GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוסף מקורי: אנחנו מגיעים למצב אבסורדי שסטודנטים מסיימים את הלימודים עם תואר ולא רשאים לגעת בחולה או במטופל כי אין להם רישיון והם צריכים להמתין שנתיים-שלוש בשביל לעשות את החצי שנה רוטציה שמוגדרת כסטאז' או כהכשרה קלינית.
<יוסף מקורי: זה מצב לא הוגן כלפי האנשים האלה – מדובר במאות כל שנה שמסיימים – משום שאין להם מקומות בבתי החולים.
<יוסף מקורי: כשאני מדבר כרגע על הנושא הזה, הוועדה – אותה ועדה שמדברים עליה – היא קריטית, ופה זה יותר מתיאום כספי של תגמול המדריכים אלא כאן צריכה להיות החלטה שתגיע לות"ת-מל"ג שההכשרה הקלינית בתזונה תהיה חלק מהלימודים, תתוקצב כראוי על ידי הגופים, והתקצוב יעבור לבתי החולים ולמרפאות על מנת שיאפשר להם להדריך את הסטודנטים הללו.
<יוסף מקורי: זה נושא קריטי.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, זה נושא כאוב, כבד, לא מטופל, אבל זה לא בדיון של עכשיו.
אלי אלאלוף: עם כל הכבוד, אני רוצה לחזור לדיון.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת דב חנין, תודה שאתה סבלני כלפי.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, האמת היא שהסבלנות היא באמת לא כלפיך, אני חייב להגיד שאני משתדל להחזיק את עצמי בכוח כי אני מאוד כועס בדיון הזה, אני חושב שיש פה הרבה מה לכעוס.
דב חנין: אני חושב שיש פה מציאות שפוגעת גם בסטודנטים, אנשים צעירים שלומדים, גם בציבור, גם במערכות הבריאות.
דב חנין: אנחנו מדברים על שורה ארוכה של בעיות, שהאמת, אם אנחנו נסתכל עליהן אחת לאחת, הן לא כל כך מסובכות, הן לא כל כך מסובכות ואפשר לפתור אותן.
דב חנין: את שאלת, חברתי, חברת הכנסת גרמן, האם הממשלה לא מתפקדת – הממשלה לא מתפקדת.
דב חנין: אני אומר את זה באופן חד-משמעי.
דב חנין: בנושא הזה הממשלה הזה לא מתפקדת.
דב חנין: זה נכון שאנחנו מדברים על שאלה כללית של התמחות ואנחנו מדברים על שאלות ספציפיות של התמחות במקצועות בריאות, חלק גדול ממקצועות הבריאות האלה הם מקצועות מאוד נדרשים, אנחנו רוצים אנשים במערכת.
דב חנין: צוואר הבקבוק הזה של ההתמחות הוא פוגע, הוא פוגע באנשים, הוא פוגע במערכת, הוא פוגע בציבור.
דב חנין: התנאים הלא תנאים וחוסר הסיכום הברור עם המנחים זה דבר שנגרר על פני שנים.
דב חנין: אני באמת לא מעורה, לא הייתי בישיבה שאתם ניהלתם אתמול, אבל העובדה היא שעד הרגע הזה לא ברור מה סוכם, מה לא סוכם – ואני לא מתפלא שזה לא ברור כי זו ההתנהלות לאורך שנים, זו לא הישיבה הראשונה שלי בנושא הזה.
דב חנין: אני רוצה לתת לכם דוגמה של בעיה מאוד מאוד פשוטה.
דב חנין: אני הבטחתי לאזן את המחמאות שניתנו למנכ"ל משרד הבריאות ואני מתכוון לזה.
דב חנין: מנכ"ל משרד הבריאות הוא אחד האנשים המוכשרים אבל אני רוצה לתת לכם דוגמה של כישלון נחרץ של מנכ"ל משרד הבריאות בהתמודדות עם בעיה פשוטה לחלוטין שהפתרון שלה הוא קטן, עולה מעט כסף ויכולה ליצור פתרון גם להמון המון סטודנטים, גם למערכת וגם לציבור, אבל המנכ"ל נכשל, מה לעשות, נכשל בגדול, וזה מה שקורה בתחום של פסיכולוגיה הקלינית.
דב חנין: פשוט לא יאומן.
דב חנין: במדינת ישראל התקנים הם 1,300 פסיכולוגים מומחים ומתמחים חצי משרה במערכת הבריאות הציבורית על כל ההיקפים שלה, קופות החולים והמערך הממשלתי.
דב חנין: כדי שאתם תתנו רמת שירות ראויה אנחנו צריכים בערך פי שניים מזה – עוד 1,350 פסיכולוגים קליניים נוספים.
דב חנין: יש חוסר מאוד גדול.
דב חנין: החוסר הזה מורגש בתורים, במצוקה, בזה שאנשים לא יכולים לקבל תשובה במערכת הציבורית, צריכים ללכת לטיפולים פרטיים וטיפולים פרטיים הם מאוד יקרים.
דב חנין: יש לכם ביד היום 350 בוגרי תואר שני בפסיכולוגיה קלינית, אנשים שעברו מסלול מאוד מאוד קשה – קשה להתקבל לתואר הזה, יש המון המון שרוצים ולא מתקבלים – 350 סיימו וממתינים בתור להתמחות, ממתינים בתור להתמחות.
