GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עומר קריב: לא הייתה מודעות.
<עומר קריב: אם היה מזרק בבית-הספר הייתה הרבה יותר מודעות, המורה הייתה יודעת, זה ילד שאלרגי לחלב, אם הוא לא מרגיש טוב, הוא לא מרגיש טוב וצריך לטפל בזה.
<עומר קריב: והיא אמרה לי: בוא, כואבת לך הבטן, תשתה מים, תנוח.
<עומר קריב: ואחרי כמה דקות מאוד מאוד קשות אמרתי לה שאני ממש לא מרגיש טוב, ופינו אותי לבית-חולים בהתקף מאוד קשה.
<עומר קריב: בעצם, אם היה מזרק בבית-הספר אז היו משתמשים במזרק, הייתי משתמש במזרק וגם ההתקף לא היה כל כך קשה, לא הייתי בסכנת חיים באותו יום, הייתה מודעות בבית-ספר, וגם המורה הייתה ישר יודעת מה לעשות, איך לטפל בי, יודעת שיש פה בעיה שצריך ישר להתייחס אליה.
טלי פלוסקוב: ברור שכולנו צריכים לחשוב מראש מה אפשר למנוע, ולא להגיע למצבים כפי שהגעת בכיתה ד'.
טלי פלוסקוב: כשאימא שלך אמרה: כמעט איבדנו אותו, זה משפט מאוד קשה.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שקיימת העמותה הישראלית לאלרגיות מזון, ונמצאת אתנו יושבת-ראש העמותה אודליה אלבו.
<אודליה אלבו: שלום רבותי, קודם כול אני נמצאת פה בכובע הראשון שלי כאימא לילד אלרגי.
<אודליה אלבו: הבן שלי אלרגי, נולד מולטי, והיום הוא אלרגי לבוטנים, לחלב ולאגוזים; ובכובע השני יושבת-ראש העמותה הישראלית לאלרגיות למזון.
<אודליה אלבו: אני אדבר בשם שני המקרים האחרונים הרלוונטיים לנו היום: ניסן חיוני בן 32 שמת בטיסה למיאמי עם אלרגיה למזון, וסבא בן 65 שמת לאחר שאכל קייל, שזו הייתה פעם ראשונה שהוא נחשף לאיזה סוג מזון, לא בהכרח אדם שמוכר כאלרגי למזון, והוא מת, כי לא היה בנמצא מזרק אפיפרין.
<אודליה אלבו: אבל לא רק מקרי מוות, יש גם מקרים של חשיפות שאנחנו מגיעים עם ילדים לטיפול נמרץ, ודי בנזק הזה כמו בת ה-30 שדווח עליה, פרמדיק של מד"א שבאמצע הדרך הוא עצר ופשוט עזר לה, או התינוק בן השנה וחצי מבאר-שבע לפני כמה ימים, ממש במאי האחרון.
<אודליה אלבו: ולפני יומיים דיילת ב"אל על" חטפה התקף אנפילקטי קשה ופונתה לטיפול נמרץ בתל-השומר לאחר שאכלה איזשהו מאפינס, ולא הייתה שום הערה על הימצאות על האגוזים שהיא הייתה אלרגית אליהם.
<אודליה אלבו: הרעיון הוא בגדול שלא בהכרח גם אם אנחנו יודעים על האלרגיה וגם אם אנחנו מסתובבים עם מזרקי האפיפרין, זה חלק בלתי נפרד לפני היציאה מהבית, יכולים להיות מקרים בהם אדם נחשף פעם ראשונה לאלרגיה.
<אודליה אלבו: זה יכול להיות על-ידי עקיצת דבורה, ונכחתי באירוע כזה בבית-הספר של הבן שלי, כאשר בהפסקת האוכל הם שיחקו כדורגל בחצר, והם בעטו את הכדור לעץ שהייתה בו כוורת דבורים מאוד גדולה, והדבורים תקפו 30 ילדים.
<אודליה אלבו: עקיצות בכל מקום אפשרי, ובבית-הספר לא ידעו להתמודד עם זה, כי מספיק שאחד מהם היה מפתח את האלרגיה, וזו עקיצה ראשונה, הוא היה יכול למות תוך דקות בודדות.
<אודליה אלבו: ולא בהכרח במקומות שלנו מד"א יכול להגיע בזמינות כל כך מהירה, ומדובר בסך הכול בדקות בודדות.
<אודליה אלבו: מזרק האפינפרין זה קו הטיפול הראשון, זה לא תרופה.
<אודליה אלבו: הוא קו טיפול ראשון, הוא מחזיק, הוא נותן לנו זמן עד שמגיע מד"א כדי לפנות את אותו אדם לטיפול נמרץ, ואז הוא מקבל את ההיסטמינים ואת שאר הטיפול.
<אודליה אלבו: אבל זה דבר שחייב להיות בכל מקום.
<אודליה אלבו: כי אם נסתכל גם בפעם אחרונה, לפני חודש, היה recall ענק של מוצרי "זוגלובק" וקופסאות שימורים, היה מדובר באיזושהי בעיה עם תבלין שום שמצאו שיש בו אגוזים, בוטנים.
<אודליה אלבו: ולחשוב על זה שאפילו כשהבן שלי נמצא אצל חבר ולכאורה אוכל מלפפון חמוץ, לא אמורים להיות בו בוטנים, הוא לא אמור לחשוש, אבל הוא היה יכול לחטוף התקף מאכילה של מלפפון חמוץ, כמו נקניקייה שאמור להיות בה רק בשר ולא חלב.
