GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דב טשרניחובסקי: אנחנו עשינו עבודה בשיתוף משרד הבריאות על עלות סל מזון בריא, ומי יכול להרשות לעצמו.
<דב טשרניחובסקי: אנחנו מוצאים שהחמישון התחתון לא יכול להרשות לעצמו סל מזון בריא בישראל.
<דב טשרניחובסקי: נקודה.
<דב טשרניחובסקי: שני החמישונים הבאים, השני והשלישי, הם על הסף.
<דב טשרניחובסקי: אלה חמישונים – 40% מהאוכלוסייה – שיכולים להרשות לעצמם פחות או יותר סל מזון בריא, אבל צריך לתת את הפוש.
אלי אלאלוף: אנחנו שמחים שהצטרף אלינו פרופ' אידלמן וחברת הכנסת שלנו.
אלי אלאלוף: לא ראיתי אותך, מיכל בירן.
אלי אלאלוף: כניסה שקטה.
מיכל בירן: באופן לא שגור שתקתי.
<דב טשרניחובסקי: אני אחזור: החמישון התחתון לא יכול להרשות לעצמו סל בריא בישראל.
<דב טשרניחובסקי: שני החמישונים הבאים, השני והשלישי, יכולים להרשות לעצמם פחות או יותר, אבל הם לא מוציאים את זה על מזון בריא, וההשערה שלנו היא שאם ניתן להם דחיפה באמצעות סימון מוצרים ויתר מודעות הם ודאי יכולים לעבור לצריכה בריאה יותר.
<דב טשרניחובסקי: זה גם נכון לגבי אנשים עשירים.
<דב טשרניחובסקי: גם הם לא חסינים מסוכרת וכדומה.
<דב טשרניחובסקי: אנחנו מאמינים שהסימון שאנחנו ממליצים עליו גם יאט את הנסיגה של משפחות עניות לכיוון של סל מזון לא בריא, שזאת הדינמיקה שמתפתחת אצלנו.
<דב טשרניחובסקי: עוד שתי הערות, ברשותך, היושב-ראש.
אלי אלאלוף: אם אפשר לקצר.
<דב טשרניחובסקי: אני כבר מסיים.
<דב טשרניחובסקי: הראשונה זה לגבי חופש בחירה שידידי, חבר הכנסת מאיר כהן, התייחס אליו.
<דב טשרניחובסקי: אישית אני לא חושב שצריך לשים מגבלות לאנשים על-ידי איסור ייבוא וכדומה.
<דב טשרניחובסקי: צריך לשנות מחירים.
<דב טשרניחובסקי: אבל אנחנו צריכים לעודד צריכה מושכלת.
<דב טשרניחובסקי: שיהיה חופש בחירה עם צריכה מושכלת, אבל ביתר חוכמה.
<דב טשרניחובסקי: בזה אנחנו עוסקים היום.
<דב טשרניחובסקי: עוד דבר אחד – מתוך ניסיון בבנק העולמי – ארצות דרום-אמריקה, כולל צ'ילה ומקסיקו, הפכו להיות אור לגויים בנושאים האלה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפתוח ולהגיד שהרמב"ם, הרופא הגדול, בפתיחה לספרו "היד החזקה" אומר, שכשמישהו נמצא בקצה כדי להגיע לאמצע הוא עושה את התנועה לקצה השני.
שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שפה אנחנו נמצאים היום.
שולי מועלם-רפאלי: ברור לכולנו שאנחנו בקצה של צריכת תזונה לא בריאה לחלוטין, השמנה, השמנת יתר, סוכרת – כל הדברים שנאמרו; וכדי להגיע לאיזון אנחנו צריכים ללכת לקצה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לברך כי אחרי הרבה שנים שאנחנו מדברים על מניעה אנחנו רואים פה תכנית מניעה שבעזרת ה' יש לה עוד לאן ללכת.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד שלושה דברים, וברביעי להגיד יותר ממשפט.
שולי מועלם-רפאלי: א', אנחנו חברי הכנסת יודעים לתת עבודה לבין שלושה לארבעה עוזרים; התעשיינים נותנים עבודה לאלפים ולעשרות אלפי אנשים.
שולי מועלם-רפאלי: לא הייתי רוצה שייצא מהדיון הזה שהוא דיון טוב, ראוי, נכון ומשמעותי לחברה הישראלית כולה במהותו, איזו מלחמה עכשיו מול התעשיינים.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה היא מטרה משותפת לקדם את החברה הישראלית.
שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת שנעשו פה ניסיונות להגיד דברים אחרים, אבל אני חושבת שזאת לא מלחמה בתעשיינים - -
<משה בר סימן טוב: גם אנחנו לא אומרים את זה.
שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת שאתם לא, אבל יש צדדים אחרים שאומרים, ואני מרגיעה אותם.
שולי מועלם-רפאלי: דווקא את הצד של התעשיינים אני מרגיעה.
רחל עזריה: אני חושבת שכולם יכולים להיות שותפים לזה.
רחל עזריה: אמירה חשובה מאוד.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, אדוני המנכ"ל, חייבים שהדבר יתחיל ממה שאנחנו קוראים במדינת ישראל "הזנה מוסדית".
שולי מועלם-רפאלי: זה אלפי אנשים.
