות יאפשר רכישה גם למוסדות, לא רק לפרטיים.
<יעל סלנט: זה צריך לבוא לידי ביטוי פה בחוק.
<נעם דשא: בסדר גמור, זה מה שאנחנו אומרים.
<נעם דשא: אנחנו תומכים בכך שיאפשרו לרכוש, אבל לא בצורה מחייבת, אלא בצורה וולונטרית.
<נעם דשא: ככה בעצם ניצור את ההזדמנות.
טלי פלוסקוב: מה שאתה אומר כרגע, שהעסקים הקטנים, שפה הייתה התנגדות שזה יהיה בחובה, שזה יהיה בצורה וולונטרית, ושייתנו להם אפשרות לרכוש.
טלי פלוסקוב: זאת עמדתכם?
<נעם דשא: כן.
יפעת קריב: זו עמדה חשובה.
יהודה גליק: שי, זה מקובל עליכם?
טלי פלוסקוב: אני רוצה דקה לדבר על מושג שהשתמשתם בו, עסקים פרטיים.
טלי פלוסקוב: האם מדובר בעסקים פרטיים בכל גודל?
<נעם דשא: בהיבט הסוכנות לעסקים קטנים אנחנו כמובן מייצגים קודם כול את העסקים הקטנים והבינוניים.
טלי פלוסקוב: מה הגודל?
<מירי כהן: מסעדה, למשל.
מיכאל מלכיאלי: איך נמדד קטן?
טלי פלוסקוב: אם זו מסעדה, כמה אנשים היא צריכה להכיל?
טלי פלוסקוב: לדוגמה, מה שקראתי לגבי החוק הקיים.
יהודה גליק: בית-מלון.
<נעם דשא: מסעדות באופן כללי זה בעייתי למדוד את כמות הפיות שאוכלים בהן.
<מירי כהן: כמה אפשר?
טלי פלוסקוב: אבל יש מסעדה ל-200 מקומות ויש מסעדה ל-50 מקומות.
<מירי כהן: זה דווקא יותר פשוט מאשר מקום ציבורי שמכיל 500 איש - - -
טלי פלוסקוב: הרי כשאתה נותן רישיון עסק אתה כותב כמה מקומות ישיבה המקום הזה יכול להכיל.
<נעם דשא: אנחנו מודדים עסק קטן לא לפי כמות האנשים שאוכלים בו, אלא בעצם לפי מחזור העסקים שלו.
טלי פלוסקוב: ואנחנו יכולים למדוד את זה אחרת?
<נעם דשא: צריך לבדוק.
מיכאל מלכיאלי: פה דיברו על 150 איש, 200 איש.
<נילי חיון דיקמן: הייתי שמחה לשמוע בכל זאת מה הפרמטרים.
טלי פלוסקוב: אבל הוא מדבר שזה לא לפי אנשים, הוא אומר שזה רק לפי המחזור הכספי.
<קריאה: עשרה מיליון?
<נילי חיון דיקמן: לא, הוא לא אמר.
<נילי חיון דיקמן: מחזור עסקים של עד כמה?
<נעם דשא: עד 20 מיליון ש"ח.
טלי פלוסקוב: אדוני, הנציג של איגוד המסעדות, אתה יכול להקשיב לנו כאן?
<שי ברמן: כמו שאמר הנציג של משרד הכלכלה, הפרמטרים הם המחזור העסקי של העסק וכמות המועסקים, זה פחות או יותר הפרמטר של עסק קטן ובינוני.
יהודה גליק: עד מיליון שקל זה נקרא עסק קטן?
טלי פלוסקוב: אבל אנחנו לא יכולים למדוד את זה בכסף.
<שי ברמן: לכן, גם לא סתם ועדת שרים לענייני חקיקה דיברה על עסקים פרטיים.
<שי ברמן: עסקים פרטיים, כי קשה מאוד עכשיו לעשות את ההבדלה, אתם תיכנסו פה לאיזשהו לופ שקשה מאוד לצאת ממנו.
<שי ברמן: לכן, עסקים פרטיים ככה זה לא צריך להיות רשום, לא צריכים להיות חלק.
<שי ברמן: יהיה קשה מאוד למצוא איזשהו - - -
יפעת קריב: בית-מלון זה עסק פרטי?
<קריאה: בית-מלון זה עסק פרטי.
<מירי כהן: אולם שמחה.
יפעת קריב: יש עסק שהוא לא עסק פרטי?
טלי פלוסקוב: אולם שמחה, בתי-מלון, כל אלו עסקים פרטיים.
טלי פלוסקוב: כן, בבקשה, נציגת משרד הכלכלה.
<שי ברמן: יש בתי-מלון שהם חברות ציבוריות.
<נעמי הימיין-רייש: שני דברים.
<נעמי הימיין-רייש: אחד, העמדה של הסוכנות לעסקים קטנים היא ביחס לעסקים קטנים.
<נעמי הימיין-רייש: עסקים קטנים אלו עסקים עם עד 20 מיליון ש"ח מחזור ועד 20 עובדים; ובינוניים עד 100 מיליון ש"ח ו-100 עובדים.
<נעמי הימיין-רייש: העמדה של ועדת שרים לענייני חקיקה, שזאת עמדת הממשלה, שהממשלה מחויבת ללכת על-פיה, היא שהצעת החוק לא תחול על המגזר העסקי בכלל.
<נעמי הימיין-רייש: ולכן, אני עושה פה איזושהי הבחנה בין עמדת הסוכנות לבין עמדת הממשלה.