<אודליה אלבו: ודיברנו על מקרה המוות גם של החייל, והיה גם את עדי זריהן בן ה-17 שאכל כדור שוקולד שהיה פרווה, אבל הוא לא קם.
יפעת קריב: עומר הגיע לבית-חולים בגלל כדור שוקולד פרווה.
יפעת קריב: עומר היה בבית-חולים בגלל כדור שוקולד.
יפעת קריב: שמרתי שהכול פרווה, פרווה, פרווה, אחר כך ראינו על השוקולד: עלול להכיל – לא, מיוצר על פס יצור.
יהודה גליק: לפעמים זה גם מהריח, לא רק מזה.
יהודה גליק: אם אתה נמצא בחדר, מהאדים.
<אודליה אלבו: אז, יפה.
<אודליה אלבו: הבן שלי אלרגי ברמה שהוא יכול לפתח תגובה אלרגית בהרחה של במבה שנפתחת ככה באוויר במקום סגור.
<אודליה אלבו: ובגלל שהוא גם אסתמטי והוא מקבל סטרואידים באופן קבוע ותפקודי הריאות שלו לא ממש טובים, אז הוא נמצא בקבוצת סיכון מאוד גבוהה, ואלה ילדים שהם חסרי אונים.
<אודליה אלבו: הם נמצאים בבית-הספר, והיות שבבתי-הספר אנחנו יודעים שיש חדשות לבקרים פעילויות עם אוכל, הפסקות אוכל, הפסקות מתוקות, ימי הולדת, הילדים חשופים שלא באשמתם למזון שעלול להרוג אותם.
<אודליה אלבו: אילו, כמו שאמר חבר הכנסת יהודה גליק, היינו משנים את הגישה ובתי-הספר היו מרחבים בטוחים ו-free peanuts, ואגוזים, וגם ב"אל על" ובכל מקום ציבורי הגיוני שאנחנו נמצאים בו, אז היה אפשר לדבר אחרת.
<אודליה אלבו: אבל זה לא כך, ואיך אנחנו אומרים, כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו.
<אודליה אלבו: יש לכם את היכולת לעשות שינוי ולעזור להם, והגיע הזמן שיהיו מזרקי אפיפן בכל מקום.
<אודליה אלבו: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: נמשיך את הדיון.
טלי פלוסקוב: פחות או יותר הנושא ברור.
טלי פלוסקוב: אני אנסה לשמוע את אלה שצריכים להשיב לנו.
טלי פלוסקוב: ננסה איכשהו לשלב בין התומכים לבין המתנגדים, נקרא לזה ככה.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שיש פה מישהו שמתנגד להצלת חיים של הילד, אלא שאנחנו מחפשים את הדרך איך כן לעשות את זה, כי הבקשה כאן מאוד מאוד מאוד לגיטימית.
טלי פלוסקוב: אני אבקש ממשרד הבריאות להביע את עמדתכם, אני רוצה לשמוע קודם אתכם; ואחר כך אני מבקשת את מנכ"ל איגוד המסעדות שי ברמן להתייחס.
טלי פלוסקוב: בבקשה, משרד הבריאות, מי מדבר?
<מירי כהן: אני מנהלת שירותי הצלה ועזרה ראשונה, וזה בעצם מהות הדיון.
<מירי כהן: קודם כול, אני רוצה לומר שאני מברכת על הדיון, אני מברכת על הצעת החוק.
<מירי כהן: חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב, צר לי שהצעת החוק לא הסתיימה עוד כשאת היית, אחרת לא היינו פה, כי היא באמת הייתה הדבר הנכון.
<מירי כהן: אנחנו מדברים על הצעת חוק שהיא קריטית, חשובה.
<מירי כהן: אני לא מכירה עוד הרבה מצבים שאלו מצבים כל כך ברורים של מצב של אדם בריא, אדם בסכנת חיים קריטית, ועובר בעצם ממצב של אדם בריא לחלוטין.
<מירי כהן: לא מכירה ברפואה תחומים כאלה שזה כל כך ברור, כל כך פשוט.
<מירי כהן: כלומר, המעברים כל כך ברורים, וכל כך פשוט להציל חיים, לא צריך שום דבר מיוחד, לא צריך שום מחשבה מיוחדת, טכנולוגיה נורא נורא פשוטה, נורא זמינה.
<מירי כהן: גם לא יקרה, כי כל אחד יכול לעשות את זה, לא צריך שום הכשרה רפואית, וזה יותר פשוט מאטרופין, וכבר הוזכר כאן לפני כן.
<מירי כהן: ואני מודה, הגישה הזאת שדיברו איך נזריק, ואם נזריק וחלילה נטעה ונעשה וכו', מכירים את הטענות האלה.
<מירי כהן: כל אלה שחוששים, והמורים, אם חלילה ויתבעו אותנו, וכו', וכו'.
<מירי כהן: אני מודה באשמה, גם משרד הבריאות לפני אי אילו שנים טובות גם הוא חשב על כל הסיכונים האפשריים, כי הוא אמר: מה יכול להיות וכו', עד שבאיזשהו בוקר אחד, לא בשנת תש"ח, אבל בוקר אחד קמנו ואמרנו: בואו נראה באמת על מה מדברים, האם זה באמת נכון, האם באמת הסיכונים האלה קיימים?
