GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה מלינובסקי: אני רואה מכתב שני, הכותרת כבר הרבה יותר מתונה, כנראה הבנתם שקצת הגזמתם בכוונות.
יוליה מלינובסקי: אז האמירה שלי, לדעתי, מה שצריך לצאת הדיון הזה, כבוד היושב ראש, ואני חושבת שכל הנוכחים, אני מקווה מאוד, שיסכימו איתי - - -
יעל גרמן: לא, לי יש דווקא זווית קצת שונה.
יוליה מלינובסקי: אוקיי, אבל מה שבעיניי חשוב, שכל הארגונים הרלוונטיים, משרד, עובדות סוציאליות, שכולם יסתדרו ביניהם, ימצאו פתרון כזה או אחר, אבל זה לא צריך לפגוע באותם אנשים שמגיע להם.
יוליה מלינובסקי: בזה את מסכימה?
יעל גרמן: ללא ספק, התוצאה הסופית צריכה להיות שהם יקבלו את השירות.
יוליה מלינובסקי: שהם יקבלו את השירות, קודם כל.
יעל גרמן: אבל יש פתרון טוב.
יוליה מלינובסקי: אחר כך תסתדרו ביניכם.
אלי אלאלוף: חברי הכנסת, היות שהם בין המציעים, אז הם יתחילו.
יעל גרמן: אני דווקא רוצה להציג נקודת מבט טיפה שונה, כמובן שאני הצטרפתי להצעה.
יעל גרמן: אני חושבת שקודם כל הרעיון של לצרף את ניצולי השואה לקהילה תומכת זה רעיון אדיר.
יעל גרמן: קהילה תומכת בכלל זה רעיון אדיר, זה אחד מהפרויקטים הפנטסטיים שנותן מעטפת של תמיכה כוללת, גם רפואית, גם נפשית, גם פיזית, של שיפוצים ותחזוקה בבית.
יעל גרמן: זה פשוט דבר אדיר לאנשים בודדים וקשישים ואין ספק שניצולי השואה, מרביתם הם קשישים ורבים מהם בודדים.
<קריאה: כולם קשישים.
נחמן שי: כשתדעו מה זה קשיש תודיעו לי.
נחמן שי: כי אני חיפשתי הגדרה - - -
יוליה מלינובסקי: אזרח ותיק.
טלי פלוסקוב: כן, בדיוק, נחמן אומר את זה בכל מקום.
יעל גרמן: נחמן, אתה רוצה בגילך להצטרף לקהילה תומכת?
נחמן שי: אני לא קשיש, אז הכול בסדר.
אלי אלאלוף: אני מצטרף אליו, גם אני לא קשיש.
נחמן שי: נכון, אלי, אתה ואני - - -
<קריאה: שלא לדבר עליי שכבר עוד מעט העובד הסוציאלי מהשכונה שלי מתקשר אליי, לשאול למה לא הצטרפתי לקהילה התומכת.
יעל גרמן: אבל אני חושבת שאני מבינה את העובדים הסוציאליים, כי אני ממש לא מבינה מדוע צריך לפתוח תיק לניצולי השואה.
יעל גרמן: הרי לא מצרפים אותם לקהילה תומכת מפני שהם זקוקים לשירותים הסוציאליים, אז למה צריך להעביר אותם דרך תיק?
יעל גרמן: ולמה צריך להטיל את זה על העובדים הסוציאליים?
יעל גרמן: לדעתי זו הייתה הכוונה של העובדים הסוציאליים וקצת טעו בכוונתם.
יעל גרמן: זאת אומרת, מה שאני רוצה לומר יש פתרון מאוד פשוט, צריך לצרף את ניצולי השואה, אבל לא לפתוח להם תיק ולא להעמיס את זה על העובדים הסוציאליים, שגם היום יש להם תיקים שהם לא מסוגלים, 300 ו-500 תיקים לעובד סוציאלי, תחשבו על זה.
יעל גרמן: אני חושבת שיש פה פתרון מאוד מאוד פשוט, שצריך להציע אותו, הוא קצת - - - ייתנו את השירות הזה, קהילה תומכת זה ממילא מין עיקוף למשרד הרווחה וזה מופעל על ידי גופים חיצוניים ולא על ידי העובדים הסוציאליים.