יעל גרמן: איפה היה כתוב דבר הזה?
יהודה גליק: בהחלטה של ועדת השרים.
יפעת קריב: אבל בפעם הקודמת זה עבר.
יפעת קריב: משרד הכלכלה בפעם הקודמת אישר את זה, והגדרנו גם עסקים קטנים בינוניים שלא, ומעסק בינוני גדול כן, בתי-מלון כן.
טלי פלוסקוב: אני פשוט מקריאה.
יהודה גליק: בהחלטת ועדת השרים.
יהודה גליק: יש לך את החלטת ועדת השרים?
טלי פלוסקוב: כאן.
טלי פלוסקוב: אנחנו נקריא עכשיו.
טלי פלוסקוב: אני אקריא לכם.
<יעל סלנט: החלטת ועדת שרים בכנסת הקודמת באמת הייתה אחרת.
יהודה גליק: לא, בכנסת הזאת.
יהודה גליק: החלטת ועדת שרים הזאת.
יפעת קריב: כבר הלכנו אחורה.
טלי פלוסקוב: דקה, רבותי, קצת סבלנות.
יהודה גליק: החלטת ועדת שרים הזאת מחריגה פרטיים.
יהודה גליק: זה הוסכם.
טלי פלוסקוב: "ב.
טלי פלוסקוב: עקרונות הצעת החוק ישולבו במסגרת חקיקה קיימת.
טלי פלוסקוב: " – זה בסדר – "ג.
טלי פלוסקוב: הצעת החוק לא תחול על עסקים פרטיים.
טלי פלוסקוב: ", על עסקים פרטיים.
טלי פלוסקוב: יש פה באמת - - -
יעל גרמן: זו פעם ראשונה שאני שומעת על זה.
מיכאל מלכיאלי: כל בתי-המלון הם פרטיים.
יפעת קריב: כל העסקים פרטיים.
<קריאה: כל המסעדות פרטיות.
מיכאל מלכיאלי: הכול פרטיים.
טלי פלוסקוב: אבל הכול פרטי, אז מה נשאר לנו?
טלי פלוסקוב: אם אנחנו מוציאים את זה אז מה נשאר לנו?
יהודה גליק: זה מוסדות החינוך וחדרי אוכל של צה"ל ושל המשטרה.
מיכאל מלכיאלי: מתנ"סים, בתי-ספר, משטרה.
טלי פלוסקוב: צה"ל, משטרה, מערכת החינוך.
יפעת קריב: בפעם הקודמת – כנראה הם התבלבלו.
מיכאל מלכיאלי: זה מגוחך.
יפעת קריב: בפעם הקודמת זה היה, וכנראה היה פה איזשהו מישהו שהתבלבל, וצריך לחזור ולבדוק.
יפעת קריב: דיברו על זה שזה לא יחול על עסקים קטנים, ולא פרטיים.
יהודה גליק: הכוונה של ועדת השרים הייתה שיש - - -
טלי פלוסקוב: הוצאנו את המסמך מהוועדה, רשום פה פרטיים, צודקים.
יפעת קריב: אני יודעת, אבל אולי הם התבלבלו.
יהודה גליק: בסיפור של הפרטיים הם טענו שיש ועדה שעוסקת ברגולציה.
יעל גרמן: זה מוציא את כל הטעם מן החוק.
יפעת קריב: ובפעם הקודמת הוחלט אחרת.
יעל גרמן: זאת אומרת שאם פעם הבאה תתנפח בגלל שהיא אכלה שומשום או טחינה - - -
מיכאל מלכיאלי: יגידו לה שוועדת שרים אמרו שאתה אין בעיה.
יפעת קריב: בבית-מלון, לדוגמה.
יעל גרמן: בתי-מלון ומסעדה ובתי קפה, הרי כל המקרים קרו בבתי קפה ובמסעדות.
מיכאל מלכיאלי: כל המסעדות.
יפעת קריב: באבן גבירול ב"גופרה", כשהיא מתה - - -
מיכאל מלכיאלי: גם בתי-ספר פרטיים יהיו פטורים.
טלי פלוסקוב: משרד הכלכלה, נעמי, בבקשה.
<נעמי הימיין-רייש: לא ידוע לי על זה שמישהו בוועדת השרים התבלבל.
<נעמי הימיין-רייש: זו הייתה החלטה שהתקבלה - -
יהודה גליק: מה?
טלי פלוסקוב: רגע, לא להפריע, בבקשה.
<נעמי הימיין-רייש: - - אחרי דיון שהתנהל מול חבר הכנסת המציע, להכניס את האפשרות להחזקה וולונטרית של מזרקים.
<נעמי הימיין-רייש: זה ירחיב, יאפשר להרחיב את מעגל בתי העסק שמחזיקים את זה.
טלי פלוסקוב: זה אפשר.
<נעמי הימיין-רייש: אנחנו לא סבורים שנכון לחייב עסקים להחזיק.
טלי פלוסקוב: וולונטרית מקובל עליכם?
<נעמי הימיין-רייש: וולונטרי מקובל עלינו.
יפעת קריב: אבל זה אומר שעסקים קטנים כן, גדולים לא.
יהודה גליק: אני רוצה להסביר.
טלי פלוסקוב: גליק, כן.
יהודה גליק: הסיבה של ההסתייגות הזאת בוועדת השרים הייתה שנאמר בוועדת השרים שהוקמה ועדה בין-משרדית שנקראת הוועדה לענייני רגולציה.