<מירי כהן: ובדקנו.
<מירי כהן: הפלא ופלא.
יהודה גליק: אין שום סיכון.
<מירי כהן: זה הכול אגדות אורבניות, מה שנקרא.
<מירי כהן: לתת למישהו עוד מקסימום הוא יהיה קצת ב-high, יהיה באדרנלין גבוה במקרה הכי גרוע שקיבל ולא היה צריך, לעומת הצלת חיים פרופר.
<מירי כהן: זה הדבר המאוד מאוד פשוט.
<מירי כהן: ולכן, אגב, שינינו את העמדה של משרד הבריאות שהייתה לפני הרבה שנים שהתנגדה להצעות חוק קודמות שהיו.
יפעת קריב: בתקופה של רחל אדטו הם התנגדו, בתקופה שלי כבר לא.
<מירי כהן: נכון, בעבר הרחוק.
<מירי כהן: זה שינוי בעמדה שלנו.
יפעת קריב: זה לא עבר, זה שלוש כנסות.
<מירי כהן: ואפרופו, שינוי העמדה שלנו גם הוביל אותנו לזה שהכנסנו את זה במד"א.
<מירי כהן: אמרנו שאין שום סיבה שלחובשים בתיקי עזרה ראשונה שלהם, לא רק פרמדיקים וניידות טיפול נמרץ, שלא תהיה הזמינות.
<מירי כהן: הכנסנו את זה בכל ניידת, בכל אמבולנס.
יהודה גליק: כל הכבוד לכם.
<מירי כהן: לכל כונן יש היום את האפיפן, את המזרק האוטומטי הזה, שאני אומר שלא צריך שום הכשרה.
<מירי כהן: ואני רוצה לומר לכם, לא היה פשוט להעביר את זה, אבל העברנו את זה.
<מירי כהן: ונמצא פה גם הפרמדיק הראשי של מד"א רמי מילר, וד"ר אודי קלינר מבריאות הציבור, כמה נאבקנו על זה.
<מירי כהן: ואני רוצה לומר לכם שכשעשינו את זה, אחרי שכתבנו את ההנחיות שלנו והסדרנו את זה למול מד"א, קיבלתי באופן אישי את המקרים האלה שהצלנו אנשים בזכות אותה זמינות.
<מירי כהן: אני יכולה להגיד לכם, אחרי כל מקרה כזה אמרתי שאני יכולה ללכת הביתה, כי מבחינתי עשיתי את שלי.
<מירי כהן: וההבדל הזה, והיכולת להציל חיים כל כך פשוטה, כל כך מיידית.
<מירי כהן: ואני רוצה לומר גם למורים שכל כך פוחדים מזה, תצילו חיים של מישהו, של אחד התלמידים, עשיתם את שלכם.
<מירי כהן: לא יכול להיות לכם שכר יותר גבוה, זה ערך כל כך גבוה.
<מירי כהן: באמת, כאנשים מחנכים, אתם לא צריכים לפחד.
טלי פלוסקוב: צריכים פה לפחד בעיני מלא לעשות את מה שצריך לעשות.
<מירי כהן: ולכן, אני אומרת שלא לעשות זה הרבה יותר חמור, בדיוק.
<מירי כהן: זה כבר משא שיושב כל החיים שאפשר היה להציל מישהו ולא עשו את זה.
<מירי כהן: אין פה שום אחריות פלילית, אנחנו לא מטילים אחריות פלילית על אף אחד.
<מירי כהן: עושים את זה, זה נורא פשוט.
<מירי כהן: גם היום, אגב, ההנחיות שלנו נורא פשוטות.
<מירי כהן: יש לך מקרה, אתה לא יודע, היום לכל אחד יש לך פלאפון, תתקשר למד"א מוקד 101, הוא יגיד לך בדיוק מה לעשות.
<מירי כהן: הוא אומר במקרים הרבה יותר מסובכים.
<מירי כהן: הוא ידריך אותך, יגיד לך מה לעשות, פעולה פשוטה.
<מירי כהן: כמו שאמרתי, שמונה מיליון או שישה מיליון כמה היו במלחמת המפרץ להזריק את האטרופין, שזה הרבה פחות, זה ממש פשוט, לא הדרכנו שמונה מיליון, לא הכשרנו, לא אישרנו, לא שום דבר.
<מירי כהן: פעולה נורא פשוטה, מצילת חיים.
<מירי כהן: אז אני לא רואה שום סיבה להתנגד, ואני ממש מבקשת מהכנסת לסיים את החקיקה הזאת.
<מירי כהן: אגב, מדובר לא רק על מזון, גם על דברים אחרים, בכל מקום, בכל מקום ציבורי, בתי-ספר, כל מקום שיש, זה מציל חיים בצורה הכי פשוטה.
<מירי כהן: יש כאלה שאומרים: אחריות, האדם יודע, צריך להיות אחראי לעצמו, לבריאותו, אז אני רוצה להגיד לכם, הרבה אנשים לא יודעים שהם אלרגיים.
יהודה גליק: מגלים את זה.
<מירי כהן: מקרה ממד"א שקיבלתי אתמול של תינוק בן שלוש שנים וחודשיים שבמקרה חטף מקרה אלרגיה מאוד קשה בבית, האימא לא ידעה בכלל שהוא אלרגי.
<מירי כהן: אם אותו חובש באמבולנס – הכנסנו את זה לפני שנה ומשהו – לא היה מגיע אליו מייד, התינוק הזה כנראה לא היה אתנו.