שולי מועלם-רפאלי: חוץ ממערכת החינוך שזה ברור שזה תהליך שנעשה בה, ויצטרך להיות מוטמע יש צבא ובתי-חולים ושב"ס – המון אנשים שנתונים תחת ההזנה המוסדית.
שולי מועלם-רפאלי: שם צריכה להתחיל המהפכה הגדולה.
שולי מועלם-רפאלי: בידוע שחברת הכנסת שולי מועלם איננה אוכלת במזנוני הכנסת.
עליזה לביא: אתה רוצה שנדבר על זה?
שולי מועלם-רפאלי: דבר שלישי – שיתוף הפעולה של הרשויות יהיה בלתי נמנע.
שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה עם חבר הכנסת מאיר כהן, ואני לא מוסיפה.
שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון שהוא בעיני מהות העניין.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתחברת לדברים שאמר מורי ורבי פרופ' טשרניחובסקי.
שולי מועלם-רפאלי: ברור לכולם שהנקודה הבעייתית היא האוכלוסייה החלשה כלכלית במדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: אפשר להתפלסף פה ולהגיד שאנחנו לא רוצים להעליב.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, זאת הנקודה.
שולי מועלם-רפאלי: שם צריך לשים את מרב העניין.
שולי מועלם-רפאלי: כמו שברור לכולנו שהפעילות של משרד החינוך סביב נושא של ניהול כלכלי נכון מתחיל בבתי-הספר בפריפריה הכלכלית והחברתית, גם בתי-ספר מקדמי בריאות חייבים להתחיל בפריפריה הכלכלית והחברתית כי אין שאלה ששם עיקר העניין.
שולי מועלם-רפאלי: שנית, גם חייבת להיות העלאת מודעות יזומה של קופות החולים.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת קופות חולים חייבות להיכנס לתהליך בפריפריות שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: יש שבילי אופניים בתל-אביב, ויש המוני רוכבי אופניים בתל-אביב.
שולי מועלם-רפאלי: יש לומר שלא ראיתי כאלה כמויות לא של רוכבים ולא של שבילים בפריפריות של מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: אני מחזקת את קופות החולים שעשו שבילי הליכה בכל רחבי הארץ - -
מאיר כהן: זה הקופות עשו.
שולי מועלם-רפאלי: זה הקופות עשו בשיתוף עם הרשויות.
שולי מועלם-רפאלי: אמרתי קודם שאני מחזקת אותך בזה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אני מבקשת לשים דגש על האוכלוסיות החלשות והמוחלשות – פריפריה חברתית וגיאוגרפית – שם הנקודה.
שולי מועלם-רפאלי: לסיום,זה לא תהליך של זבנג וגמרנו, ולכן אני לא נבהלת.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה שאני אומרת.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא נבהלת שעוד לא דיברתם על הבשר.
שולי מועלם-רפאלי: יגיע גם הזמן לדבר על בשר.
שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה הצעה שלמדתי פה מרבים וותיקים וטובים.
שולי מועלם-רפאלי: צריך ללכת באופן הדרגתי ולאט-לאט להקיף את הכול.
שולי מועלם-רפאלי: המחשבה שאפשר יהיה לעשות הכול בבת אחת לא מביאה לתוצאות שכולנו מקווים להם.
שולי מועלם-רפאלי: גם בוועדה הזאת בכנסת הזאת האמירות הן מאוד בריאות.
שולי מועלם-רפאלי: אני תמיד גאה שהרבה חברות וחברי כנסת נקראים לדגל ומשתתפים גם במרוצים וגם בהליכות ובדברים נוספים.
שולי מועלם-רפאלי: צריך להעלות את המודעות, להקדיש אנרגיות רבות לחלקים החלשים בחברה הישראלית.
שולי מועלם-רפאלי: שם העניין.
שולי מועלם-רפאלי: בעזרת ה' ניצור את הדיפרנציאציה הזאת בכל החלקים שלוקחים חלק בתכנית הזאת.
אלי אלאלוף: רובי גינל, בבקשה.
עליזה לביא: יש לי דיון שאנחנו מנהלות.
אלי אלאלוף: בסדר, הוא יקבל שתי דקות.
אלי אלאלוף: אמרנו אחד-אחד.
אלי אלאלוף: קצת לכבד גם את האחרים.
אלי אלאלוף: בבקשה, רובי גינל, שתי דקות.
עליזה לביא: אתה תיתן לנו?
אלי אלאלוף: אבל חבר'ה, בואו ניתן לכולם.
אלי אלאלוף: זה הבית שלנו, אבל בואו נהיה מנומסים עם האורחים שלנו.
<רובי גינת: ראשית תודה על הדיון.
<רובי גינת: בהתאחדות התעשיינים אנחנו מברכים גם הפעילות וגם על הדיון החשוב הזה.
<רובי גינת: התעשייה, כפי שאמרתם נכון, שמה לנגד עיניה את בריאות הציבור כבר לפני שנים רבות.
<רובי גינת: בשנים האחרונות הופחתו אלפי טונות של נתרן ושל סוכר ממוצרי מזון.
<רובי גינת: גם המהלך הזה שיוזם משרד הבריאות, אנחנו מברכים עליו.