דב חנין: האם זה לא טמטום?
דב חנין: תנו לאנשים האלה להתמחות, תאפשרו להם להתמחות.
דב חנין: זה עולה כסף – 40 מיליון שקלים, כסף קטן.
דב חנין: תצמצמו בצורה דרמטית את התורים ותצמצמו בצורה דרמטית את הפקק של ההמתנה.
דב חנין: אנחנו כבר מעלים את הנושר הזה בפעם השביעית פה בכנסת, או השמינית, לפחות פעם שביעית או שמינית, ומה לעשות, יש פה כישלון.
דב חנין: אני חושב שמישהו פה צריך לתת את הדין על הכישלון הזה.
דב חנין: אני לא יודע מי הבן אדם שצריך לתת את הדין על הכישלון הזה, אני מציע שתוקם ועדת חקירה.
דב חנין: אני לא חושב שאנשים שסובלים ממצוקה נפשית צריכים להמשיך ולהמתין כי לא יודעים לפתור בעיה כל כך פשוטה.
דב חנין: זה לא מסובך, זה לא בין-משרדי, אין בעיה של כסף, הכול נמצא.
דב חנין: אנשים כבר סיימו את הלימודים, רק מחכים בתור בכדי שהם יוכלו להתחיל לעבוד כמתמחים במערכת הציבורית ולתת פתרונות לאנשים.
דב חנין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שהלקח שלי מהניסיונות הכושלים – גם אני נכשלתי כי אני שבע או שמונה פעמים מעלה את זה, דיברתי עם שר הבריאות - - -
אלי אלאלוף: איפה אתה מעלה את זה?
דב חנין: גם פה בוועדה אצלך.
אלי אלאלוף: פה, אצלנו?
אלי אלאלוף: לא בתקופה שלי.
דב חנין: הכול כתוב בפרוטוקול.
דב חנין: גם בוועדה הזאת אבל גם בוועדות אחרות, וגם בשיחות עם שר הבריאות וגם בשיחות עם מנכ"ל משרד הבריאות, אני נכשלתי.
דב חנין: אני אומר לכם, הלקח שלי – רק מאבק.
דב חנין: רק מאבק ציבורי.
דב חנין: רק לעשות רעש.
דב חנין: שום דבר אחר לא יעזור.
אלי אלאלוף: חנין, את רוצה לדבר בתור שלך?
חנין זועבי: יש מי שאמר שהוא מתוסכל, אני הייתי מוכנה להחליף את התסכול שלי בתסכול שלו.
חנין זועבי: את התסכול של כולם הייתי מוכנה להחליף בתסכול שלי.
חנין זועבי: אתם מדברים על כך שיושבים ולא מוצאים פתרון, שהבעיה הזאת כבר על אג'נדה, אבל יש מצב חירום שהוא לא באג'נדה בכלל, שאף אחד לא מתעסק בו כלל: לא מדברים על תור למתמחים – כי אין מתמחים; לא מדברים רק שאין מתמחים – כי אין גם סטודנטים, אין סטודנטים ערביים לפסיכולוגיה, אין פסיכולוגים ערביים; אחוז הפסיכולוגים הערביים הוא 2.5% ואנחנו 20% מהאוכלוסייה, והסקרים אומרים שהצורך שלנו בטיפול של בריאות הנפש הוא 30% מהצורך הכללי.
חנין זועבי: אחוז המתמחים הערביים הוא 1.5 ואחוז הסטודנטים הוא 4.
חנין זועבי: אני לא יודעת מה להגיד, מאיפה להתחיל.
חנין זועבי: אני רוצה רק להגיד שהישיבה הראשונה שבה התחלנו להתעסק בצורה אינטנסיבית עם כל התמיכה של יושב-ראש הוועדה – והוא נכנס לבעיה הזאת בכובד ראש, הוא לוקח את הבעיה הזאת בכובד ראש – הישיבה הראשונה היתה ב-7 בדצמבר 2015 וכלום לא זז.
חנין זועבי: לא אכפת למשרד הבריאות, לא אכפת למל"ג כי אין תיאום בין הדרישה של האוניברסיטאות לבין המקצוע עצמו, יש אינפלציה בקבלה לתואר שני ולכן הסטודנטים הערביים לא נרשמים לתואר ראשון.
חנין זועבי: וכאשר אנחנו אמרנו שאתם לא מקבלים אותנו לתואר שני, אומרים לנו: אבל אתם לא נרשמים לתואר הראשון, אבל אנחנו לא נרשמים בגלל שאתם לא מקבלים אותנו בתואר השני.
חנין זועבי: כאשר יושב-ראש איגוד מקצועות הבריאות מתייחס לבעיות של התחום, גם הוא, גם האיגוד, לא מתייחס לבעיה הזאת.
חנין זועבי: אין בעיה – יש מצב חירום.
חנין זועבי: אין כלום.
חנין זועבי: באום אל-פחם יש 50,000 תושבים, יש פסיכולוג קליני אחד.
חנין זועבי: לעיר של 50,000 יש עו"סית אחת ויש שני מתמחים, משרה וחצי של התמחות.
חנין זועבי: אני לא יודעת מה להגיד.
חנין זועבי: המסקנה של דב, לעשות מאבק ולעשות רעש – אני לא יודעת, הרעש שאנחנו מנסים לעשות לא כל כך כואב, לא נשמעים.