יהודה גליק: ועל-פי ההחלטה הזאת אסור לקבוע שום רגולציה על שום עסק בישראל בלי ועדת הרגולציה.
יהודה גליק: אני בכל זאת מציע שתהיה איזושהי הסכמה לגבי איזשהם גופים גדולים שיש להם בכל מקרה תיק עזרה ראשונה, שיהיה אפשר שיהיה בתוכו.
יהודה גליק: בכל מקרה, אני שמח מאוד על ההצעה שלכם על וולונטרי, וגם על ההסכמה של משרד הבריאות שבעלי עסקים יוכלו לרכוש, זה ודאי צעד בכיוון הנכון.
יהודה גליק: אם היה אפשר לכלול עסקים גדולים שמוגדרים כחוק עסקים גדולים, אין שום סיבה שבית-מלון שמגלגל 100 מיליון דולר בשנה יעלה לו 300 שקל פעם בשנתיים לא יחזיק בתוך תיק עזרה ראשונה שכבר קיים.
טלי פלוסקוב: הם לא מדברים על כסף.
יפעת קריב: הם דיברו על כסף.
יהודה גליק: הם דיברו על רגולציה.
טלי פלוסקוב: לא, הם לא דיברו על כסף.
טלי פלוסקוב: הם דיברו על זה שאנחנו מוסיפים להם שהוא עוד חייב משהו לטובת העניין.
יהודה גליק: למרות שהכנסת לפני כמה שבועות אישרה להקים בודקה, כל מיני דברים, וזה בסדר.
טלי פלוסקוב: אנחנו מנסים להקל במקרים שאנחנו יכולים, כל הזמן מדברים על זה.
יהודה גליק: מנסים להקל עליהם, נכון.
יפעת קריב: אבל, גברתי היושבת-ראש, בלאו הכי יש תיק עזרה ראשונה, זה לא שיש פה רגולציה חדשה.
יפעת קריב: אם כן, צריך לעצור את עבודת משרד הבריאות בפיתוח של תרופות.
יפעת קריב: הלוא תיק עזרה ראשונה התקדם ממה שחוקקו לפני, לא יודעת באיזו שנה חוקקו שצריך להיות תיק עזרה ראשונה בעסקים שמגישים מזון כמו בתי-מלון.
יפעת קריב: בתוך תיק עזרה ראשונה יש תרופה חדשה מצילת חיים.
יהודה גליק: אני מציע שנקבל את זה.
טלי פלוסקוב: תראו, מה שנעשה, מה שאני מציעה, כל עוד כרגע - -
יהודה גליק: כל עוד שיש הסכמה על וולונטרי.
טלי פלוסקוב: - - כפי שהבנתי, יש הסכמה על וולונטרי, נלך על וולונטרי.
טלי פלוסקוב: מה גם שאנחנו כרגע בקריאה ראשונה.
טלי פלוסקוב: אם נצליח לשנות בזמן שעד שנגיע לשנייה ולשלישית לשנות עוד משהו אז נשנה עוד.
יהודה גליק: אם זה מוסכם על כולם אז בסדר גמור.
טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.
יעל גרמן: ראשית, אני כמובן מקבלת את הצעתך, זאת הצעה נכונה למזער, ולפחות את זה.
יעל גרמן: ואני מציעה שמייד לאחר הקריאה הראשונה נחזיר את זה לוועדת שרים לשנות את ההחלטה ולהחיל גם את העסקים הפרטיים.
טלי פלוסקוב: את זה כבר היוזמים ייקחו.
יהודה גליק: או שננסה לעבור דרך הוועדה של הרגולציה, אני לא יודע מי שם.
יפעת קריב: במקביל.
יעל גרמן: וגם אתה חייב לשנות את ההחלטה של ועדת שרים.
טלי פלוסקוב: בקיצור, מה שצריך להבין פה, חבר הכנסת יהודה גליק, יש לך עוד עבודה, גם לך, וגם כמובן ליוזם השני.
טלי פלוסקוב: כי אני רוצה להתחיל לקרוא את החוק.
<אודליה אלבו: יושבת-הראש, נמצא אתנו כאן יושב-ראש איגוד לאלרגיה ואימונולוגיה בישראל.
טלי פלוסקוב: בבקשה, רק בקצרה, כי אנחנו רוצים להגיע לחוק.
<אהרון קסל: אני מתנצל שלא הייתי בתחילת הדיון, הייתי בדיון אחר שנוגע לילדים בגילאים אפס עד שלוש בנושא הזה.
<אהרון קסל: אני רק רוצה לחזק את הנושא של ההבנה בטיפול בילדים אלרגיים.
<אהרון קסל: הקבוצה היחידה שלא מוגנת בישראל בפני תגובות אלרגיות שיכולות לגרום למוות אלו הילדים הגדולים.
<אהרון קסל: לכן, אנחנו באיגוד לאלרגיה ואימונולוגיה תמכנו בזה שיהיו מזרקי אפיפן בבתי-הספר באמצעות נאמני בריאות, אנשים שיוכלו להזריק בעת הצורך ולתת הגנה רוחבית לכל הילדים שסובלים מאלרגיה זו או אחרת.
<אהרון קסל: זה הכי חשוב לנו.
<אהרון קסל: לגבי מסעדות וכו'.
<אהרון קסל: אני חושב שמקומות גדולים כמו בתי-מלון, אולמות של חתונות, צריכים להחזיק את המזרק.