<רובי גינת: יותר מזה, אנחנו יכולים לציין מהלך נכון שבמסגרתו משרד ממשלתי עובד יד ביד עם התעשייה, ומגיע לשיתוף פעולה שהמטרה שלה היא בריאות הציבור שזה אינטרס של כל הצדדים.
<רובי גינת: גם אנחנו אבות לילדים וצרכני מזון.
<רובי גינת: לתעשייה הישראלית חשובה מאוד בריאות המזון.
<רובי גינת: עם זאת צריך להבין שיש פה משמעות לא פשוטה לתעשייה.
<רובי גינת: התעשייה צריכה לעכל את השינוי הזה בצורה הדרגתית, בעיקר היצרנים הקטנים והבינוניים שיתקשו לעמוד ברוב העומס הרגולטורי שנדרש.
<רובי גינת: אנחנו שמחים שיש לנו אוזן קשבת במשרדים הממשלתיים כדי לבנות מודל תמיכה ליצרנים קטנים ובינוניים כדי לסייע להם לעבור את השינוי.
<רובי גינת: חשוב לנו גם שהסימון הירוק ייכנס יחד עם הסימון האדום.
<רובי גינת: אנחנו מדברים על זה עם משרד הבריאות, ואני מקווה שמבחינת עיתוי נצליח להביא מהלך משולב שבמסגרתו גם הסימון האדום וגם הסימון הירוק ייכנסו לתוקף יחד.
<רובי גינת: חשוב לנו גם משך זמן היישום שגם עליו אנחנו מדברים עם משרד הבריאות כדי שיהיה זמן מספיק נדרש לתעשייה כדי לעכל את השינוי הזה.
<רובי גינת: זה באמת שינוי מהפכני אפילו ברמה העולמית.
<רובי גינת: לסיום, כפי שציינתם נכון, משרד הבריאות אמנם מטפל באספקט של בריאות המזון, אבל צריך גם לטפל באספקט של הפעילות הגופנית של בני הנוער.
<רובי גינת: פה ישראל נמצאת במיקומים לא טובים יחסית לעולם.
<רובי גינת: לא רק המזון הוא הגורם לתופעות שראינו כאן.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.
רחל עזריה: ברכות ליושב-ראש על הדיון הזה.
רחל עזריה: זה דיון מאוד חשוב, ואני מאוד שמחה לשמוע מהתאחדות התעשיינים שאתם מרגישים שאתם שותפים לתהליך הזה שהוא תהליך מאוד חשוב.
רחל עזריה: המהלך שמשרד הבריאות עושה בשותפות הוא ממש קריטי להצלחה.
רחל עזריה: אני שמחה שחברת הכנסת שולי מועלם רפאלי אמרה בצורה ברורה שברור שאנחנו פה בתהליך משותף, ואין פה מלחמות, אלא להפך.
רחל עזריה: בהמשך לזה יש לי כמה דברים קצרים לומר.
רחל עזריה: החשיבות של הסימון הפשוט הוא ממש קריטי.
רחל עזריה: אנחנו ישבנו בארוחת ערב לפני כמה שבועות, והבת שלי בת 7 שאלה אותי, מתי יהיו מדבקות על האוכל.
רחל עזריה: לא הבנתי על מה היא מדברת.
רחל עזריה: היא בת 7, היא בכיתה א' – איזה מדבקות?
רחל עזריה: איזה אוכל?
רחל עזריה: ואז היא אמרה, מדבקה ירוקה אם זה אוכל בריא, ומדבקה אדומה אם לא כדאי לאכול את זה.
רחל עזריה: אני לא יודעת איפה היא שמעה את זה וקלטה את זה, אולי בתקשורת או שמעה אותנו מדברים - -
שולי מועלם-רפאלי: בבית, בבית.
<משה בר סימן טוב: אני הייתי בבית-הספר של הילדים.
רחל עזריה: אתה היית בבית הספר של הילדים?
רחל עזריה: אז, בבקשה, זה לא בבית.
רחל עזריה: מסתבר שמנכ"ל משרד הבריאות הטריח את עצמו לבית-הספר של הילדים.
רחל עזריה: אז ילדים בכיתה א' הבינו את זה.
רחל עזריה: זה מה שמבהיר שעניין הפשטות הוא ממש קריטי.
רחל עזריה: לכן העניין הזה ששתי המדבקות ייכנסו במקביל – ואני שמחה לשמוע מהתאחדות התעשיינים שזה חשוב לכם – זה גם קריטי, כי זה מה שיבהיר שלא אומרים רק מה לא, אלא גם מה כן.
רחל עזריה: ה"מה כן" הוא מאוד חשוב.
רחל עזריה: הנתונים פה צריכים להבהיל את כולם.
רחל עזריה: לכן גם התחלתי בתהליך של האוכל הבריא בצהרונים שייכנס לתוקף ב-1 בספטמבר.
רחל עזריה: יש לנו פה עוד קצת עבודה משותפת כדי שזה יקרה יחד עם היושב-ראש.
רחל עזריה: מאוד חשוב גם עניין האוכל הבאי בבתי-חולים ובבתי-כלא - -
אלי אלאלוף: חבר'ה, תעזרו לי עם הזמן.
אלי אלאלוף: לא כדאי לחזור על מה שנאמר.
רחל עזריה: יש פה עוד כמה דברים.