טלי פלוסקוב: איך זה התבטא?
טלי פלוסקוב: התקף אלרגי איך זה?
<מירי כהן: הנה, הסבירו כאן, אני לא רופאה, אבל הסבירו שפשוט נחנקים.
טלי פלוסקוב: אבל רואים את זה מבחוץ?
<רמי מילר: אני יכול להקריא את התמונה של זה.
<רמי מילר: מספר נהג האמבולנס, שהוא ביצע משמרת באמבולנס לבן, שבסביבות השעה חמש אחר הצהריים התקבלה קריאה על התקף אלרגיה לילד בן שלוש.
<רמי מילר: לדברי האם האלרגיה התחילה בשעות הבוקר בכלל.
<רמי מילר: היא לוותה בגרד ובאיזושהי תפרחת מאוד גדולה על הבטן של הילד.
<רמי מילר: ולדבריה, היא לא יודעת שהילד בכלל רגיש למשהו.
<רמי מילר: הם היו אצל איזשהו רופא, מכיוון שההתקף היה מאוד קל הוא קיבל טיפול בסטרואידים ושחרר אותו הביתה.
<רמי מילר: אחר הצהריים חלה החמרה במצבו של הילד עם התפשטות של התפרחת בכל הגוף והצוואר, גרד בלתי פוסק, הילד בקוצר נשימה חריף, נפיחות מאוד גדולה בלוע ובלשון, בצקת מאוד מאוד גדולה, גרד בלתי נשלט.
טלי פלוסקוב: מפחיד.
<רמי מילר: שאלו אותה על חשיפה לאוכל, על חשיפה לסבון חדש, שום דבר, היא פשוט לא ידעה מה לספר.
<רמי מילר: החובש הזריק את התרופה הזו, תוך שתי דקות כל התמונה הקלינית שציירתי עכשיו פשוט נעלמה.
<רמי מילר: פשוט נעלמה.
<רמי מילר: הילד הזה הגיע לבית-החולים כשהוא במצב מצוין.
<מירי כהן: זה ההבדל עם אפיפן ובלי אפיפן.
<מירי כהן: כמה פשוט, וזו הצלת חיים.
<מירי כהן: אני חושבת שאנחנו יכולים לתאר קלינית שזו פשוט הצלחת חיים, כל כך פשוטה, כל כך זמינה, ואני חושבת שהחשיבות והדחיפות לעשות את זה זה מה שיותר מהר.
יהודה גליק: אני באמת רוצה להוסיף לנקודה הזאת.
יהודה גליק: תראי, אודליה הביאה פה מקרים של כאלה שנפטרו וגם יפעת, עשרות מקרים.
יהודה גליק: אני אומר לכם את זה כבן-אדם מבוגר, אני לא אשכח את הטראומה שהייתי בה כילד בן 11 כשדוד שלי לקח אותי למסעדה, אכלנו פרווה, היה כתוב שזה קציצות סויה, במקרה במקום סויה זה היה בוטנים.
יהודה גליק: המצוקה של הכמה דקות האלה כשאתה מרגיש קודם את העיניים שלך נהיות אדומות, השפתיים מתנפחות, לאט לאט אתה מרגיש את זה, ופתאום אתה חנוק.
יפעת קריב: לא יכול לנשום.
יהודה גליק: אתה ילד, וזו טראומה לכל החיים.
יהודה גליק: אני לא אשכח את האירוע הזה שהיה לפני 40 שנה.
יהודה גליק: אז כל המקרים שלא נגמרו בסכנת חיים נגמרו בטראומה.
יהודה גליק: תחשבי, ילד שנמצא במצוקה בחוסר אונים של כמה דקות, וצריך שניות, וזה מדהים, הקפיצו אותי לבית-חולים, קיבלתי את האדרנלין וזה עבר.
<רמי מילר: עוד משפט אחד לגבי היקף התופעה, לפחות ממה שאנחנו רואים במד"א.
<רמי מילר: מנתונים שיש לנו, מתחילת השנה כ-500 אירועים של התקף אנפילקטי, של אלרגיה קשה.
טלי פלוסקוב: 500 בשנה?
יהודה גליק: של השנה הזאת.
<רמי מילר: לא, מתחילת השנה.
טלי פלוסקוב: מתחילת השנה כבר 500.
<רמי מילר: מתחילת השנה כ-500 אירועים שאנחנו טיפלנו בהם.
<רמי מילר: לא כולם על-ידי אמבולנסים רגילים, אלא מרביתם על-ידי ניידות טיפול נמרץ, אבל מאז שהכנסנו את האפיפן לשימוש יש לנו קרוב ל-150 שימושים.
<מירי כהן: 150 אנשים שהצילו.
טלי פלוסקוב: שוב, מי שירצה לדבר נא להירשם אצל מנהלת הוועדה כדי שאני אוכל לצרף את זה.
טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת יעל גרמן הצטרפה.
יהודה גליק: שרת הבריאות לשעבר.
יפעת קריב: שרת הבריאות לשעבר.
טלי פלוסקוב: שרת הבריאות לשעבר שגם תמכה בהצעת החוק.
טלי פלוסקוב: הבנתי, ותודה שאתם עוזרים לי, זה כיף היום.
יפעת קריב: כי זה כבוד.
יעל גרמן: נראה לי שאני לא צריכה לדבר.