חנין זועבי: גם יושב-ראש הוועדה בעצמו לא מצליח – אני מסיקה – להזיז את הדברים.
חנין זועבי: אין בעיה.
חנין זועבי: יש רפורמה של בריאות הנפש אז כן אפשר לפתוח משרדים ולאייש אותם בכיסאות ובשולחנות, אבל אין סטודנטים, אין כלום.
חנין זועבי: עשו שולחנים עגולים במשרד הבריאות לפני שנה ולאף אחד לא אכפת, וכאשר מדברים על הבעיות של התחום, הנושא של הערבים לא נכנס, זה לא בתפיסה.
חנין זועבי: זה לא עניין של מציאות, אנחנו לא בתפיסה של המרקם האזרחי, אנחנו לא פה.
חנין זועבי: אנחנו אפילו לא אורחים, אנחנו נוכחים-נפקדים, בכל התחומים נוכחים-נפקדים.
חנין זועבי: מה לעשות?
חנין זועבי: לכעוס?
חנין זועבי: לא מספיק לכעוס.
חנין זועבי: אני לא יודעת מה לעשות, לא יודעת.
<אלי גבאי: אני לא מייצג את הפסיכולוגים.
אלי אלאלוף: תראו, הישיבה מדי פעם הופכת לדיון על דברים שלא קשורים להתכנסות שלה אז אני חוזר.
אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע כמה סטודנטים, בבקשה.
<שלומי יחיאב: תודה רבה.
<שלומי יחיאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בבקשה להתייחס לשתי אמירות שנאמרו כאן:
<שלומי יחיאב: האמירה הראשונה שמדברת על כך שבמשך כל התקופה הזאת הסטודנטים והסטודנטיות לא נפגעו – אני רוצה להדגיש ולחדד, זאת אמירה לא נכונה כי מבחינתנו, זה שבסופו של דבר ההכשרות מתקיימות, זה לא הישג נדרש.
<שלומי יחיאב: בדרך לשם, שההכשרות מתקיימות, מניחים את החרב על הצוואר שלנו, אנחנו כלי משחק, יש לנו חוסר מודעות לא נורמלי לאורך כל התקופה הזאת וזה משהו שאנחנו אנחנו לא יכולים לקבל.
<שלומי יחיאב: ומה שיותר גרוע מזה – זה מסיט את הדיון והקשב שלנו לבעיות היותר גדולות.
<שלומי יחיאב: זה שאנחנו מתעסקים באם ההכשרה תתקיים זה גורם לנו לשכוח על אותם סטודנטים שצריכים לחכות לסטאז' שלהם, אם זה פסיכולוגיה או תזונה – התזונאים אפילו צריכים לשלם עליו – או איכות ההכשרה.
<שלומי יחיאב: האמרה השנייה שהיתה כאן – וזה נראה לי שורש הבעיה – אני לא זוכר מי אמר את זה אבל שיש שת"פ מצוין בין שני המשרדים.
<שלומי יחיאב: אני חושב שההישג הנדרש הוא לא שיתוף פעולה.
<שלומי יחיאב: ההישג הנדרש הוא אחריות וזה מה שאנחנו דורשים.
<שלומי יחיאב: אנחנו שומעים את הסבב הזה שעובר בין משרד הבריאות למשרד החינוך, למל"ג, כל הזמן ובגלל זה אנחנו מבקשים מכם, נבחרי הציבור שלנו, שתשימו סוף לדבר הזה.
<שלומי יחיאב: הכוח באמת אצלכם.
<שלומי יחיאב: הבנתי שאין פה שאלה של תקציבים.
<שלומי יחיאב: אנחנו נפגעים מזה כל הזמן ואולי אפילו יוכלו לחדד עוד סטודנטים.
<רוני קורן: אני רוצה להדגיש שבאמת לא מדובר פה בבעיה יחידה ושלא מספיק להקים עכשיו איזו ועדה שתפתור את השביתה הזאת שכרגע מונחת על הפרק, שברור שזה אקדח מעשן שאי אפשר להתעלם ממנו, אבל יש שורה של בעיות, שחלקן באמת האם בכלל יתקיימו הכשרות, וזה בגלל השביתות האלו, וחלקן זה רמת ההכשרות.
<רוני קורן: אם יש סטודנטים לרפואה עכשיו שמסתובבים 15 סטודנטים במחלקה ולא נכנסים לראות מטופלים אז ההכשרה הקלינית נפגעת, ואם זה פסיכולוגים שמחכים להכשרה שלהם במשך פרקי זמן לא הגיוניים, ותזונה שצריכים לשלם על ההכשרה.
<רוני קורן: זו באמת שורה של בעיות, שכמו שאמר פה דב חנין, אני חושבת שכל אחת בנפרד לא קשה לפתור, לכולן יש פתרון שאפשר לדבר עליו ואפשר למצוא אותו.
<רוני קורן: הסיבה שזה לא קורה היא באמת שיש כמה משרדים, שאני בטוחה שהם רוצים לפתור ואני בטוחה שהם רוצים לעבוד אבל לכל אחד מהם יש נגיעה לחלק מסוים בהכשרה שלנו, של סטודנטים במקצועות הרפואה והבריאות, ואין גורם אחד שמחבר את כולם ואחראי עלינו, שאתו אפשר לדבר כשיש בעיה.