רחל עזריה: כשאני מסתכלת על הגרף הזה אנחנו רואים את שיעור העוסקים בפעילות גופנית ביחס להכנסה חודשית נטו למשק בית.
רחל עזריה: זה גרף שצריך להלחיץ אותנו כי זה אומר שכל התהליכים שקורים באופן טבעי משפיעים רק על השכבות החזקות.
רחל עזריה: אם אנחנו מעוניינים לדאוג לשכבות החלשות אז זה המהלך שבסופו של דבר יעשה את זה.
רחל עזריה: אנחנו רואים שבשכבות החזקות הדברים האלה כבר קורים גם בבתי קפה וגם מגישים בכל מקום.
רחל עזריה: לכן התהליך הזה הוא קריטי כדי לדאוג לכולם.
רחל עזריה: אני מברכת על השותפות.
רחל עזריה: זה שם המשחק.
רחל עזריה: אני אסיים ואומר שכשהתחלתי את הנושא של האוכל הבריא בצהרונים מאוד חששתי שחברות הקייטרינג יתנגדו.
רחל עזריה: אחד הדברים שהדהימו אותי זה שמהר מאוד הם באו והודו לי על התהליך כי הם אמרו שסוף-סוף אף אחד לא כועס עליהם, וברור מה כן ומה לא, הדברים ברורים.
רחל עזריה: עשינו את התהליך בשותפות, וזה הפך להיות תהליך מאוד חיובי.
רחל עזריה: אז אני שמחה לראות שזה התהליך שמתרחש גם פה.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.
אלי אלאלוף: אחר כך רז הילמן.
עליזה לביא: אני חייבת לצאת לדיון שאני מנהלת, אז אני רוצה להגיד משפט אחד.
עליזה לביא: קודם כול ברכות.
עליזה לביא: עבודה מדהימה וחשובה, וצריך לראות איך משלבים ידיים ועושים את זה יחד.
עליזה לביא: אם יש טראומת ילדות שאני חייבת לשתף אתכם שילדי עד היום צוחקים עלי – ואני כבר סבתא – זה שהם אכלו קרמבו חרובים.
עליזה לביא: ניסיתי, השתדלתי - -
<משה בר סימן טוב: מה זה?
עליזה לביא: קרמבו חרובים.
עליזה לביא: היה כבר אז.
עליזה לביא: אמנם מאיר רמז על גילינו, אבל היה.
עליזה לביא: עד היום יש בדיחות על קרמבו חרובים עם כל הניסיונות.
עליזה לביא: אני לא רוצה למהר לקחת טופי.
עליזה לביא: אני חושבת שצריך לעשות הכול בשום שכל, ושום קיצוניות היא לא בריאה, לא טובה ולא נכונה.
עליזה לביא: לי קוראים "סבתא סוכריות".
עליזה לביא: יש אצלי סוכריות גם פה במשרד וגם בבית הכנסת כל הילדים יודעים שהם מגיעים אלי.
עליזה לביא: אבל צריך לעשות את זה בשום שכל.
עליזה לביא: החוליה שחסרה שדיברו עליה זה גם המקום של החינוך הפורמלי ושל החינוך הלא פורמלי.
עליזה לביא: מי שלימד אותי להפסיק להשתמש בשקיות ניילון כשהכנתי את הכריכים הבריאים לילדים שלי היו הילדים שלי.
עליזה לביא: הם אלה שבאו ואמרו לי, אמא, בלי שקית ניילון.
עליזה לביא: יש חלופות, והלכתי לקנות כי הם לא הסכימו לקחת את הכריכים לבית-הספר.
עליזה לביא: עשו פה עבודת עומק בתוך מערכת החינוך.
עליזה לביא: זה מזכיר לנו גם את הואלס להגנת הצומח, החרדה מלקטוף פרחים שאנחנו יודעים להעביר אותה הלאה דרך הילדים שלנו.
עליזה לביא: אני קוראת לעבודה המדהימה וגם לשיתוף הפעולה.
עליזה לביא: אני הייתי ואהיה במפגש הקרוב עם התעשיינים.
עליזה לביא: זה לא בעד או נגד.
עליזה לביא: אני שמעתי את המקום של העסקים הקטנים בנוגע לעלויות הגבוהות.
עליזה לביא: צריך לראות איך עושים את זה נכון, איך מעודדים.
עליזה לביא: לא כולם גדולים, והרבה מאוד מהסוכריות שהזכרנו כאן באות מהמפעלים הקטנים ומהמעסיקים הזעירים.
עליזה לביא: צריך לראות איך עושים את זה נכון ובבטחה.
עליזה לביא: עוד דבר אחד – יש תעשייה בארץ שהיא בריאה מאוד.
עליזה לביא: צריך לראות איך אנחנו עושים את זה.
עליזה לביא: כלומר לא רק לאסור.
עליזה לביא: למשל, החלבה, הדבש.
עליזה לביא: אתם זוכרים – ומי שבא ממרוקו זוכר – איך ליוו את הילדים לכיתה א' עם השירים המקסימים על הדבש.
עליזה לביא: יש הרבה מאוד תחליפים, אז לא רק לאסור, אלא גם לעודד.
עליזה לביא: החוליה שתנגיש ותעשה פה את הדרך טובה זה הילדים שלנו בחינוך הפורמלי ובחינוך הלא פורמלי.