יעל גרמן: העובדים הסוציאליים נותנים לזה תמיכה, אבל זה מופעל על ידי גופים חיצוניים, יצרפו את כולם לקהילה תומכת ולא יפתחו להם תיקים.
יוליה מלינובסקי: אבל צריך רישום איכשהו.
נחמן שי: טוב, באמת, כמו שאמרה יוליה, אני נקרע פה בין שתי קבוצות, שאני מאוד מעריך אותם ומחשיב אותם ומשתדל מאוד להגן על הזכויות שלהם בתוך הבית הזה, האזרחים הוותיקים מצד אחד, המבוגרים, נקרא לזה כך, ומצד אחר העובדים הסוציאליים.
נחמן שי: פה היה ניסיון, לדעתי, לעשות דבר טוב, כשלעצמו.
נחמן שי: הרעיון לחבר אותם לאותם מתקני אזעקה הוא רעיון מצוין, הלוואי שכולנו נהיה מחוברים למתקני אזעקה כי בלאו הכי אנחנו נתונים לסיכון בכל רגע שאנחנו הולכים, או במגדלים שעולים באש או - - -
אלי אלאלוף: לא חשוב הגיל אפילו.
נחמן שי: אז לכן שיהיה לכולנו מתקני אזעקה, אגב, יש את זה על המכשירים האלה, ונוכל להזעיק.
נחמן שי: אבל במקרה הזה האזרחים הוותיקים הם באמת אוכלוסייה בסיכון יותר גבוה ולכן נכון להעמיד לרשותם את האמצעים האלה.
נחמן שי: אבל יש פה קצת ניסיון של כיסוי ת', כמו שקוראים אצלנו, כלומר בהזדמנות זו מטילים את תפוח האדמה הלוהט הזה למגרש של העובדים הסוציאליים.
נחמן שי: עכשיו, אני בדקתי, יש לי כמה עובדות סוציאליות, כבר אמרתי את זה כמה פעמים, הן לא עשויות גומי, בדקתי, הן לא עשויות מגומי, הן עשויות חומרים אחרים, הם לא נמתחים ולא נמתחות, העובדים הסוציאליים, הם לא יכולים לעשות כל יום עוד דבר ועוד דבר.
נחמן שי: בשבוע שעבר עמדו פה 400 מהם מול הכנסת, אגב, האיגוד לא היה שם, היו אנשים מהשטח, זו יוזמה אמיתית שצומחת ממאות אנשים, חלקם כבר עובדים בזה וחלקם סטודנטים, שבאו למחות על כך שמעמדם בחברה, ההתקפות עליהם, השיימינג וכל הדברים האלה, הם פוגעים בהם.
נחמן שי: והם גם, צריך לזכור בפורום הזה, מבעלי המשכורות הנמוכות ביותר במשק הישראלי.
נחמן שי: מגיע להם, כי הם בחרו במקצוע הזה, אז נעניש אותם כמה שאפשר יותר כי זה ככה, רציתם לעבוד עם אוכלוסיות קשות ומוחלשות?
נחמן שי: תהיו גם אתם שם.
נחמן שי: ולכן אם רוצים לקבל את העזרה והסיוע של העובדים והעובדות הסוציאליים, צריך לתגבר אותם או צריך לחזק אותם, או צריך להוסיף להם, אי אפשר לתת להם עוד מטלות כי בסוף מישהו משלם את המחיר.
נחמן שי: מי ישלם את המחיר?
נחמן שי: מי שקיבל עד עכשיו שירות איקס ועכשיו הוא יקבל שירות איקס מינוס משהו.
נחמן שי: הלוא זה ברור, אין קסם אחר כדי להגדיל מטלות על קבוצה קבועה של עובדים.
נחמן שי: לכן, עם כל הכבוד שיש לי לשר הרווחה, אני מבין שהוא עושה דברים, ראיתי פה שהוא הטיל מטלה נוספת, של בני 90 ומעלה, כי הוא רוצה לשחרר אותם מ-IDL וכל הדברים האלה.
נחמן שי: בסדר גמור, יש לו רעיונות טובים ואנחנו הולכים איתו ביחד, גם בשדולה וגם בדרכים אחרות, אבל למען השם, אתה רוצה שהם יעשו יותר תן להם אמצעים, זה הכול, אחרת העבודה או לא תיעשה, או תיעשה רע, אז מה התועלת?
נחמן שי: לכן ביקשנו דיון ואני מקווה שנשמע פה תשובות.