אלי אלאלוף: פרופ' גרוסמן, בשם המכללות, בבקשה.
<שלמה גרוסמן: אני רוצה לומר שהבעיה היא חריפה מבחינת הסטודנטים, אני ממש מתקשה להבין איך כל כך הרבה שנים זה לא נפתר.
<שלמה גרוסמן: אני ממש מרגיש, כפי שאתה היושב-ראש חש, שלא בטוב כי אתה יודע שזה עניין של שנים.
<שלמה גרוסמן: אני חושב שאם ועדת מקורי היתה ממשיכה ומטפלת לא רק בפיזיותרפיה אלא גם בנושאים האחרים, יכול להיות שכבר היינו צעד קדימה אבל אני רואה שזה לא ילך.
<שלמה גרוסמן: האחריות צריכה לבוא אל כבודו, אני חושב מבחינת חברי הכנסת לעמוד על כך שיהיה גורם אחד שהוא שותף לשלושת המשרדים, קרי המל"ג, הבריאות והאוצר, ושהוא ייתן את הפתרון הסופי – אם אפשר להשתמש במילה הזאת – שהוא יביא את הפתרון האמיתי כדי שלא יחכו.
<שלמה גרוסמן: לא יכול להיות דבר כזה שסטודנטים ימתינו, שסטודנטים לא ילמדו באופן אינטגרלי בתוך הלימודים שלהם.
מיכל בירן: כמו חברי דב חנין, חנין זועבי, עבדאללה אבו מערוף ואחרים, אני מלווה את הרפורמה בבריאות הנפש תקופה ארוכה.
מיכל בירן: רק המחשבה על ההמתנה לסטאז', זו פשוט היתה מצוקה למי שישב סביב השולחן אפילו לשמוע את זה מצדם של המתמחים.
מיכל בירן: אני מכירה את המספרים.
מיכל בירן: האמירה שזה לא קשור לכסף לא ברורה לי, לא בכל התחומים.
<מירב שביב: את רוצה שאני אבהיר?
<מירב שביב: ההתייחסות שלי לגבי התקציב היתה רק לגבי הנושא של ההתנסות הקלינית במקצועות הבריאות שדיברנו עליהם לגבי שכר המדריכים, שכר המדריכים במקצועות האלה.
מיכל בירן: בעולם שאני מכירה את זה – שוב, אני לא מכירה את כל התחומים – זה קשור בעיקר לכסף.
מיכל בירן: ב-40 מיליון שקלים לשנה אפשר לתת לעוד 28,000 איש למשל טיפול פסיכולוגי, את זה אני יודעת, בחלק של התחום הזה שבו אני מתעסקת.
מיכל בירן: זה שבאמצע הרפורמה בבריאות הנפש – שגם ככה אנחנו לא מסכימים עליה ורבים עליה בכנסת כבר 20 שנה – בחרו לעשות שינוי בהרכב המימון של המתמחים בין קופות החולים לבין המדינה, וכן, יש לזה משמעות, כשלוקחים את הכסף יש פחות, כשנותנים יותר כסף למדריכים, להכשרה, לתקנים, יש יותר.
מיכל בירן: זה לא יש מאין.
מיכל בירן: זה לא הוקוס-פוקוס.
מיכל בירן: אני מצטערת, בסוף הכול מגיע לכסף.
מיכל בירן: את כל הדברים שהם לא כסף אני בטוחה שהגורמים המקצועיים יכולים לפתור, איך מסדרים את המערכת.
מיכל בירן: חלקה של המדינה צריך להיות שני דברים: אחד, מתוך מה שעלה מהשטח זה שכן יהיה גורם אחד שיהיה אחראי על התכלול ושהוא יהיה אחראי מולנו, מול הסטודנטים, מול כולם, לתוצאות ולא להבטחות; והדבר השני, זה להביא כסף, כי בסוף בלי עוד כסף – וזה כל כך מגוחך כי בסוף אנחנו משלמים על זה בריבית דריבית.
מיכל בירן: בכל המקומות האלה שחסרים אנשים בשלבים הראשונים, אחר כך, בסוף, צריך לטפל בזה.
מיכל בירן: בסוף יש מחירים.
מיכל בירן: יש מחיר לתורים, יש מחיר לאנשים שלא מקבלים טיפול נפשי, יש מחיר לאנשים שמחכים שלושה חודשים לראות רופא ואז מגיעים כשהמחלה שלהם במצב כבר הרבה יותר חמור.
מיכל בירן: לכל הדברים האלה יש מחיר.
מיכל בירן: בסוף זה חוסך כסף והמדינה צריכה לראות את זה.
מיכל בירן: רק מילה אחרונה אליך, היו"ר, השביתה והדיון זה אמצעים משלימים, לא סותרים.
מיכל בירן: גם הכוח שלך לקדם את המהלך של הדיאלוג ניזון מהיכולת של השטח להבעיר את השטח ואני ממליצה לכם לעשות את זה.
אלי אלאלוף: אני אתן לעוד שני אנשים, שתי דקות לכל אחד: פרופ' יורם שפירא, יושב-ראש המועצה המדעית של הסתדרות הרופאים, ונציג מהפסיכולוגים.