<אהרון קסל: גם צריך לזכור שצריכה להיות אחריות אישית של האנשים שאלרגיים לשאת אתם את המזרק.
יהודה גליק: גם.
<אהרון קסל: ובעזרת הדרכה שתינתן לכלל האוכלוסייה כל אחד ידע להפעיל את זה, ואני חושב שזה ייתן פתרון רחב לכולם.
טלי פלוסקוב: הבנתי שהאמירה של פרופ' קסל האירה פה הרבה.
טלי פלוסקוב: רבותי, אני רוצה רק להגיד דבר אחד, אני רוצה להגיד לכם שאפשר לדבר ואפשר להתחיל חקיקה, אז אני חושבת שהנושא די ברור.
טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה על כך שיש הסכמה פה בין הצדדים שעד היום לא הייתה.
טלי פלוסקוב: אני מאוד רוצה להתחיל להתקדם בקריאת החוק.
טלי פלוסקוב: לכן, אני אתן לכם לדבר, אבל ממש בקצרה.
יהודה גליק: אם יש הערות שיעירו תוך כדי.
טלי פלוסקוב: גם נקריא עכשיו, ונוכל גם להעיר.
יהודה גליק: נקריא את החוק.
יהודה גליק: אז בואו, חבר'ה, אני מציע שאת ההערות נשמור לתוך כדי.
<מיכל חורין: רק לגבי נאמן הבריאות במוסדות החינוך.
<אילן שי: רק לגבי נאמן הבריאות.
יפעת קריב: אבל נאמן בריאות זה לא בחקיקה.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מלכיאלי, אתה רוצה לדבר?
מיכאל מלכיאלי: משפט אחד לגבי היוזם יהודה.
מיכאל מלכיאלי: אני עכשיו שומע את ההבדל בין מקומות פרטיים, זה דבר שלדעתי, כמו שאת אמרת, צריך לתקן אותו.
מיכאל מלכיאלי: אבל מה הדין במוסדות חינוך פרטיים?
מיכאל מלכיאלי: יש מוסדות חינוך הפטור שהם חצי חצי, ויש מוסדות שהם מקסימום פרטיים.
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהחוק צריך לחול גם עליהם.
יהודה גליק: הוא חל.
מיכאל מלכיאלי: הוא לא חל.
יהודה גליק: הם גם עסקיים.
יהודה גליק: אנחנו מדברים על פרטיים, הם מדברים על עסקיים.
טלי פלוסקוב: כן, עסקים פרטיים.
טלי פלוסקוב: בבתי-ספר אין.
יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, רק משפט אחד בשבילך.
יפעת קריב: בואו לא נעכב את החוק בגלל המגזר העסקי.
יהודה גליק: זה נכון.
טלי פלוסקוב: לא, אני רוצה להתקדם.
יפעת קריב: בחינוך בואו נעביר אותו.
טלי פלוסקוב: זה מה שאמרתי כרגע, אני רוצה להתקדם.
<אילן שי: לגבי מוסדות חינוך, זה יחול על כל מוסדות החינוך.
<אילן שי: לגבי נאמן בריאות, משרד החינוך ומשרד הבריאות ניסו לקדם את הנושא של נאמן בריאות מול ארגוני המורים, אבל לא הצלחנו בגלל התנגדות של הארגונים.
יפעת קריב: נאמן בריאות זה לא בחקיקה.
טלי פלוסקוב: זה לא בחקיקה.
טלי פלוסקוב: זה הרצוי.
<מיכל חורין: זה כן רלוונטי עניין נאמן הבריאות.
<מיכל חורין: היום אנחנו קוראים לזה אומנם נאמן בריאות, אבל כן החלטת ועדת שרים קבעה שהאחריות על ההזרקה לא תחול על עובדי הוראה.
<מיכל חורין: זאת אומרת, זה כן משהו שצריך לזכור גם כשמחילים - - -
יהודה גליק: אין אחריות לאף אחד, אין אחריות פלילית.
<מירי כהן: אין אחריות פלילית.
<מיכל חורין: לא אחריות פלילית, אלא עצם ההזרקה לא תחול על - - -
<מירי כהן: מותר להם להזריק.
טלי פלוסקוב: אז מי יזריק?
יהודה גליק: כל בית-ספר יכול לבחור.
יהודה גליק: גברתי, זאת יכולה להיות מזכירת בית-ספר, לא צריך הכשרה, ילד בכיתה ה' יודע לעשות את זה.
<קריאה: המנהל - - -
טלי פלוסקוב: אם חס וחלילה, כל מורה.
טלי פלוסקוב: אני עוד פעם אומרת, חס וחלילה, אם אתה נתקע בסיטואציה שילד לידך לא מרגיש טוב, תאמין לי, המורה שיודעת שיש לה מזרק, היא לא תשאל את מה שאתם כתבתם, יש לה מזרק, היא תעשה כדי להציל את הילד.
<מיכל חורין: הנוסח של הצעת החוק היום לא קובע באופן מפורש שמורה יעשה את זה.
יהודה גליק: בסדר, נכון.
טלי פלוסקוב: וזה מתאים לנו וזה בסדר.
יהודה גליק: אגב, האחות ששבוע שעבר הניקה את התינוק הפלסטיני, לא כתוב בשום מקום בכללים של האחיות שאחות צריכה להניק.
<מיכל חורין: ולכן, הנוסח כמו שהוא מקובל היום.
טלי פלוסקוב: הוא מתאים לכם וזה בסדר.