נחמן שי: אם לא, נמשיך לצעוק, לפחות, עד שהקשישים ייהפכו ל - - -
יוליה מלינובסקי: לא, אנחנו נמשיך, אנחנו נמצא פתרון.
טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה להודות ליוזמי הדיון, לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי וכל מי שהצטרף אליה.
טלי פלוסקוב: אנחנו כאן שוב ושוב דנים על המצב של ניצולי השואה וחבל לי מאוד שהמילה של ניצולי השואה אנחנו מחברים למילה של מחלקת הרווחה.
טלי פלוסקוב: חבל מאוד שזה מה שקורה.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שכל ניצול שואה צריך לעבור דרך מחלקת הרווחה.
טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת, הפרויקטים האלה, שבאמת אנחנו מובילים, אני כראש רשות לשעבר, אני יודעת מה המסגרת של קהילה תומכת עובדת, אני יודעת מה התכנית, לא חייבים ניצולי שואה לעבור דרך מחלקת הרווחה וזה יפתור לנו את כל הבעיה, אדוני.
טלי פלוסקוב: אני גם אומרת דבר כזה, יש ניצולי שואה, ואני מכירה לא אחד, שמתביישים להגיע לרווחה, אז מה?
טלי פלוסקוב: הם לא יכולים לקבל קהילה תומכת?
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להגיע אליהם, אנחנו צריכים לתת להם את השירות הזה בלי שהם ירגישו ש - - -
<צפרא דוויק: שפתחו להם תיק.
טלי פלוסקוב: בדיוק, שפתחו להם תיק.
טלי פלוסקוב: זה באמת, פתחו להם תיק, זה מילה קשה, זה משפט קשה עבורם.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים למצוא פתרון ופה אני חושבת שאנחנו חייבים לעשות את זה יחד עם הרשויות, איך אנחנו עושים את זה בלי לרשום אותם עם אלה שיש להם תיק במחלקת הרווחה.
יעל גרמן: בלי לפתוח תיק.
טלי פלוסקוב: בלי לפתוח תיק.
טלי פלוסקוב: לא סתם אני אומרת, המשפט 'לפתוח תיק' עבורם הוא משפט קשה, רבותיי.
טלי פלוסקוב: אז זה צריך להגיע לפתרון ללא.
טלי פלוסקוב: אני פה לגמרי מסכימה איתך, יעל, כי אני חושבת ש - - -
יעל גרמן: כן, יש פתרון, זה חברות - - -
טלי פלוסקוב: בהחלט, אז צריך לחשוב איך אנחנו עושים ואני מאוד שמחה שהעלינו כאן את הנקודה הזאת, כי אנחנו מדברים באמת על זה לא מעט וכשאנחנו מדברים על בדידות, זה בדיוק זה.
טלי פלוסקוב: הם לא יגיעו למחלקת הרווחה כי הם מתביישים, כי הם חושבים שזה איזה שהוא סימן שזה - - -
יעל גרמן: מסכנוּת.
טלי פלוסקוב: בדיוק, וזה איזה שהוא כבוד עצמי.
טלי פלוסקוב: אנחנו פוגעים בהם.
טלי פלוסקוב: אז צריך לחפש את הדרך איך להגיע אליהם ללא תיק ואיך אנחנו עושים את זה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שיש פה לא מעט אנשים שייתנו לנו - - -
יוליה מלינובסקי: משרד הרווחה.
אלי אלאלוף: יש פה נציגת משרד הרווחה?
יעל גרמן: אדוני היושב ראש, אני רק רוצה להוסיף לדברים של טלי, פשוט סיפור שאותי מאוד ריגש.
יעל גרמן: יש לנו עד היום את הסיפור של החברה להשבה, שפשוט ביום אחד, ביולי 2015, הורידה את הסכומים שהיא העבירה לניצולי שואה, ונסעתי לראות את אותם ניצולי שואה שהיום חיים במחצית ממה שהם חיו קודם וגיליתי מראות קורעי לב, באמת, של רמת חיים שפשוט בא לי לבכות.
יעל גרמן: ושאלתי אותם, תגידו לי, למה אתם צועקים, למה אתם לא אומרים?
יעל גרמן: הם אומרים 'כי אנחנו מתביישים לצעוק.
יעל גרמן: אנחנו לא נצעק, אנחנו לא נלך לרווחה, אנחנו נתגבר על הכול לבדנו'.