עליזה לביא: תודה וברכות.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד - -
עליזה לביא: הזכרתי לך את הדבש, את הילדות במרוקו?
מאיר כהן: חצי משפט.
מאיר כהן: אנחנו צריכים לדבר בקול אחד, ולהיות הגונים.
מאיר כהן: כל שנה מתים, לפי הנתונים, אלפי אנשים מצריכת סוכר.
מאיר כהן: אומרים לי כל מנתחי הלב שהסיפור של שומן טרנס הוא הגורם מספר אחד להתקפי לב ולחסימות בדרכי הדם.
מאיר כהן: ראו איך אנחנו מתייחסים בכל כך הרבה הבנה – ואין לי שום דבר נגד התעשיינים – אבל שימו לב למכל האמוניה.
מאיר כהן: מכל האמוניה עדיין לא הרג אף אחד.
מאיר כהן: אף אחד לא התחשב ב-3,000 עובדים שהולכים הביתה.
מאיר כהן: אז לדעתי, הכנסת הזאת צריכה לגלות גם הגינות.
מאיר כהן: כשאני אומר שהיה צריך בשאלת שומן טרנס להגיד, לא מייצרים את זה – חד וחלק – עם כל הכבוד למעסיקים, כי אנשים מתים.
מאיר כהן: אז אנחנו יכולים בגלל שאנחנו כאן יודעים לעשות PR לשאלת האמוניה ולזרוק 3,000 חבר'ה הביתה, אבל פתאום מתחילים להיות נחמדים וללטף את התעשיינים - -
עליזה לביא: אף אחד לא מלטף.
מאיר כהן: סליחה, אני אומר לך – אני מברך על הדבר הזה.
מאיר כהן: אני רציתי שבסוף תהיה אמירה מאוד ברורה שמתאריך כזה וכזה מפסיקים לייצר.
מאיר כהן: כל הבורקסים שיש בהם 60% שומן טרנס – מדינה יכולה - -
עליזה לביא: מי אוכל בורקסים?
מאיר כהן: אוכלים.
מאיר כהן: תתפלאי שאוכלים.
מאיר כהן: גם הילדים של כולם אוכלים.
מאיר כהן: מדינה יכולה להגיד אחרי עבודה מאומצת כזאת שיותר לא מייצרים את זה.
מאיר כהן: עם כל הכבוד לתעשיינים, יש מקום שהמדינה צריכה להגיד לתעשיינים – עד כאן.
מאיר כהן: ואת זה לא אמרנו כאן.
אלי אלאלוף: תודה, החבר הנוכח המתמיד בוועדת הרווחה והבריאות.
אלי אלאלוף: עוד מעט אנחנו יוצאים מפה בלי לאכול לעולם.
מאיר כהן: 300 מתושבי דימונה פוטרו.
<רז הילמן: אני אתחיל מהשותפות.
<רז הילמן: הייתה שותפות מצוינת כשעשו את רפורמת הקורנפלקס שהיו בה שותפים גם משרדי הממשלה הרלוונטיים, גם התעשיינים וגם לשכת המסחר.
<רז הילמן: לא נקטר על מה שהיה בעבר, אבל אני מצפה ממך, מנכ"ל המשרד, שבדיונים העתידיים נהיה שותפים באותה מידה בדיוק.
<רז הילמן: אין סיבה שיהיה דיון עם התעשיינים כשאנחנו לא צד בהם.
<רז הילמן: זה נראה לי שזה אמור להיות מובן מאליו, ואני מקווה שבהמשך זה יהיה.
<משה בר סימן טוב: הייתם בדיונים, ואנחנו דנים איתכם.
<רז הילמן: אבל פחות.
<רז הילמן: הייבוא לישראל הוא עצום, ולא צריך לבטל אותו.
<רז הילמן: הייבוא של מזון לישראל מחולל תחרות.
<רז הילמן: יש לו חשיבות רבה מאוד.
<רז הילמן: בקיץ 2011 הייתה מחאה, ובעקבותיה הוקמה ועדת טרכטנברג ובהמשך הוקמו ועדות נוספות שבחנו את יוקר המחיה.
<רז הילמן: מה שהיה משותף לוועדות האלה זה שהם ראו בייבוא מחולל תחרות מאוד חשוב; הם ראו בחסמי ייבוא דבר שפוגע בתחרות.
<רז הילמן: אנחנו מדברים על אינטרס מאוד חשוב.
<רז הילמן: אין מחלוקת – גם אנחנו חושבים שצריך לטפל בנושא הזה, ושזה נושא חשוב.
<רז הילמן: השאלה היא איך עושים את זה בצורה מדתית ונכונה.
<רז הילמן: הסימון שנבחר על-ידי הוועדה הוא סימון בחזית האריזה.
<רז הילמן: סימון בחזית האריזה הוא מאוד בעייתי.
<רז הילמן: יצרנים בין-לאומיים - -
<משה בר סימן טוב: זה הסימון היחיד שהצרכנים רואים.
<קריאה: למה בעייתי?
שולי מועלם-רפאלי: היינו בדיון הזה שנה וחצי בחוק המזון.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מאמינה שאתה מעז פנים – סליחה שאני אומרת את זה ככה – מול היושב-ראש, וחוזר על טענות שטחנו אותן עד דק.