טלי פלוסקוב: יפה, זהו, רבותי, אנחנו מתקדמים.
טלי פלוסקוב: שני אנשים שם בצד בקצרה.
<אהרון קסל: אני רק רוצה להעיר בהקשר הזה, שאם מורה או כל אחד הזריק בטעות מזרק אפיפן - -
יהודה גליק: לא קורה כלום.
<אהרון קסל: - - לא קורה שום דבר.
<אהרון קסל: זה נורא חשוב להבין את זה.
<אהרון קסל: ולכן, לא צריכה להיות בעיה.
טלי פלוסקוב: עוד מישהי?
טלי פלוסקוב: כן, גברת.
<רות דיין מדר: האוצר דיבר על כך שבעצם הוא לא צד לעניין מאחר שאין לו אחריות לעניין המימון.
<רות דיין מדר: במוסדות הרשמיים של משרד החינוך יש בעלות משותפת בין משרד החינוך סלש האוצר לבין הרשויות המקומיות, אז יש התייחסות לעניין של המימון, ולא ניתן להתעלם ממנו.
<רות דיין מדר: דבר שני זאת השאלה מי הולך לתת את המזרקים האלה אם עובדי ההוראה לא מוכנים לתת אפילו אקמול?
יהודה גליק: כל בית-ספר ימנה מישהו, זאת יכולה להיות גם מזכירה של בית-הספר, החובש, האחות.
טלי פלוסקוב: כל בית-ספר יחליט.
טלי פלוסקוב: אנחנו בחוק לא קובעים מי יזריק.
מיכאל מלכיאלי: מנהל בית-הספר.
<רות דיין מדר: אבל מי יחליט?
טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת מי יחליט?
<קריאה: בית-הספר יעשה מה שהוא רוצה.
מיכאל מלכיאלי: מנהל בית-הספר, כמו שהוא מחליט על כל דבר.
<רות דיין מדר: מנהל בית-ספר הוא עובד הוראה, הוא יכול לתת?
<רות דיין מדר: משרד החינוך לא יכול ללכת על חקיקה בלי להגיד מי יעשה את זה לאחר מכן.
יהודה גליק: חוזר המנכ"ל יחליט על מי האחריות, זה הכול.
<רות דיין מדר: אבל הם אומרים שלא תהיה אחריות על עובד הוראה.
<מירי כהן: אחריות זה לא אומר לחייב.
יהודה גליק: אז חוזר המנכ"ל יחליט מי אחראי.
<רות דיין מדר: ארגוני המורים אומרים אפילו לא לתת אקמול.
טלי פלוסקוב: אנחנו נשאיר למנכ"ל משרד החינוך באמצעות חוזר המנכ"ל לקבוע את הדברים האלה.
<רות דיין מדר: אבל הוא צריך לדעת - - -
טלי פלוסקוב: אנחנו לא רושמים אותם בחקיקה, זה אחד.
<רות דיין מדר: אפילו אקמול מורה לא מוכנה לתת.
יהודה גליק: זה יותר פשוט מאקמול.
יפעת קריב: רות, את לוקחת את המזרק, עושה ככה.
יפעת קריב: ילד בכיתה יכול לעשות את זה.
טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת שקט.
טלי פלוסקוב: יפעת, זה מיותר.
טלי פלוסקוב: קבענו שמנכ"ל משרד החינוך באמצעות חוזר המנכ"ל יקבע מי יזריק.
יהודה גליק: יחליט.
יהודה גליק: שהוא ינהל את המשא-ומתן עם ארגוני המורים.
<רות דיין מדר: מי מבחינת הסתדרות המורים – המזכירה היא זאת שתזריק?
טלי פלוסקוב: תשאירי להם.
טלי פלוסקוב: למה את נכנסת לזה?
יהודה גליק: הוא ינהל את המשא-ומתן.
<רות דיין מדר: מה זה מה?
<רות דיין מדר: אני רוצה להבין מי יוכל לתת אחר כך בסופו של יום - - -
טלי פלוסקוב: אז אמרתי.
יעל גרמן: החוק לא קובע בכל - - - ואנחנו לא הולכים לחוקק את זה, וגמרנו, הלאה, מה זה?
יעל גרמן: די.
טלי פלוסקוב: מי שעכשיו ידבר בשלושה קולות יצא החוצה.
<רות דיין מדר: זה לא יהיה בחוק, אז שמשרד החינוך עכשיו יגיד מי הוא חושב שיעשה את זה במערכת החינוך.
טלי פלוסקוב: אז כבר קבענו שמנכ"ל משרד החינוך יקבע באמצעות חוזר המנכ"ל מי יבצע את זה.
טלי פלוסקוב: בבקשה, משרד הבריאות.
<נילי חיון דיקמן: אני רוצה להציע את המודל שקיים כבר היום בחקיקה של חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים שהזכרתם קודם.
<נילי חיון דיקמן: שם לא מצוין מי יעשה שימוש.
<נילי חיון דיקמן: הכוונה היא להנגיש את המוצר, שיהיה שם.
<נילי חיון דיקמן: כשילד במצוקה, מתקשרים למד"א, מד"א מציע להזריק את המזרק הזה, והוא יהיה באזור.
<נילי חיון דיקמן: יכול להיות הורה, יכול להיות מדריך, יכול להיות אח בוגר.
יהודה גליק: תלמיד מכיתה י"ב.
טלי פלוסקוב: אין ויכוח.