אלי אלאלוף: חברים, רק הערה, לא התכנסנו לגבי נושא ההשתלמויות וההכשרות לפסיכולוגים ופסיכולוגים קליניים, אנא מכם.
אלי אלאלוף: אני מבין את הכאב של חברתי חנין זועבי, ולקחתי אתה אחריות, אני אחראי ואני מרגיש רע ממה שקורה במגזר הערבי בתחום הזה.
אלי אלאלוף: כולנו כאזרחים צריכים להרגיש רע היכן שכואב לכל אחד מהאזרחים במדינה הזאת, אבל זה לא הדיון היום.
אלי אלאלוף: אז אני מבקש מכם, כל מי שרוצה לדון בנושא הזה – לא עכשיו.
אלי אלאלוף: בואו נתמקד בדיון שבא בעקבות הבקשות של חברי הכנסת, האיום של שביתה – או לא איום, הצהרה על שביתה, מה שתרצו – אבל כדי שנתמקד ונצא מפה עם סיכום מאוד מעשי.
אלי אלאלוף: ברשותך, פרופ' שפירא, ואחר כך, אם לעוד מישהו בוער לדבר על השתלמויות או על הכשרות הנדרשות, אני בהחלט רוצה לשמוע עוד דובר וזהו.
אלי אלאלוף: בבקשה, פרופ' שפירא.
<יורם שפירא: אני משתומם על איש שאני מעריך אותו כמאוד אינטליגנטי, כמו חבר הכנסת חנין, שמדבר על מחדל – זה לא מחדל, זו מדיניות.
<יורם שפירא: אם אנחנו מסתכלים, אני הגעתי לבאר-שבע, הייתי יו"ר חטיבת הרדמה בטיפול נמרץ בסורוקה, לפני 25 שנה היו 1.8 מיטות לאלף נפש – אני מדבר על כל מערכת הבריאות, זה חלק מכול מערכת הבריאות – היום יש 1.3.
<יורם שפירא: זאת אומרת, האוכלוסייה גדלה, כמות המיטות כמעט שלא השתנה.
<יורם שפירא: הדבר הזה הולך לכל האורך.
מרב מיכאלי: והצוות.
<יורם שפירא: רבותי, שתבינו, אנחנו מדברים על אשדוד, סדר-גודל של 350 מיטות.
<יורם שפירא: מדינת ישראל עולה בקצב של בערך 2% בשנה, אנחנו 8.5 מיליון, אתה מדבר על סדר-גודל של 170,000 איש בשנה.
<יורם שפירא: אם אנחנו רוצים שתי מיטות ל-1,000 נפש – אם אנחנו מדברים למשל על ה-OECD אנחנו מדברים על 3.4 ממוצע, לא הגבוה, ממוצע – אנחנו מדברים על שתי מיטות, זאת אומרת, 350.
<יורם שפירא: זאת אומרת, אשדוד, כל שנה, כל שנה, רק לדרוך במקום.
<יורם שפירא: רק לדרוך במקום, לא לשפר, ויש לנו המון מה לשפר.
<יורם שפירא: מדינת ישראל לא עושה את זה, וזה לדורותיה, זה לאו דווקא הממשלה הנוכחית.
<יורם שפירא: זה שברק דיבר על הזקנה במסדרון - - -
אלי אלאלוף: בוא נתמקד, פרופ', ברשותך.
<יורם שפירא: לכן אני אומר, הבעיה היא הרבה יותר רחבה – זה כל מערכת הבריאות.
מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, אני רשומה.
מרב מיכאלי: אם יורשה לי, זה בהמשך לזה בדיוק.
אלי אלאלוף: לא, אמרתי שאני חייב לתת עוד רשות דיבור לאדוני ואחר כך אני מסכם כי אני הארכתי ב-45 דקות וחברות שלכם ושלי מחכים לי עם פטיש בחוץ.
<יצחק לוין: אני עוסק בתחום של ילדים מורכבים, בלקויי למידה, נותן בשנה 60,000 טיפולים פרה-רפואיים, התפתחותיים, כוללים את המקצועות שדיברתם עליהם כאן כרגע, ריפוי בעיסוק, תקשורת, פיזיותרפיה, טיפולים רגשיים.
<יצחק לוין: אני רוצה להתייחס לנושא של ההכשרות.
<יצחק לוין: במדינת ישראל יש 500,000 טיפולים חוץ-קופתיים, כש"אחיה" נותן 60,000 טיפולים התפתחותיים כספק שירות לקופות החולים.
<יצחק לוין: בשתי נקודות, ואני אעשה את זה בקצרה: הנקודה האחת – הנושא של ההכשרות.
<יצחק לוין: הסטאז'רים באים ל"אחיה" מכול האוניברסיטאות בארץ לסטאז', ואפשר לקלוט, הבעיה היא שהתגמול שאני כמפעיל מקבל מהאוניברסיטה, מהמכללה, עבור מרפא בעיסוק, או קלינאות תקשורת, הוא נמוך מאוד, הוא מגוחך – 35 שקל.
<יצחק לוין: זה מחיר שלא נמצא בשום מקום, זה לעג לרש, ממילא המוטיבציה מאוד נמוכה.
<אלי גבאי: ליום.
<יצחק לוין: ליום, כאשר ישנה אפשרות לקיים- - -
אלי אלאלוף: 35 שקל ליום?