טלי פלוסקוב: זה דור שהוא באמת, זה דור אחר.
אלי אלאלוף: ברשותכם, נציגת משרד הרווחה, בבקשה.
יוליה מלינובסקי: מה הרציונל בזה, לפתוח תיק.
יוליה מלינובסקי: חשבתם על זה, נכון?
<תמי מרוז: על מה?
יוליה מלינובסקי: לפתוח תיק.
אלי אלאלוף: לא, שם ותפקיד, קודם כל.
<תמי מרוז: שמי תמי מרוז, אני עובדת סוציאלית ואני מפקחת ארצית לניצולי השואה במשרד הרווחה.
אלי אלאלוף: לא, תגידי את השם המלא של המשרד שלך, ברשותך.
<תמי מרוז: זה קשה.
אלי אלאלוף: לא, זו בעיה של כולנו.
<תמי מרוז: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
אלי אלאלוף: אתם יודעים מה זה שירותים חברתיים?
אלי אלאלוף: גם אני יכול להשתמש בהם.
טלי פלוסקוב: נכון, ודאי.
אלי אלאלוף: אז תפסיקו לחשוב ללכת ללשכת הרווחה, לשכת הסעד.
אלי אלאלוף: זה מת, המושג הזה אמור למות.
אלי אלאלוף: אז תלכו לשירותים החברתיים וזה לא בושה לאף אחד ללכת, גם אני אם הייתי במצב לא יודע מה, אני זקוק לשירותים החברתיים.
אלי אלאלוף: המדינה צריכה לתת שירותים חברתיים, לא רק לנזקקים אלא לכל החברה.
אלי אלאלוף: אז קודם כל תלכו למושג הזה, המרכזי, זה לא בושה.
אלי אלאלוף: אני מבין את הקשישים, אם הייתי אומר לאמא שלי ז"ל 'תלכי לאיזה מקום', בכלל היא הייתה 'אתה מפיל אותי, אתה מתיש אותי', בצדק.
יעל גרמן: משפיל אותי.
אלי אלאלוף: אבל אל תשכחו שמשרד הרווחה ושירותים חברתיים, זה מושג שכל החברה יכולה ליהנות ממנו.
<תמי מרוז: תודה רבה.
אלי אלאלוף: ולא רק כביכול ההשפלות.
<תמי מרוז: לפני שבע שנים אנחנו התחלנו להפעיל שירותים חברתיים ייחודיים לניצולי שואה.
<תמי מרוז: כל השירותים החברתיים שאנחנו מפעילים לניצולי שואה הם ללא מבחן הכנסות, הם פתוחים לכל ניצולי, שורדי, בורחי, נמלטי השואה בכל הגדרה של כל מדינה שהיא.
<תמי מרוז: כל מה שהכנסת מחליטה שנכנס לקטגוריות, welcome אצלנו לשירותים והשירותים שלנו, הקריטריונים מאוד פתוחים, בהתאם למה שאמרת, מתוך כבוד לניצולי השואה ומתוך מקום לתת שירות אוניברסלי, כמו קהילה תומכת.
<תמי מרוז: קהילה תומכת, לא צריך להיות אדם עני בשביל להצטרך אותה, לא צריך להיות ערירי בשביל להצטרך אותה, לא צריך להיות מסכן, חולה, שום דבר כזה, זאת אומרת קשיש שרוצה ליהנות מהשירותים של קהילה תומכת.
<תמי מרוז: וזה לא רק לחצן מצוקה, כמו שאמרתם, זה עם פעילות חברתית, זה גם תיקונים קלים, זה גם אב קהילה שמכיר את האנשים ופנוי אליהם 24/7.
<צפרא דוויק: כמה ניצולי שואה יש?
<תמי מרוז: 212,000, חיים בארץ.
<צפרא דוויק: ואיזה תקציב יש לכם?
<תמי מרוז: אני מנהלת תקציב של 47 מיליון שקל לשנה.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה להבין, כשאתם החלטתם שצריך לפתוח תיקים בשירותי - - -
אלי אלאלוף: זה לא לפתוח תיק, זה להירשם.
יוליה מלינובסקי: להירשם, לרשום את אותו בן אדם.
יוליה מלינובסקי: מה היה הרציונל?
יוליה מלינובסקי: כי זה כנראה - - -
<תמי מרוז: אני רוצה להסביר.