<נילי חיון דיקמן: יכולה להיות מורה שמספיק אכפת לה.
<נילי חיון דיקמן: כל אחד מאלה יכול לגשת ולקחת את המזרק.
יהודה גליק: המאבטח של בית-הספר.
יהודה גליק: יכול להיות 1,001 אנשים.
יהודה גליק: כל מי שמוכן באותו רגע.
יפעת קריב: כל מי שמוכן להציל חיים.
טלי פלוסקוב: אני אבקש התייחסות נוספת למרכז השלטון המקומי.
טלי פלוסקוב: כפי ששמעתם, אני הייתי ראשת רשות, אני יודעת מה זה להוציא סכום כזה להצלת הילד, ואני לא מאמינה שיימצא ראש עיר שלא ימצא תקציב כל כך קטן כדי לפתור את הבעיה הזאת.
יהודה גליק: 300 שקל פעם בשנתיים.
<רות דיין מדר: לא דובר על תקציב.
טלי פלוסקוב: לא צריך את האוצר ואת המיליונים כאן.
<רות דיין מדר: קודם כול, המבנים הם בבעלות משותפת עם האוצר, אז הם מחויבים לבצע את זה, וזה לא עניין של הוועדה, הם מחויבים, נקודה.
<רות דיין מדר: יש חקיקה מסודרת בעניין.
<רות דיין מדר: אבל מעבר לזה, הרשויות המקומיות תקננה, ואז משרד החינוך יגיד אסור, כי יוצאים מכתבים שאומרים שאסור אפילו לתת אקמול לילד בבית-ספר.
<מיכל חורין: זה לא משרד החינוך, זה ארגוני המורים.
<מיכל חורין: זה לא משרד החינוך.
טלי פלוסקוב: נראה לי שאת נכנסת, גב', לדברים - - -
<רות דיין מדר: לא צריך משחקי מילים.
<רות דיין מדר: היום במערכת החינוך למורה אסור לתת אקמול, אז שהרשויות המקומיות - - -
יפעת קריב: אבל היא קיבלה תשובה.
יהודה גליק: בואו נעבור להקראה.
טלי פלוסקוב: סיימנו, רבותי.
<רות דיין מדר: הרשויות המקומיות תהיינה אחראיות ותקננה, אבל לא יהיה לזה שימוש שם.
<רות דיין מדר: יבקשו מהתלמיד להזריק - - -
טלי פלוסקוב: גברתי, הבנו את עמדתכם.
טלי פלוסקוב: עכשיו נכנס לחוק ונתחיל לשמוע את הסעיפים.
טלי פלוסקוב: רבותי, אני אבקש מהיועצת המשפטית להתחיל בקריאת החוק סעיף סעיף.
טלי פלוסקוב: אם יש הערות, כמובן שאתן לכם להתייחס כדי שאני מקווה מאוד שנגיע להבנות.
<יעל סלנט: אנחנו מסתכלים על הצעת החוק של חבר הכנסת יהודה גליק כבסיס.
<יעל סלנט: לא עיבדנו את ההצעה, אבל יש הערות שקיבלנו גם ממשרד הבריאות, ואני מבינה שיש גם הערות למשרד החינוך, אז נתקדם סעיף סעיף, ונראה מה נצטרך להשלים אחר כך.
<יעל סלנט: הסעיף הראשון הוא סעיף הגדרות.
יהודה גליק: קודם כול, הצעתי להחליף את השם למכשיר מזרק אוטומטי, בלי להגיד את השם.
<נילי חיון דיקמן: המונח אפינפרין זה שם החומר הפעיל.
יהודה גליק: אה, זה לא השם של החברה?
<נילי חיון דיקמן: לכן, זה לא מכוון לנושא הספציפי.
<קריאה: זה לא שם מסחרי.
יהודה גליק: אז לא אפיפן, זה אפינפרין.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט, רק מי שירצה להתייחס, אני אראה שרוצים.
<יעל סלנט: בעצם אני מבינה שאת ההגדרה "בית אוכל" אנחנו הולכים להוריד לאור זאת שהחלטנו שההצעה לא תחול על עסקים פרטיים.
<יעל סלנט: אחרי זה נראה איך אנחנו כן מנסחים איזושהי הוראה שמתגברת על פקודת הרוקחים.
<יעל סלנט: יכול להיות שנצטרך לדבר על זה אחרי זה כדי להבין איך אנחנו בדיוק עושים את זה.
<יעל סלנט: אז את ההגדרה "בית אוכל" אני מורידה.
יהודה גליק: אולי באמת בית אוכל ציבורי.
<קריאה: אל תורידי כי יש הסכמה שזה יהיה וולונטרי.
יהודה גליק: וולונטרי, נכון.
יהודה גליק: יש הסכמה לוולונטרי.
<יעל סלנט: אנחנו צריכים לראות איך עושים את זה בנוסח, כי כרגע החוק מדבר על חובה של מחזיק בבית אוכל להחזיק.
<יעל סלנט: אז אם אנחנו מגדירים בית אוכל, זה צריך להיות חובה.
יהודה גליק: אבל אנחנו קוראים בית אוכל, ולגבי בתי אוכל פרטיים מכניסים את הסעיף של וולונטרי.
<שי ברמן: צריך להוריד את בית האוכל.
טלי פלוסקוב: מה עם בית אוכל של צה"ל?
טלי פלוסקוב: בית אוכל של המשטרה?
<ליאור יהושע: החוק לא חל עליהם.