<אלי גבאי: ליום הדרכה, אדוני היושב-ראש.
<יצחק לוין: ליום.
<יצחק לוין: כבוד היושב-ראש, מר אלי אלולוף, ליום.
<יצחק לוין: תכתבו את זה – ליום.
<יצחק לוין: זה לעג לרש.
<יצחק לוין: ישבתי אתמול עם אחת מקופת החולים בבני-ברק, אזור המרכז – אני לא יכול לנקוב בשם – 500 ילדים ממתינים לקלינאות תקשורת, ויש לי חדרים, רק נביא את הסטודנטים ויהיה לי את התמריץ להכשיר אותם, אני פותר חלק מהבעיה בצורה ניכרת.
<יצחק לוין: למה שאמר מר ויצנר, שאני אישית מוקיר אותו בפגישות האחרונות שאני אתו בחצי שנה האחרונה, אני מבקש שהוועדה הבין-משרדית שנקראת מל"ג – ויש לי קשר למל"ג כי יש לי בית ספר להכשרת מורים, הכשרתי 6,000 סטודנטים כבר, וגם במקצועות האקדמיים, אני לא אוכל להרחיב את הדיבור כרגע, יש לי לזה קשר מאוד חזק דרך המח"רים דרך אגב, עשיתי עם "בר אילן" ואני עושה את זה בעוד צורות – אני מבקש להיות חבר בוועדה הזאת שבה אני אספר את השטח, כמה הכשרות צריכים בתחום של התקשורת, בתחום של ריפוי בעיסוק, ואין הקומץ משביע את הארי.
<יצחק לוין: אם אתם רוצים לעשות הלימה נכונה צריכים את המל"ג, צריכים את משרד הבריאות וצריכים את השטח.
<יצחק לוין: אני חושב שאני מציג את השטח נכון מאוד.
<יצחק לוין: תודה רבה על האפשרות שנתתי לי להביע את עצמי.
אלי אלאלוף: אני מתנצל בקרב כל החברים, במיוחד נציג הפסיכולוגיים הקליניים, זה לא הנושא, פשוט זה לא הנושא היום.
אלי אלאלוף: תרשו לי, אני חייב לסכם, יש לי עוד שתי דקות.
<סיון גבריאלי: אבל, סליחה, אדוני, אני מטעם הסתדרות המח"ר והוזמנו לוועדה הזו.
<עמוס ספיבק: והסתדרות הפסיכולוגיים, הזמנתם אותנו.
אלי אלאלוף: עוד פעם חוזרים לפסיכולוגיה.
<עמוס ספיבק: אבל אני לא אדבר רק על הפסיכולוגים, זה קשור לדיון הכללי.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, יהיו הזדמנויות נוספות.
אלי אלאלוף: אני מבטיח לכם שיהיה המשך לדיון הזה.
אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם: א', אם נציג ההסתדרות - - -
<עמוס ספיבק: זה זלזול בזמן שלנו.
<עמוס ספיבק: אני פה הרבה פעמים, אתם מזמינים אותנו עוד פעם ועוד פעם, אני נותן את הפתק מההתחלה, מקבל אישור שאני בסוף יקבל זכות דיבור ואתה עשית לי את זה כבר שלוש פעמים, שאתה לא נותן לנו.
<עמוס ספיבק: אנחנו מגיעים מכול הארץ, אנחנו לא מקבלים שכר על זה, אנחנו עושים את זה בהתנדבות.
אלי אלאלוף: אני רוצה להסביר - - -
<עמוס ספיבק: אני מדבר על שתי דקות בדיון של שעה וחצי.
אלי אלאלוף: חברים, לוועדה הזאת יש תשע ועדות משנה והראשונה שהוקמה היא לטיפול בנושא כל הרפורמה בבריאות בנפש בראשות חברת הכנסת נורית קורן שנמצאת פה.
<עמוס ספיבק: אבל יש לי משהו להגיד על הבעיה הכללית ולהגיד משהו דרך זה, זה שתי דקות.
אלי אלאלוף: אני מפסיק להצטדק.
אלי אלאלוף: יש דיון בנושא הזה בשבוע הזה ותוכלו להתבטא בחופשיות.
אלי אלאלוף: אני מתנצל שוב אבל השעון לא שואל את דעותי האישיות.
אלי אלאלוף: א', אני חוזר ואומר, אני דיברתי על ההסתדרות, אני פתחתי עם הערות די קשות על ההסתדרות ואני רוצה, לאור הדיון – ואני לא מתבייש לתקן את עצמי, לאור הדיון – לומר שאני מודה לכם על כך שאתם לא יורדים מהנושא ואתם מביאים לתודעה ציבורית.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שגם אם האחריות הכוללת היא ודאי לא עליכם, האחריות הכוללת, והיא חד-משמעית, היא אחריות משרד הבריאות, בלי התחמקות ובלי לחפש תירוצים, תיאום ולא תיאום, אחריות משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: כל נושא ההשתלמויות שנדרשות לכל המקצועות הרפואיים זו אחריות כוללת של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: זה שמשרד הבריאות יכול להקים צוות קבוע כדי לטפל בנושא הזה עם המשרדים הרלוונטיים, זו בעיה של משרד הבריאות ותפקוד של משרד הבריאות.