שולי מועלם-רפאלי: סיפור הסימון בקדמת האריזה הוא ברור לחלוטין כי הוא היחיד שהציבור רואה.
שולי מועלם-רפאלי: כל הניסיונות להסביר לנו בטוב טעם שוב ושוב הוא קצת מפתיע לרעה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מודה.
אלי אלאלוף: כמו שנתנו לכם אני מציע שנכבד גם את האורחים.
אלי אלאלוף: כמו שלא הפריעו לכם תנו להם.
אלי אלאלוף: בבקשה, סיים את דבריך.
<רז הילמן: הסימון של המדבקה הוא לא חזות הכול.
<רז הילמן: חברת הכנסת עזריה אמרה שילדה בת 7 רוצה פתרון קסם שיגיד לה מה בריא ומה לא.
<רז הילמן: לצערי, זה לא ככה.
<רז הילמן: זה שמה שיהיה עם המדבקה האדומה הוא לא טוב, ומה שיהיה עם המדבקה הירוקה הוא טוב.
<רז הילמן: הלוואי שזה היה ככה.
<רז הילמן: אבל יש הרבה מאוד אינפורמציה.
<רז הילמן: אם עכשיו מפחיתים ממוצר מזון סוכר ומוסיפים לו ממתיק אחר, זה עדיף?
<רז הילמן: אני לא יודע.
<רז הילמן: ברגע שתשימי את המדבקה בצד האחורי יחד עם שאר הדברים – עם האלרגנים ועם ההרכב של המוצר – את תיתני ללקוח את המידע המלא.
אלי אלאלוף: אני אגיד את זה בסיכום.
<רז הילמן: אני רוצה להגיד רק עוד נקודה אחת לציין.
אלי אלאלוף: יש לי בעיה.
אלי אלאלוף: אני רציתי לגשת לנושא נוסף.
<רז הילמן: משפט סיום.
<רז הילמן: ברפורמת הקורנפלקס עשינו הרבה מאוד ישיבות.
<רז הילמן: התקנות האלה הן מאוד מורכבות.
<רז הילמן: אני בטוח שמשרד הבריאות קיבל הרבה מאוד הערות עליהן.
<רז הילמן: אני מאוד אשמח לשבת יחד עם נציגים של התעשייה ועם גורמים אחרים שיש להם עניין בתקנות האלה, ובצורה רצינית לעבור על ההערות האלה, ולא שיוגשו תקנות לוועדה שהם עם הרבה מאוד קשיים.
אלי אלאלוף: התקנות יפורסמו לפני שנקיים עליהן דיון.
אלי אלאלוף: זה ידוע כחלק מהעבודה שלנו.
אלי אלאלוף: רותי לטר, בבקשה.
<רותי לטר: אני דיאטנית קלינית, ואני פה נציגת דיאטנים משירותי בריאות כללית.
<רותי לטר: רציתי לחזק את דבריו של מנכ"ל משרד הבריאות.
<רותי לטר: לא לחזור על הדברים אבל לחזק כי אני באה מהשטח.
<רותי לטר: אנחנו מקבלים במרפאות שלנו אנשים שמגיעים בגלל מחלה, בגלל עודף משקל או בגלל שניהם.
<רותי לטר: הם באים עם מוטיבציה מאוד גבוהה לעשות שינוי ועם רצון מאוד גדול.
<רותי לטר: אנחנו, כמובן, נותנים להם את כל מה שאפשר, את כל המידע, את ההתאמה האישית ואת כל ארגז הכלים שצריך.
<רותי לטר: אנחנו מפעילים עליהם כל מיני מניפולציות כדי להוביל אותם לשינוי ולהעצים אותם.
<רותי לטר: מבטיחים לנו הבטחות מפה ועד להודעה חדשה, ואחרי שפיזרנו חיוכים והם יצאו לעולם האמיתי, אז כנראה קר שם בחוץ.
<רותי לטר: הם לא מצליחים ליישם את ההמלצות שלנו מכיוון שבעצם בעולם החיצוני אין שפה שהיא זהה לשפה שהייתה בחדר הדיאטנית.
<רותי לטר: זה לא מדבר באותה שפה.
<רותי לטר: הם חשופים לשיווק מסיבי מאוד; הם באים לסופרמרקט והם לא מוצאים את כל מה שהמלצנו להם; הם מסתכלים על סימון ומתבלבלים מרוב צבעים, מרוב מידע, מרוב אותיות; הם חשופים ללחץ חברתי.
<רותי לטר: כל זה לא מאפשר להם לעשות את השינוי, ואז הם פשוט נכשלים ולא באים אלינו יותר.
<רותי לטר: זאת אומרת אחרי פעמיים-שלושה מפגשים הקשר בינינו מנותק, והם חוזרים לאותה עמדה שבה הם התחילו עם רמות סוכר גבוהות, עם רמות כולסטרול והשמנה.
אלי אלאלוף: אני חייב לבקש מכם לקצר.
<רותי לטר: הדיון חשוב מאוד, ואני דווקא חושבת שיפה שעה אחת קודם.
<רותי לטר: אין לנו הפריבילגיה להתחיל בהדרגתיות כי כמו שאמרתם אנשים מתים.
אלי אלאלוף: חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם שקבעתי דיון שאמור לכלול גם את נושא המימון הפרטי והמימון הציבורי בבדיקות רפואיות.