טלי פלוסקוב: אני אבקש משי ברמן מנכ"ל איגוד המסעדות.
<שי ברמן: שלום, גברתי, תודה רבה.
<שי ברמן: אנחנו למעשה נמצאים בקשר גם עם העמותה וגם עם משרד הבריאות בנוגע להצעת החוק הזאת.
<שי ברמן: בעצם באנו לוודא שהצעת החוק, כפי שהיא עברה בוועדת שרים לענייני חקיקה ומחריגה עסקים פרטיים, הדבר הזה בא לידי ביטוי.
<שי ברמן: אנחנו כמובן מברכים על החוק, אבל לצערי הרב, כמו שאמרנו בעבר, עסקים קטנים אינם יכולים לעמוד בהצעת החוק הזו, ברשותך אפרט.
טלי פלוסקוב: מאיזו סיבה?
מיכאל מלכיאלי: מה העלות של דבר כזה?
טלי פלוסקוב: רגע, נבדוק.
טלי פלוסקוב: מה הסיבה?
<שי ברמן: הסיבות הן שזה בדיוק אבי אבות טומאות הרגולציה במדינת ישראל.
<שי ברמן: נאמרו פה דברים, סופרו פה סיפורים, והטיעונים הם טיעונים משכנעים.
<שי ברמן: אבל אנחנו נתקלים בזה כל הזמן, אנחנו נתקלים בזה בכיבוי אש, אנחנו נתקלים בזה במשרד הבריאות שרוצה שנרשום - - -
טלי פלוסקוב: אל תעשה השוואה בין כיבוי אש לבין מזרק שעולה 300 שקלים.
<שי ברמן: כל הדברים האלה הביאו לכך שעסק קטן ובינוני לא יכול היום להתנהל, וצריך לבדוק כל הזמן את עצמו, כל הזמן לעמוד בתקנות בלתי אפשריות.
<שי ברמן: ולכן התנגדנו, והדבר הזה בא לידי ביטוי גם בוועדת שרים לענייני חקיקה שהבינה את הבעייתיות פה.
<שי ברמן: לגבי העלות, תמיד כשמדברים על הצלת חיים העלות זניחה.
<שי ברמן: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.
<שי ברמן: קודם כול, משרד הבריאות, למיטב ידיעתי, לא עשה תהליך של RIA או חברי הכנסת, כפי שמתחייב בהחלטות ממשלה בנוגע לכל הצעת חוק שיש בה עלות למגזר פרטי, זה לא קרה.
<שי ברמן: דבר שני, זה גם לא בא לידי ביטוי בהחלטת ממשלה להפחית את הרגולציה ב-25%, אני לא רואה איך זה בא בכפיפה אחת עם העניין הזה.
<שי ברמן: ודבר שלישי זה שזה לא הוגן.
<שי ברמן: אני חושב שהסיפורים באמת נוגעים ללב וכולנו הורים וכולנו בני-אדם, אנחנו לא אויבים חלילה, אנחנו מדברים עם העמותה ומנסים לשתף פעולה.
<שי ברמן: אבל להטיל את האחריות הזאת על בעל עסק שצריך לדאוג לעשרות דברים במשך היום, ולהטיל עליו את האחריות, יש בזה ממד של חוסר הגינות.
<שי ברמן: ולכן, אנחנו נגד הדבר הזה.
יהודה גליק: שי, אני יכול לשאול אותך שאלה קטנה?
יהודה גליק: תראה, אנחנו לא מדברים פה על עסקים קטנים, אני מדבר על מקומות שמאכילים סדרי גודל של מאות אנשים ביום, כשאנחנו מדברים על הוצאה של 300 שקל פעם בשנתיים.
יהודה גליק: בסך הכול זה תיק עזרה ראשונה שקיים, פשוט לדאוג – כמו שאין לנו חוק על אקמול וחוק על פלסטר – פשוט שבתוך אותו תיק עזרה ראשונה יהיה גם את הדבר הזה.
יהודה גליק: לא מעסקים קטנים, אני מבין, מעסקים שהם בינוניים פלוס, שמאכילים מאות אנשים.
יפעת קריב: אז דיברנו על 150 אנשים.
יהודה גליק: 250 אנשים, 300 שקל פעם בשנתיים.
יפעת קריב: הגענו להסכמות על 150 בפעם הקודמת, אבל מסעדה או בית-מלון שיש בהם 150 איש ומעלה.
<שי ברמן: אולי תיתנו לי להגיב לחבר הכנסת?
<שי ברמן: הוא שאל אותי שאלה.
<שי ברמן: תראה, יותר אנשים, לצערי, בולעים משהו לפעמים ונתקע להם משהו בגרון והם נחנקים אצלנו.
<שי ברמן: יותר אנשים מאשר חוטפים אלרגיה.
יהודה גליק: אבל לזה אין פתרון.
<שי ברמן: איך אנחנו אמורים לדעת האם זה ככה?
<שי ברמן: אולי גם נשים מכשיר להצלת חיים?
<שי ברמן: אולי גם נלך עם חלוקים לבנים?
מיכאל מלכיאלי: אם אפשר, למה לא?
<מירי כהן: למה לא?
<שי ברמן: גם את זה אי-אפשר.
<שי ברמן: אז מה, אתם רוצים שנשים גם מכשיר להצלת חיים?
<שי ברמן: מירי ממשרד הבריאות תגיד לך שבמסעדות צריך להיות גם מכשיר להצלת חיים.