טלי פלוסקוב: אנחנו לא מדברים על פרטיים.
<שי ברמן: צריך להגדיר את זה בהגדרה, כי בית אוכל בהגדרה שלו בחוק מתכוון למסעדות.
יהודה גליק: אז בית אוכל ציבורי.
טלי פלוסקוב: אנחנו ניתן ליועצת המשפטית לקבל פה החלטה.
<יעל סלנט: אני חושבת שאנחנו נשב פשוט עם כל הגורמים הרלוונטיים, עם משרד הבריאות, ואני חושבת שגם כדאי שנשב עם הצבא, כדי להבין איך בדיוק צריך להגדיר את ההסכמות.
<יעל סלנט: ואני חושבת שגם נצטרך איזשהו תיקון עקיף לפקודת הרוקחים.
<יעל סלנט: אני לא יודעת איך משרד הבריאות יחשוב על לעשות את זה, אבל אני חושבת שכדאי שנתכנס ונגיע לנוסח מוסכם, ונבוא אתו לוועדה ונציג אותו בפני הוועדה כנוסח קצת יותר מגובש.
<יעל סלנט: כי זה מאוד מאוד ראשוני, גם ההסכמות שעלו פה בוועדה הן די חדשות, אני חייבת להגיד, לא הצלחנו להגיע אליהן מחוץ לוועדה.
<יעל סלנט: פה אני אעיר שהכוונה היא שבעצם הצעת החוק תחול על כל מוסדות החינוך, לא משנה בבעלות מי הם, גם על גני ילדים, והשאלה שעלתה, שהעלינו לפני הדיון בוועדה - - -
טלי פלוסקוב: אוניברסיטאות גם?
<יעל סלנט: אוניברסיטאות כרגע לא מוגדרות פה בהצעת החוק.
<מאיה ניר אליעז: מה עם מעונות יום?
<מאיה ניר אליעז: מעונות פרטיים.
<יעל סלנט: לגבי מעונות יום אני אשמח שנקבל את העמדה המקצועית של משרד הבריאות, כי אני מבינה שהתכשיר מיועד לילדים החל ממשקל מסוים, ולכן צריך לבדוק האם זה באמת רלוונטי גם למעונות היום.
יהודה גליק: לא, עדיף שנשאיר גני ילדים.
יהודה גליק: גני ילדים זה מספיק.
טלי פלוסקוב: כן, משרד הבריאות.
<מלי אלעני: במעונות היום אנחנו מקבלים מזרקים לילדים.
<מלי אלעני: אנחנו קולטים ילדים עם אלרגיות, ורופאים שולחים אלינו את אותם ילדים עם מסמכים רפואיים שמתריעים על מצב של סכנת חיים אם לא יקבלו את הזריקה, אם לא יזריקו להם.
<מלי אלעני: אנחנו מקבלים הדרכות, ונותנים הדרכות לצוותים שלנו, להורים, לכל מי שבא בקשר עם הילד.
<מלי אלעני: והמזרקים נמצאים אצלנו במעונות.
<נילי חיון דיקמן: מעונות יום שיקומיים?
<נילי חיון דיקמן: רגילים?
יהודה גליק: פרופ', המזרק של ה-0.3 מתאים גם לתינוקות?
<אהרון קסל: לא, יש יותר קטן.
טלי פלוסקוב: היו שני מינונים.
יהודה גליק: המינון הקטן מתאים גם לתינוקות?
<מירי כהן: 0.15 מיועד לגילאים האלה.
טלי פלוסקוב: אנחנו שמחים מאוד לשמוע.
טלי פלוסקוב: כן, גב'.
<ולרי זילכה: צריך לבדוק בעניין הזה, אם אתם מדברים על כל המוסדות, לגבי מוסדות של פעוטות שהם כפופים גם למשרד הרווחה.
<ולרי זילכה: למשל, מעונות יום שיקומיים, אם אפשר לקבל את העמדה שלהם ולראות אם זה מתאים גם לעניין הזה.
<ולרי זילכה: כי יש שם ממילא ערכה של עזרה ראשונה.
טלי פלוסקוב: ממשיכים?
<מיכל חורין: רק לגבי השינוי של ההגדרה הזאת, שזה יכלול את כל מוסדות החינוך.
<מיכל חורין: שלחנו נוסח אחר להגדרת מוסד חינוך באופן שיכלול את כל מוסדות החינוך בלי קשר לבעלות שלהם ולסוג הפיקוח.
<מיכל חורין: את רוצה שאני אקריא את זה עכשיו?
<יעל סלנט: בעצם התכוונו שזה יחול על כל מוסדות החינוך, כולל חניכות נוער, כמובן.
<יעל סלנט: אני רק לא מבינה את עמדת משרד הבריאות, כי הבנתי לפני הדיון שזה לא רלוונטי לתינוקות, ועכשיו אנחנו שומעים משהו קצת אחר.
<נילי חיון דיקמן: המשכנו להתייעץ.
<נילי חיון דיקמן: עסקנו בזה בהמשך לשאלה של יעל היום בבוקר, והרופאים, אנשי הרפואה אומרים שבמצבים של תינוקות גם אפשר לתת את המינון של ילדים, הנה, גם פרופ' קסל אמר את זה.
<מירי כהן: לא חשבו על זה.
<אהרון קסל: ואין שום בעיה בתינוקות.
<נילי חיון דיקמן: זאת ללא התייחסות למשקל התינוק.
<מירי כהן: גם השכלה גבוהה.