אלי אלאלוף: זה מאוד חשוב, ואני מאמין שבשביל זה גם פרופ' אידלמן הגיע.
אלי אלאלוף: זה הנושא של רפואה ציבורית ורפואה פרטית.
אלי אלאלוף: אז אם לא נקיים דיון על זה, ואני מתנצל מראש, אני אקיים על זה דיון מיוחד.
מיכל בירן: גם אני בעד.
<משה בר סימן טוב: אני אגיע.
אלי אלאלוף: אז אנחנו נבקש ממך לבוא במיוחד.
אלי אלאלוף: ברשותכם, ננצל את הזמן עד הסוף.
<משה בר סימן טוב: אני מניח שבימים הקרובים החומר יגיע לוועדה.
אלי אלאלוף: זה אחד הדברים שניצלנו כדי לדרבן אתכם לבוא עם התקנות, ותפסיקו את הביקורת בין משרד האוצר למשרד הבריאות בעניין הזה.
<משה בר סימן טוב: נצטרך למצוא משהו חדש.
אלי אלאלוף: זה לא יהיה לעולם.
אלי אלאלוף: בבקשה, נציגת האוצר, עדי חכמון.
<עדי חכמון: כמו כולם גם אנחנו מברכים על המהלך, וחושבים שהוא חשוב.
<עדי חכמון: אבל אני רוצה להצטרף למה שאמר איגוד לשכות המסחר וגם למה שנאמר כאן.
<עדי חכמון: חשוב שהמהלך לא יפגע ברפורמות שהממשלה הזאת מנסה לקדם, והרבה גם יחד אתך, חבר הכנסת אלאלוף, בכל מה שקשור ליוקר המחיה.
<עדי חכמון: אנחנו רוצים שיהיה מינימום של השפעה על חסמי ייבוא של המהלך הזה, ולכן אנחנו חושבים שצריך לשבת גם אתנו, וכמובן גם שוב עם איגוד לשכות המסחר, ולהבטיח שאנחנו פוגעים כמה שפחות באפשרות לייבא וכמה שפחות ביוקר המחיה.
<עדי חכמון: לפי מה שאנחנו יודעים, התקנות האלה עוד לא עברו RIA, שזה תהליך שצריך לעבור כדי לבדוק שהנטל הרגולטורי הוא מאוזן ונכון, ושנעשה מקסימום כדי שיהיה מינימום נטל רגולטורי של התקנות האלה.
<עדי חכמון: חשוב מאוד שהתקנות האלה יעברו RIA.
<עדי חכמון: אנחנו מאוד רוצים לעבוד איתם בשיתוף פעולה ולראות איך אפשר להבטיח שתהיה מינימום פגיעה ביבואנים ובאפשרות לייבא כדי שכל הרפורמות שהשר שלנו והממשלה הזאת בשיתוף איתך, חבר הכנסת אלאלוף, דיגמו בשנים האחרונות ושלא תהיה פגיעה בדבר הזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שגם עלות הבריאות זה כסף.
אלי אלאלוף: לא לשכוח.
אלי אלאלוף: חיסכון בכסף והוצאתו למטרות טובות יותר מאשר לטיפולים רפואיים קשים.
אלי אלאלוף: אבל זה בהחלט יילקח בחשבון.
אלי אלאלוף: אני בטוח שתהיו פה כדי לשמור גם על הנקודה הזאת.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.
מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתחבר לחלק מהדברים שנאמרו קודם, ואני פונה אליך, המנכ"ל.
מיכאל מלכיאלי: אני לא בטוח שאתה הכתובת כי יכול להיות שגם משרד החינוך.
אלי אלאלוף: מי נציגי משרד החינוך?
אלי אלאלוף: למה לקחת כיסא אחורי?
מיכאל מלכיאלי: ביציע.
מיכאל מלכיאלי: הרבה מדברים על ההזנה בבתי הספר, ואני רוצה לדבר על בתי הספר החרדיים, ולאו דווקא על ההזנה שנמצאת בפיקוח.
מיכאל מלכיאלי: אני רואה את הילדים שלי לפעמים חוזרים ממסיבת סידור או חומש או ימי הולדת, ויותר קל לי להתנתק מהפלאפון מאשר לנתק אותם משקית גדולה של כל כך הרבה דברים צבעוניים.
מיכאל מלכיאלי: אין מספיק מודעות שלכם, משרד הבריאות, וגם של משרד החינוך למורים ולהנהלת בתי הספר לשים עין.
מיכאל מלכיאלי: אני כאבא יכול לתת לילד שלי לחלק לכיתה ביום הולדת מה שאני רוצה.
מיכאל מלכיאלי: יש אמנם איזה בד"ץ להביא, אבל אין פיקוח על הממתקים שמביאים.
מיכאל מלכיאלי: אתם במשרד החינוך צריכים להיכנס למסיבות, לימי ההולדת ולמסיבות אחרות כי לראות את הילד חוזר עם שקית כזאת, ואי אפשר לנתק אותו ממנה, זה פשוט מזעזע.
אלי אלאלוף: בבקשה, נציגת משרד החינוך.
<עירית ליבנה: אני מברכת.
<עירית ליבנה: אנחנו שותפים מלאים.