<מירי כהן: נכון, אנחנו בעד.
<מירי כהן: ההבדל הוא שהמזון יגרום - - - והצלת חיים – הדפיברילטור הוא מכשיר החייאה.
<שי ברמן: חבר'ה, זה לא עומד במבחן המציאות, זה מעמיד אותנו – בגלל חוקים כאלה אי-אפשר לעשות פה עסקים, ואי-אפשר לבנות פה עסקים.
<שי ברמן: זה מאוד יפה ומאוד צודק, אבל לצערי זה לא עומד במבחן המציאות.
יפעת קריב: סליחה, זה כמו שתגיד שלא יהיו מעברי חציה בכבישים כי מעבר חציה - - -
<שי ברמן: זה פופוליזם, זה פופוליזם.
יפעת קריב: סליחה, שנייה, לא, אתה - - -
<שי ברמן: להקביל את זה למעבר חציה?
יפעת קריב: סליחה, אני יכולה לדבר רגע?
טלי פלוסקוב: דקה, חברת הכנסת יפעת קריב, דבר אחד אני רק רוצה, פשוט היועצת המשפטית הפנתה את תשומת לבי לחוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים.
טלי פלוסקוב: אז אני רוצה להגיד לכם שיש חוק שמחייב לשים בבתי-מלון שיש בהם לפחות 250 חדרי אירוח - -
<מירי כהן: בכל מקום ציבורי מעל 500 איש.
טלי פלוסקוב: - - ומחייב אולמות שמחה, גני אירועים ומרכזי כנסים המיועדים לאירוח של 500 איש לפחות.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, זה קיים.
טלי פלוסקוב: אתה לא יכול להגיד שפתאום באנו עכשיו ואנחנו עושים לכם משהו אחר.
<שי ברמן: אבל יש הבדל בין מה שאת אומרת, זה משהו אחר, מלונות, ומקומות סופר גדולים.
<שי ברמן: אני מדבר על עסקים קטנים ובינוניים.
טלי פלוסקוב: אבל פה לא מדברים על הקטנים והבינוניים.
<שי ברמן: אז אמרתי, אנחנו לא מתווכחים.
<שי ברמן: באנו, גברתי היושבת-ראש - - -
טלי פלוסקוב: רגע, רק סדר.
טלי פלוסקוב: תנו לו לסיים, אני אתן לחברי כנסת להתבטא.
יהודה גליק: צריך לומר לזכותו דבר אחד.
יהודה גליק: הוא צודק בדבר אחד, שוועדת השרים כשקיבלה את ההחלטה התנתה את זה בזה שנחריג.
יהודה גליק: אני חושב שזה לא נכון, אבל יש את הדבר הזה.
יהודה גליק: צריך לומר שוועדת השרים כשאישרה את זה התנתה את זה.
טלי פלוסקוב: התנתה את זה במה?
יהודה גליק: בהחרגה.
יפעת קריב: של עסקים קטנים.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת, עסקים קטנים ובינוניים לא ייכללו בתוך החוק, נכון?
טלי פלוסקוב: אני חושבת שלא היה קודם ויכוח.
<שי ברמן: ועדת שרים החריגה עסקים פרטיים, זו החלטת ועדת שרים לענייני חקיקה הברורה, רשום שם עסקים פרטיים.
<שי ברמן: אתם רוצים לכתוב את זה מסעדות ובתי קפה, תגדירו את זה איך שאתם רוצים, אבל זה מה שכתוב בוועדת שרים: להחריג עסקים פרטיים.
יפעת קריב: אז רק משפט להגיד, שגם בפעם הקודמת דיברנו והסכמנו עם משרד הכלכלה ועם בעלי המסעדות, מי שהיה אז בפעם הקודמת, שעסקים שמאכילים 150 איש ומעלה - - -
<מירי כהן: לא קטנים.
יפעת קריב: לא קטנים, לא פרטיים.
יפעת קריב: אבל רק דבר אחד, וזה - - -
<שי ברמן: גברתי, משרד הכלכלה מתנגד לזה.
יפעת קריב: ואוו, תן לסיים.
<שי ברמן: אבל משרד הכלכלה מתנגד לזה.
טלי פלוסקוב: רגע, תנו בבקשה לסיים, ואחר כך אני אתן לכם.
יפעת קריב: אנחנו מדברים על עסקי המזון.
יפעת קריב: אני רוצה לשים את זה על סדר-היום, אנחנו מדברים על מזון.
יפעת קריב: לכן, משהו שמציל חיים בתחום המזון, אי-אפשר שמי שמגיש מזון לאזרחים יגיד: לא, עלי זה לא חל.
יפעת קריב: זה מזון ואנחנו מדברים על מזון.
יפעת קריב: לכן, מי שמגיש מזון צריך לדעת שאם הוא נותן מזון, ויש אפשרות גם לתת משהו שמציל חיים בתיק עזרה ראשונה, זה חלק מזה.
יפעת קריב: אם אתה לא רוצה לעשות את זה מצדי אל תפתח מסעדה, אבל once פתחת מסעדה תגיש ללקוח שלך לצד המזון גם אופציה להצלת חיים במידה ושמת לו בטעות בוטנים או השד יודע מה.
<שי ברמן: אז בואו נשים הכול, בואו נשים מכשירי החייאה, ובואו נעשה פה - - -
טלי פלוסקוב: אדוני, אדוני, בוא נרגע.
מיכאל מלכיאלי: 300 שקל.