אלי אלאלוף: אל תחפשו בזה שייקום צוות או יהיה צוות מלווה, שזה משחרר את משרד הבריאות מהאחריות הכוללת והמיניסטריאלית לנושא הזה.
אלי אלאלוף: אתם חייבים להבין את זה בצורה חד-משמעית.
אלי אלאלוף: אם צריך בתוך משרד הבריאות אחראי אחד, ממונה אחד – עם כל הכבוד שאני רוחש גם למנכ"ל וגם לעוזר של המנכ"ל, זה לא תפקיד של עוזר מנכ"ל.
אלי אלאלוף: זה תפקיד מספיק כבד, מספיק מסובך כדי שיהיה באחריות של איש שכל החיים שלו, כל תפקידו הוא לתאם את ההשתלמויות במקצועות הבריאות.
אלי אלאלוף: זה התפקיד.
אלי אלאלוף: אני מזדהה – ואני יודע שאת עדינה אתי, חנין, היא לא תמיד עדינה עם אחרים אבל אתי, אני מודה באשמה – הטרטור שסבלנו, וממשיכים לסבול, בגלל שאין אחראי לנושא של השתלמויות עם ראיה קצת יותר רחבה, לא רק ברגע שהוא מגיע להשתלמות, ברגע שחסר במקצועות אנשים, ברגע שחסר לאוכלוסייה מסוימת, שהיא ישראלית לכל דבר בעיני - - -
<קריאה: זו לא השתלמות.
אלי אלאלוף: שחנין תביע את דעתה איך שהיא רוצה - - -
<קריאה: זו התמחות, לא השתלמות.
אלי אלאלוף: אל תפריעו לי, חבר'ה.
אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, על משרד הבריאות לדאוג שכל נושא ההשתלמויות יטופל באופן מידי, ואני באופן אישי מזמין פגישה עם המנכ"ל תוך שבועיים לדיון, אם חברים מהכנסת רוצים, רק על הנושא הזה, תוך שבועיים.
אלי אלאלוף: כיושב-ראש ועדת הבריאות של הכנסת, אני מבקש שיתקיים דיון בנושא הזה, בו יינתן דיווח על כל הבעיות שעלו שהן הסיבות לשביתה, עם תשובות מאוד מאוד מעשיות, ולא תשובות של: אנחנו נדבר אתם.
אלי אלאלוף: אתם באים ומיישמים את הסיכום, כולל - - -
<סימה רוזנבלום: יש סיכום, הוא יכול לפעול מחר, אני לא מבינה למה צריך לצאת לשביתה?
אלי אלאלוף: אני מקבל דיווח עוד שבועיים, אני נותן זמן.
<סימה רוזנבלום: ההוראות יוצאות מחר בבוקר - - -
אלי אלאלוף: אל תפריעי לי, אני שמעתי אותך עם הרבה שקט, גברת.
אלי אלאלוף: אני חוזר, תעשו את העבודה שלכם, תתאמו עם כל המשרדים הרלוונטיים, עם הות"ת וכו', אני רוצה שכל התשובות יהיו תוך שבועיים, על הסיבות שעלו בגלל האיום של השביתה.
אלי אלאלוף: שניים, אנחנו כוועדה נקיים דיון עם הצוות שאתם תבחרו, הבין-משרדי – אתם, משרד הבריאות –אנחנו נקיים תוך חודש דיון המשך בוועדה הזאת שלנו כדי שנדע מה המנדט של הצוות שלכם, איך הוא מתכנן לעבוד ומה תוכנית העבודה שלו.
אלי אלאלוף: תוך חודש אנחנו רוצים לקיים את הדיון הזה.
אלי אלאלוף: הדיון הזה יהיה דיון טכני מאוד.
אלי אלאלוף: אני חושב שהידע שיש פה מסביב לשולחן נמצא בכל מקום, הוא זמין בכל מקום.
אלי אלאלוף: הסבל של הסטודנטים ידוע לכולם.
אלי אלאלוף: אבל אני רוצה שתהיה ישיבה בעוד חודש שבה אנחנו נקבל ממשרד הבריאות – ואני אומר, רק משרד הבריאות – דיווח איך הוא מתמודד בכל נושא ההשתלמויות, כולל של הפסיכולוגים והפסיכולוגים הקליניים.
אלי אלאלוף: אני גם רוצה שהגישה שלכם שתהיה עבור התזונאים.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות שהנושא הזה יישאר, א', מחוץ לתחום האקדמי.
אלי אלאלוף: תכניסו אותו לתחום האקדמי, תתאמצו - - -
נורית קורן: הוא חייב להיות אקדמי, חייב להיות.
אלי אלאלוף: אני צריך לתת לות"ת ייעוץ איך הוא עושה את זה?
אלי אלאלוף: זו בעיה שלו, שימצא את זה.
אלי אלאלוף: אני לא מאמין שיכול להיות שתזונאית תבוא ותקבע לי מה לאכול ומה לא לאכול ללא הכשרה אקדמית הולמת.
אלי אלאלוף: אז תקבלו מהות"ת את הדרישות כדי שזה יתקיים, וזה יתקיים.
אלי אלאלוף: להוציא את הבושה הזאת, הנושא הזה של לחייב השתלמויות בתשלום.
אלי אלאלוף: אין שום סיבה לזה, זו תולדה של חוסר התייחסות לנושא של תזונאים.