אלי אלאלוף: למה צריך לפתוח תיק כדי להירשם לקהילה?
<תמי מרוז: אנחנו לא החלטנו שצריך לפתוח תיק, אנחנו החלטנו שיש לנו תקציב שאנחנו רוצים להשתמש בו בדרך הטובה ביותר שאפשר למען ניצולי השואה ואנחנו מתקצבים את השירותים.
<תמי מרוז: החלטנו בעניין של קהילות תומכות, שאנחנו מסירים את מבחן ההכנסות אצל ניצולי שואה וכל ניצול שואה שמביא אישור כלשהו שהוא ניצול שואה, באמת מכל ממשלה, מוועידת התביעות, מכל ארגון רשמי שמטפל בניצולי השואה - - -
אלי אלאלוף: לפני דקה אמרת שאם אני קשיש, אני קשיש - - -
<תמי מרוז: לא קשיש, על ניצולי שואה אני מדברת.
אלי אלאלוף: אני קשיש, אני לא ניצול שואה, ניצול שואה בצורה אחרת, זה שאני חי אני ניצול שואה בכלל, אבל אני קשיש ואני רוצה ליהנות מקהילה תומכת, מה אני עושה?
<תמי מרוז: הפרוצדורה כיום מצריכה לפתוח תיק בלשכת הרווחה.
<אילן דוד: הוא יכול לפנות באופן עצמאי.
<תמי מרוז: תראה, התקציב הוא תקציב של משרד הרווחה, אגב, חלק מהתכנית - - -
אלי אלאלוף: מה, את מסבסדת לי את הלחצן?
<תמי מרוז: קהילה תומכת היא לא רק לחצן, היא מערך של שירותים.
אלי אלאלוף: לא, אני לא צריך את כל השירותים, אני רוצה לחצן.
<תמי מרוז: התכנית היא קהילה תומכת, הלחצן זה לא מספיק.
<תמי מרוז: כן, ניצולי השואה משלמים אפריורית הרבה פחות מכלל הקשישים, לא חשוב מה מצבם הכלכלי, ואנחנו גם פוטרים עם התקציב שלנו את הרשויות ממצ'ינג שהם מחויבים להם בשירותי הרווחה כדי לאפשר לכמה שיותר ניצולי שואה וכמה שיותר מהר, ובלי תלות במצב הסוציואקונומי של הרשות המקומית, או בהחלטה של ראש העירייה, להצטרף לקהילה התומכת.
אלי אלאלוף: אז בואו ניתן לצפרא להסביר את המצב ואחר כך - - - אני לא מכיר, אדוני, מי אתה?
<גל שחם: גל שחם.
אלי אלאלוף: מה אתה?
<גל שחם: אני עובד סוציאלי בעיריית תל אביב וחבר המזכירות הארצית באיגוד העובדים הסוציאליים.
אלי אלאלוף: אוקיי, אנחנו נתחיל מיושבת הראש.
<צפרא דוויק: טוב.
<צפרא דוויק: קודם כל אני מודה על קיום הדיון הזה.
<צפרא דוויק: ההוראה של לשכת השר ולשכת המנכ"ל יצאה כבר ביולי, הוראה ראשונה, קול קורא ראשון יצא במרץ וביולי, את המכתב שלי אני הוצאתי כבר ביולי, זה שהוא הגיע לשולחן הכנסת בדצמבר, אז זה יופי.
<צפרא דוויק: אני חושבת שזו יוזמה מאוד מבורכת של השר ושל המשרד לצרף את ניצולי השואה לקהילה תומכת.
<צפרא דוויק: תרשו לי למחות, גב' מלינובסקי, על הסגנון הבוטה כלפי האיגוד, שמאשים אותנו באי רצון לטפל בניצולי שואה - - -
יוליה מלינובסקי: אני רק קראתי את הכותרת של המכתב שלך, לא יותר ולא פחות.
<צפרא דוויק: לא, זה הרבה פחות, זה כאילו לגמד את העניין הזה ויש כאן עניין הרבה יותר גדול, וזה לא סכסוך בין ילדים, 'שמשרד הרווחה יסתדר עם איגוד העובדים הסוציאליים'.
<צפרא דוויק: זה סיפור עם היסטוריה ארוכה שקוראים לה, גם מבקר המדינה קרא לה 'אי יכולת של עובדים סוציאליים לשאת במעמסה, בעיקר בתחום הקשיש'.