טלי פלוסקוב: בוא נרגע, בבקשה.
טלי פלוסקוב: אני לא מקבלת כאן תשובות בסגנון כזה.
טלי פלוסקוב: שמענו את עמדתך, הבנו אותה, וזכותנו גם להביע עמדה.
טלי פלוסקוב: נמשיך כרגע בדיון, אני רוצה לשמוע את ד"ר ליאור יהושע סגן ראש ענף רפואה בצה"ל.
<ליאור יהושע: שלום, אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו קודם לכן.
<ליאור יהושע: בצבא היו כמה אירועים קשים של סכנת חיים, וגם התחושה שלנו כמו במד"א שהשכיחות של אירועים של אנפילקטי במגמת עלייה.
<ליאור יהושע: עשינו המון תהליכים בצבא, אני אפרט חלק קטן מהם, בהמשך למה שאמרו בתחילת הדיון.
<ליאור יהושע: קודם כול, כל תהליך המיון הרפואי, קביעת כשירות של חיילים השתנתה מקצה לקצה, והמיון הרפואי עצמו הוחמר ככה שחיילים אלרגיים לא יגיעו ליחידות שדה, שיהיו במקומות שיש בהם שירותי רפואה זמינים.
<ליאור יהושע: זימנו את כלל החיילים עם סעיפי ליקוי בצבא שיש להם אלרגיה למזון, כל חייל כזה צויד בשני מזרקי אפיפן.
<ליאור יהושע: ולגבי המקרה שהחייל תיאר, אני אשמח לבדוק אם תיתן לי את הפרטים אחר כך כדי לראות בדיוק מה הייתה הבעיה.
<עומר קריב: אמרת שכל חייל מצויד בשני מזרקים?
<עומר קריב: הצבא הביא?
<ליאור יהושע: הצבא היום נותן לכל חייל אלרגי.
יפעת קריב: יש פה חייל שלא צויד באף מזרק.
יפעת קריב: הנה, חייל, ותאמין לי, צה"ל מכיר את המקרה שלו.
יפעת קריב: אין דבר כזה.
<ליאור יהושע: אין בעיה, אמרתי שיבוא אלי אחר כך, ואנחנו נבדוק את זה.
טלי פלוסקוב: הוא יבדוק מקרה ספציפי, אבל את הכלל אנחנו שומעים.
טלי פלוסקוב: זה כבר חשוב.
<ליאור יהושע: אני אומר את זה.
<ליאור יהושע: מה זה אין דבר כזה?
טלי פלוסקוב: בוא נשמע עד הסוף.
טלי פלוסקוב: גם חברי הכנסת, בואו ניתן כבוד.
<ליאור יהושע: כלל תהליכי הקליטה של חיילים ביחידות השתנה.
<ליאור יהושע: כלומר, כל חייל שמגיע היום ליחידה צריך למלא שאלון רפואי, הוסיפו לשאלון הרפואי הזה שאלות ספציפיות בנוגע לאלרגיה למזון, בהמלצות למזרק אפיפן.
<ליאור יהושע: כל חייל כזה, בין אם יש ובין אם אין לו מזרק אפיפן, נדרש לראות רופא תוך פרק זמן של עד 48 שעות.
<ליאור יהושע: עוד פעם, מתוך כוונה שהרופא ייגע בחיילים האלה, יוודא שהם מכירים את הצורך לשאת את מזרק האפיפן, ואם אין להם, לתת להם מרשם שיוכלו לקבל את מזרק האפיפן.
<ליאור יהושע: נרכשו מנות מזון ייעודיות לחיילים אלרגיים בצבא בעלות של אלפי שקלים, ויש את זה היום.
<ליאור יהושע: בכל היחידות אפשר להזמין את מנות האוכל האלה.
<ליאור יהושע: כלל החובשים הפלוגתיים בצבא נכון להיום נושאים עליהם מזרקי אפיפן.
<ליאור יהושע: נכנסה הכשרה לכלל החובשים בצה"ל בבה"ד 10 בנוגע לזיהוי של מצבים תכופים של אלרגיה.
יהודה גליק: כל חובש בצה"ל מחזיק אפיפן?
<ליאור יהושע: חופ"ל, חובש פלוגתי.
<ליאור יהושע: הכוונה היא, וזה כרגע נמצא גם ברכש, שכל חובש בצבא יישא עליו באפוד מזרק אפיפן.
<מירי כהן: חשוב מאוד.
<ליאור יהושע: נגדי המטבח שלנו בצבא עוברים במהלך ההכשרה שלהם הדרכה לגבי אלרגיה למזון.
<ליאור יהושע: ועוד פעם, גם הכוונה שלנו, ונעשה כרגע רכש לכיוון הזה, שגם בחדרי האוכל הגדולים בצבא יהיו מזרקי אפיפן לרשות הסגל במטבחים.
<ליאור יהושע: זה עוד לפני בכלל הצעת החוק שעברה.
טלי פלוסקוב: יופי, אני מברכת.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שכל אחד שיושב פה מברך.
טלי פלוסקוב: במקרה הזה אני כן אבקש, אדוני, לבדוק פרטני לגבי מה ששמענו פה.
יפעת קריב: גם באוכל בבסיס.
טלי פלוסקוב: הלשכה המשפטית, משרד הפנים.
יהודה גליק: אני רוצה רגע להבין, זה אומר שאתם מסכימים, תומכים בהצעת החוק הזאת?