אלי אלאלוף: אנחנו יודעים כמה הנושא של התזונאים – תסתכלו עלי תבינו – כמה הוא חשוב לבריאות.
אלי אלאלוף: יש לנו דיון בשבוע הבא בעניין הזה, אני אדחה אותו כי זה גם כן אחת הפשלות – סליחה על הביטוח הלא פרלמנטרי, וודאי לא אקדמי.
אלי אלאלוף: כם רוצה לסכם ולהודות לחברי הכנסת על הדיון הזה, לכל מי שבא, ואני מודה לך אדון גבאי.
נורית קורן: אדוני, אני רוצה רק להוסיף את הנושא של התמחות של רופאי ילדים ושיניים שאמורים לשלם לבתי החולים - - -
אלי אלאלוף: בהזדמנות זו.
נורית קורן: כן, זה קשור כי דיברת על תשלום.
אלי אלאלוף: היום ה-15 למאי 2017, י"ט באייר, תשע"ז.
אלי אלאלוף: הנושא: הצעת חוק דמי מחלה (תיקון - ניכוי ימי מחלה), התשע"ו-2016, פ/2913/20.
אלי אלאלוף: הצעת החוק של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני.
אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה מיוחדת על זה שפינית מזמן הוועדה שהוא מצומצם ודחוק לדון בהצעת חוק הזו שבעינינו היא הצעת חוק מאוד חשובה - שהיא בעצם עושה צדק ויושר עם עובדים, כאשר הכותרת של הצעת החוק אומרת – אם לא שילמת על יום המחלה, אם לא שולם לעובד על יום מחלה, אי אפשר לגרוע את היום הזה מהזכות שיש לו מהצבירה שיש לו, צבירת ימי מחלה.
אורי מקלב: כפי שידוע, היום בחוק העבודה, או בזכויות שיש לעובד או עובדת, על כל חודש של עבודה, מגיע יום וחצי של חופשה, כך שבשנה יש לנו 12 חודשים, מצטבר לעובד 18 יום של ימי מחלה.
אורי מקלב: חשוב לציין, אדוני היושב-ראש, החוק הזה לא מדבר על זכויות של העובד למחלה - דהיינו: שאסור לפטר עובד בגלל שהוא חולה כך וכך יום עד 18 יום.
אורי מקלב: לא, החוק נמצא בתוך סעיף 4 שאומר מה הזכויות לקבלת דמי מחלה, הוא לא רק מדבר על ימי מחלה, הוא מדבר על דמי מחלה, על מה שמגיע לעובד תשלום עבור ימים, הגם שהוא לא נמצא, יש לו זכות להיות חולה, אבל אולי הוא יכול להיות יותר, אבל יש לו זכות שישלמו לו עבור הימים האלה.
אורי מקלב: אך מה?
אורי מקלב: בכל אופן בגלל כנראה הצדקות או חשש, בעבר זה באמת דבר ישן שאולי יהיה ניצול לרעה של עובדים של ימי המחלה, אז עשו סנקציה מסוימת.
אורי מקלב: באו לעובד ואמרו לו תשמע – על היום הראשון אתה לא מקבל תשלום, על היום השני אתה מקבל חצי יום, על היום השלישי חצי יום, ומהיום הרביעי אתה מקבל יום שלם, כך שאם מישהו חולה ארבעה ימים, אז הוא מקבל רק על יומיים דמי מחלה.
אורי מקלב: אבל אם הוא חולה יום אחד, אז הוא לא מקבל בכלל.
אורי מקלב: הוא היה חולה מאוד, עבר ניתוח קטרקט ביום לפני זה אחרי הצהריים, הוא לא יכול להגיע לעבודה למחרת, אסור לו לצאת מהבית, אבל הוא יחסר והוא לא יקבל על זה שכר.
אורי מקלב: מה שקרה בתקופה האחרונה, זה התעצם שישנם מעבידים שלוקחים, גם לא משלמים וגם גורעים לו את זה מהצבירה ככה שהוא לא הגיע לעבודה, אז מורידים לו – 18 יום מגיעים לך, יש לך עכשיו רק 17 יום, לא שילמת.
אורי מקלב: כפי שאמרנו, החוק נמצא בדמי מחלה, תשלום על דמים.
אורי מקלב: צריך לציין, אדוני היושב-ראש, שבמגזר הציבורי, משרדי הממשלה משלמים לעובדים אפילו מהיום הראשון.
אורי מקלב: צריך לציין שיש הרבה מעבידים שמשלמים.
אורי מקלב: יש הרבה מעבידים במחשבה, בחישובים, בשיקולים שלהם גם שהם לוקחים את היום הזה, גם שהם רוצים בסך הכול שלעובד יהיה מוטיבציה, אם יום אחד, אבל לא יותר – שיקולים של המעבידים.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על כאלה שבעצם גם לא משלמים, וגם גובים מהצבירה.
אורי מקלב: לכן בא החוק, ממש בקצרה בסעיף 1, בא ואומר: היעדרות של יום אחד בלבד, לא תנוכה מסעיף זה מהצבירה של 18 יום, כמובן, שאם שילם המעסיק, אם הוא כן שילם אז זה כן נגרע.
אלי אלאלוף: בבקשה, מלשכת עורכי הדין.