<עירית ליבנה: אני מבקשת לציין שקודם כול בהחלט המודעות במשרד החינוך קיימת, כמו שציין בהתחלה מנכ"ל משרד הבריאות.
<עירית ליבנה: המודעות קיימת מהמנכ"ל והשר אצלנו ויורדת למטה למפקחים, למנהלי המחוזות, למנהלי בתי-הספר, לגננות ולפיקוח.
<עירית ליבנה: הבעיה היא שכשמורה או גננת אומרת לא להביא אז ההורים האחרים הם אלה שמורדים.
מיכאל מלכיאלי: שהמורה תיקח ותשים את זה בפח.
<עירית ליבנה: לא, אסור לה.
<עירית ליבנה: למה להעמיד את הילד במצב לא נעים אם אבא שלו נתן לו לקחת את זה?
<עירית ליבנה: חוזר מנכ"ל בפירוש מדבר שהכול במידה.
<עירית ליבנה: עשינו ב"אפשרי בריא" המון הסברה וסרטונים.
נורית קורן: מה עם כל המכונות בבתי-הספר?
נורית קורן: הוצאתם אותן?
<עירית ליבנה: עם הילדים אין לנו בעיה.
<עירית ליבנה: מפה צריך לקרוא גם להורים כדי שישתפו פעולה.
<עירית ליבנה: כי כשאומרים לילדים לא להביא משהו או לא לעשות שימוש הם לא יעשו.
<עירית ליבנה: הבעיה היא האמירה הכלל חברתית כדי שלנו יהיה יותר קל.
<עירית ליבנה: זה לא שאין לנו מענה.
מיכאל מלכיאלי: אתם אוכפים את זה שהמנהלים ישלחו הודעות להורים?
<עירית ליבנה: יש המלצות בחוזר המנכ"ל.
<עירית ליבנה: אבל העבודה היא משותפת לכולם כדי שיהיה לנו יותר קל כדי לשנות את ההתנהגויות בתוך המערכת.
<עירית ליבנה: כשהחברה כולה תצטרף - -
נורית קורן: אז הנורמה של החברה השתנתה, ויש המודעות הזאת - -
<עירית ליבנה: לא לגמרי, לצערי.
נורית קורן: - - אבל משרד החינוך דאג להוציא מהמזנונים את כל הבורקסים?
<עירית ליבנה: כן, כן.
נורית קורן: - - ולתת בארוחה שהילדים מקבלים לחם מקמח מלא או יותר קטניות, וראה איפה בישלו ובכמה שמן?
נורית קורן: אני נורא מצטערת.
נורית קורן: אני רוצה לומר לך שיש חוזר מנכ"ל, ואני הכנתי הצעת חוק, ולצערי הרב, השר לא רצה לאשר אותה, והיא נמצאת עדיין בוועדת שרים לחקיקה.
נורית קורן: שנית, אני הגשתי לא מזמן - -
אלי אלאלוף: זאת הערת ביניים?
נורית קורן: זה חשוב לי.
אלי אלאלוף: חכי.
אלי אלאלוף: תני לה לסיים.
נורית קורן: אני אתן לה לסיים.
נורית קורן: אני רק אומרת שאי אפשר להגיד שההורים לא עושים את זה.
נורית קורן: לי אמנם אין ילדים קטנים בבתי-הספר, אבל היום אני רואה את המודעות בבתי-הספר שאומרים להורים לא להביא אוכל לא בריא, ואנשים לא מביאים.
נורית קורן: אני רוצה לומר שיש ילדים אלרגנים, והילדים בתוך בית-הספר והגנים מודעים לכך.
נורית קורן: הנכדה שלי יודעת שיש ילד שהוא טבעוני אז היא מיד אומרת מה הוא אוכל ומה הוא לא אוכל, ומה מותר להביא ומה אסור, ובבית היא דואגת שאם צריך להביא עוגה שהיא לא תהיה מביצים כדי שהילד הזה יוכל לאכול.
נורית קורן: אז אי אפשר להגיד שזה ההורים.
<עירית ליבנה: כן נעשים מהלכים, ולהגיד שלא, זה קצת כואב לי לשמוע את זה, כיוון שאנחנו עושים.
<עירית ליבנה: לוועדת החינוך הוגשו תקנות בשיתוף עם משרד הבריאות.
<עירית ליבנה: הן מעוכבות לא בגלל משרד החינוך, אלא בגלל מהלכים שגם בהם צריך לטפל.
<עירית ליבנה: אנחנו ערוכים.
<עירית ליבנה: יש לנו כבר אישור לפקח עם פקחים.
<עירית ליבנה: היום אנחנו מחכים להחלטות שתתקבלנה.
אלי אלאלוף: יש לי הצעה מאוד פשוטה: כמו שכותבים "אסור לעשן" – אסור להכניס לבית-הספר סוכריות.
אלי אלאלוף: מה זה יעשה?
אלי אלאלוף: תתחילו מזה.
אלי אלאלוף: אז לא ימצאו במזנון של בתי-הספר, ובעיקר בתיכונים.
אלי אלאלוף: תתחילו בזה.
אלי אלאלוף: לחשוב שעם הזמן – זה יותר מדי זמן, וכל יום זה יום מבוזבז.
מיכל בירן: לא, אני לדיון הבא.