טלי פלוסקוב: נאוה אושר, בבקשה, גברתי.
טלי פלוסקוב: הנציגה של משרד הפנים.
<נאוה אושר: שלום, אנחנו מתנגדים.
<נאוה אושר: יכול להיות שזה כבר הוזכר, שמעתי מקודם שנאמר שלא יחול, אבל מאחר שזה מופיע בשני הנוסחים של הצעות החוק, אנחנו מבקשים לומר שאנחנו מתנגדים לאחריות פלילית שתושת.
טלי פלוסקוב: אין אחריות פלילית בחוק הזה.
יהודה גליק: שום אחריות פלילית, זה מוסכם.
<נאוה אושר: בסדר, תודה.
טלי פלוסקוב: זה הדבר היחיד שאתם מתנגדים כמשרד הפנים?
יהודה גליק: ההפך, זה מגן על המקום.
יהודה גליק: הרי היום אני יכול לתבוע בית אוכל שאין לו דבר כזה, כי הוא האכיל אותי.
יהודה גליק: אם היה לו דבר כזה זה רק מגן עליו.
יהודה גליק: אין שום אחריות פלילית בלי זה.
יהודה גליק: זה מגן על הגוף כשהוא אומר: תשמע, אני לפחות ניסיתי להגן על האוכל.
<דוד בן שושן: אני רוצה להוסיף משהו בעניין.
טלי פלוסקוב: אדוני.
<דוד בן שושן: לא נעשתה עבודה לגבי המשמעויות הכספיות של הדבר הזה, ואני אומר שצריך לבדוק את הנושא הזה ולדעת.
<מירי כהן: משרד האוצר עשה את זה.
יפעת קריב: ראינו תוכנית.
<דוד בן שושן: לידינו לא הגיעה המשמעות הכספית של הדבר הזה.
טלי פלוסקוב: יש פה נציג של משרד האוצר?
טלי פלוסקוב: הנה, יש לנו נציג של משרד האוצר, בוא נשמע גם אותו.
<דניאל לורברבוים: שלחתי לוועדה בזמנו תחשיב עלויות.
<דניאל לורברבוים: כמובן שלפי איך שהצעת החוק מנוסחת, נכון לעכשיו העלויות לא מגיעות מאוצר המדינה, אלא הן מחייבות את הבעלויות במוסדות החינוך לרכוש את מכשיר האפינפרין, את האפיפן.
<דניאל לורברבוים: אבל אם כן יוחלט לשנות את נוסח החוק כרגע - - -
טלי פלוסקוב: אין כוונה לשנות את נוסח החוק בשלב זה.
<דניאל לורברבוים: אז אין טעם לדבר על עלויות - - -
טלי פלוסקוב: משרד החינוך.
טלי פלוסקוב: מי ממשרד החינוך כאן?
<אילן שי: מבחינת משרד החינוך, יש לנו היום חוזר מנכ"ל שעוסק בנושא של טיפול בהיערכות של בית-ספר ללימודים של ילד עם אלרגיה במוסדות חינוך.
<אילן שי: גם בהיבט של הסביבה של בית-ספר, לדאוג לכך שככל האפשר ברמה של הכיתה וברמה של מוסד החינוך יהיו מרחבים שנקיים מהאלרגן.
<אילן שי: לגבי תלמידים בגילאים היותר נמוכים, בגילאי גן וגילאים עד כיתה ב', עד כיתה א', יש סייעת רפואית לתלמידים עם אלרגיה מסכנת חיים, שנמצאת אתם במהלך שעות הלימודים.
<אילן שי: לתלמידים בכיתה ב' יש סייעת בהיקף יותר מצומצם, שזה מכנסה את השעות שבהן יש ארוחות של תלמידים שהם מביאים אתם מהבית; ותלמידים מכיתה ג' ומעלה, בוודאי שהמענה הוא באמצעות – גם היכולת שלהם להבחין והיכולת של הסביבה בין מוצרים שהם אלרגים לבין מוצרים שהם לא אלרגים, ויש גם את המזרק אפינפרין שהתלמידים מגיעים אתו לבית-הספר.
<אילן שי: כאשר יש הדרכה גם לגבי מניעת חשיפה וגם מתן מענה כשיש אירוע חירום.
טלי פלוסקוב: משרד הכלכלה, יש כאן מישהו?
טלי פלוסקוב: זה הרשות לעסקים קטנים ובינוניים?
יפעת קריב: זה לא רלוונטי שם בכלל.
<נעם דשא: העמדה שלנו היא קודם כול שהחוק, כמו שציין שי, לא יחול על עסקים פרטיים כמו שסוכם בהבנות.
<נעם דשא: אבל ברור שיש חשיבות בכך שיהיו המזרקים האלה, ולכן ההצעה שלנו, מה שאנחנו תומכים בו שזה יהיה וולונטרי.
<נעם דשא: כלומר, היום בתי-עסק לא יכולים לרכוש מזרקים כאלה כי מדובר במרשם.
טלי פלוסקוב: בבתי-עסק שיהיה וולונטרי?
יהודה גליק: הם לא יכולים לרכוש כי אין להם מרשם.
<נעם דשא: הם לא יכולים לרכוש את המזרקים בכלל כי הם צריכים מרשם.
<נעם דשא: החוק האמריקני, לדוגמה, הוא חוק שמאפשר רכישה, לא מחייב אותם.
<מירי כהן: נאשר את זה, נסדיר את זה.