<יעל סלנט: יש כאן נציג של המל"ג?
<מירי כהן: חשוב שיהיה.
<מירי כהן: אין סיבה שלא.
טלי פלוסקוב: משרד החינוך פה.
<מיכל חורין: זהו, משרד החינוך.
<מיכל חורין: אבל בגלל שמראש הנוסח לא כלל את המוסדות להשכלה גבוהה, אין לנו עמדה שלהם לגבי זה.
<מירי כהן: אז לא חשבו על זה.
טלי פלוסקוב: אז נבקש להכין אותה לדיון הבא.
<יעל סלנט: לקראת הדיון הבא.
<אילן שי: צריך לזמן את המל"ג.
<מיכל חורין: אבל צריך יהיה לזמן אותם, ואנחנו נשיג את העמדה שלהם, בגלל שמראש זה לא היה בנוסח.
יהודה גליק: מה שכן, רוב בתי המזון במוסדות להשכלה גבוהה הם פרטיים עסקיים, אז ממילא בתי המזון - - -
<מיכל חורין: כן, אבל אם אנחנו כוללים את המוסד עצמו - - -
יהודה גליק: את המוסדות, את האוניברסיטה עצמה, הבנתי.
טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים עוד פעם מהיועצת המשפטית להמשיך.
<יעל סלנט: בעצם, כמו שציינו קודם, אנחנו מדברים על כל מוסדות החינוך.
<יעל סלנט: משרד החינוך העביר לנו כאן איזושהי הגדרה: מוסד חינוך רשמי כהגדרתו בחוק לימוד חובה, בית-ספר או גן ילדים שבו לומדים ומתחנכים באופן שיטתי תלמידים, שניתן בו חינוך גן ילדים, חינוך יסודי, חינוך על יסודי או חינוך מיוחד ושחלה עליו חובת רישוי לפי חוק הפיקוח על בתי-ספר; ומוסד חינוך תרבותי ייחודי כהגדרתו בחוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים; ובתי-הספר המקצועיים לפי חוק החניכות, שזה גם בתי-ספר של משרד החינוך, אבל גם בתי-ספר של משרד הכלכלה, משרד העבודה כבר.
<יעל סלנט: ואנחנו אומרים בעצם שנחיל את זה גם על מעונות יום וגם על פרטיים.
<מיכל חורין: אבל זה לא נכנס להגדרה שלנו מעונות יום.
<יעל סלנט: נכון, נחיל את זה גם על מעונות יום פרטיים וגם על מעונות יום של משרד הכלכלה, ונבדוק איך בדיוק לנסח את זה.
<ולרי זילכה: ומעונות יום של משרד הרווחה.
טלי פלוסקוב: תרשמי גם משרד הרווחה.
<ולרי זילכה: זה עבודה וזה רווחה.
טלי פלוסקוב: גם משרד הרווחה, יש פה?
<אלעד גונן: אני פה.
יהודה גליק: ממשרד הרווחה פה.
טלי פלוסקוב: אה, אתה פה.
<אלעד גונן: ממשרד העבודה.
טלי פלוסקוב: העבודה.
טלי פלוסקוב: לא, אנחנו מדברים על הרווחה.
<אלעד גונן: אוחדנו.
טלי פלוסקוב: אפשר להמשיך?
<יעל סלנט: בסדר, אז נבוא עם הגדרה מסודרת לקראת הפעם הבאה.
<יעל סלנט: השר מוגדר פה בהצעת החוק כשר הבריאות, ואני מבינה שיש כל מיני הסתייגויות לעניין הזה.
<נילי חיון דיקמן: ההסתייגות המרכזית שלנו היא בהיבט של הפיקוח.
<נילי חיון דיקמן: היות שאנחנו לא הגוף הטבעי ביותר לפקח על בתי-הספר, אלא באמת משרד החינוך, אז כל ההיבט הרפואי, כמובן, אין לנו שום התנגדות שיהיה השר האחראי.
<נילי חיון דיקמן: אבל בהיבט של הבדיקה של בתי-הספר והמימוש של חובת ההצבה בבתי-הספר ובמוסדות החינוך נראה לנו ראוי שמשרד החינוך או גוף אחר.
<מירי כהן: כמו בתיק עזרה ראשונה.
יהודה גליק: בכל מוסד.
טלי פלוסקוב: מה משרד החינוך אומר?
<מיכל חורין: דווקא לגבי הפיקוח, לנו יש בעיה, אין לנו כוח אדם שיעשה את זה.
<מירי כהן: כמו תיק עזרה ראשונה.
טלי פלוסקוב: יש לכם תיק עזרה ראשונה?
<מירי כהן: עזרה ראשונה שבאחריות שלהם.
טלי פלוסקוב: באחריות של מי תיק עזרה ראשונה?
<מירי כהן: משרד החינוך.
<יעל סלנט: מבחינת משרד הבריאות הבנתי בדיונים המקדימים שהפיקוח הוא משהו די בסיסי.
<יעל סלנט: כלומר, לקחת את המזרק, לראות שהוא לא פג תוקף, ולראות שהאריזה שלו שלמה, כלומר, משהו די בסיסי.
<יעל סלנט: השאלה היא האם אותם מפקחים של משרד החינוך שנמצאים ממילא בבתי-הספר יכולים?
<מיכל חורין: אבל זה שונה.
<מיכל חורין: תיק עזרה ראשונה הוא שונה מהמזרק.
<עירית ליבנה: זה שונה, אין עוד דברים לתוקף.