<צפרא דוויק: אז השאלה הגדולה היא - - -
יוליה מלינובסקי: סליחה, גברתי, כשאת מנסחת דברים אז תנסחי אותם ש - - -
<צפרא דוויק: כשגברתי מנסחת, היא יכולה גם לנסח בכבוד לאיגוד העובדים הסוציאליים ולא להאשים את כל ציבור העובדים הסוציאליים בזה שאנחנו עכשיו מסרבים לטפל בניצולי שואה.
יוליה מלינובסקי: זה מה שכתוב.
<צפרא דוויק: לא, זה לא מה שכתוב שם.
<צפרא דוויק: כתוב שם 'סירוב לפתוח תיק', אנחנו לא נפתח תיק של נזקקות לניצולי שואה רק בגלל שהחליטו לעשות מבצע, שאנחנו מברכים עליו.
<צפרא דוויק: צריך לשאול את גב' מרוז, האם כשהחליטו להקצות את התקציב הזה גם הוסיפו לו תקני כוח אדם לביצוע, האם הוסיפו לו עוד עובדים סוציאליים בקשיש, כשמבקר המדינה כבר ב-2014 אמר שהעובדים הסוציאליים בתחום הקשיש במצב נוראי והם לא יכולים אפילו לספוג טיפול בקשיש אחד נוסף.
<צפרא דוויק: עכשיו אנחנו צריכים להחליט במי אנחנו נטפל.
<צפרא דוויק: האם נעשה מפעל אדמיניסטרטיבי, הוא אדמיניסטרטיבי, בכלל לא צריך פה עובד סוציאלי, לא בתואר ראשון ולא בתואר שני ולא בשום דבר.
<צפרא דוויק: זו פשוט עבודה אדמיניסטרטיבית פשוטה, שאומרת שיפתחו קהילה תומכת ואפשר לפנות ישר לקהילות התומכות, יעבירו להם את הרשימות מהביטוח הלאומי מי ניצולי שואה, או מתמי, או למי שיש את הרשימות.
<צפרא דוויק: דרך אגב, אומרים לי חבריי מחיפה ומתל אביב, אין להם את הרשימות, הם אפילו לא יודעים.
<צפרא דוויק: אומרים לי באשדוד, 'יש לנו 4,000 ניצולי שואה, בערך, כי אין לנו את הרשימות', ממש צריך לעשות מבצע חיפוש הרשימות.
<צפרא דוויק: פרסמנו קול קורא במועדוני הגמלאים ובכל מיני מקומות, צורפו לנו, באשדוד מספרים לי 442 איש, מספר לי אילן שהצטרפו אליהם עוד 400 איש, מספר לי גיא שעוד 400 איש הצטרפו והוא רק בלשכה אחת קטנה של תל אביב, בעבר הירקון.
<צפרא דוויק: תארו לעצמכם מה קורה בשאר המקומות ואין להם תוספת של כוח אדם אחד.
<צפרא דוויק: ולמה צריך עובד סוציאלי בשביל זה?
<צפרא דוויק: יגישו את הקול קורא הזה לקהילות התומכות, הקהילות התומכות, שמתקיימות על ידי כל מיני חברות שזכו במכרזים, יצרפו אותם ויגישו את החשבון למשרד הרווחה, לאיש שאחראי על התקציבים.
<צפרא דוויק: בכלל לא צריך לעבור עובדים סוציאליים.
<צפרא דוויק: והשאלה הגדולה היא איך יכול להיות שגם במדינת ישראל קם שר, באמת עם כל הכבוד, כי השר חיים כץ הוא רגיש מאוד לאוכלוסיות חלשות, באמת רגיש ומחפש פתרונות ואנחנו מברכים על זה, אבל מעבירים החלטות בלי לבדוק את כוח האדם ואת המצוקה שלנו.
<צפרא דוויק: כאן אנחנו כבר שמנו סטופ לפני שלוש שנים, חברת הכנסת.
<צפרא דוויק: לפני שלוש שנים אני הוצאתי הנחיה, בלי שום קשר ליוצאי שואה, שאנחנו לא מקבלים אף מטלה נוספת בלי תוספת כוח אדם לצדה.
<צפרא דוויק: ועובדה שזה עזר.
<צפרא דוויק: הנה, עם האוטיסטים, הוסיפו 110 תקנים בגלל שאני הודעתי שאנחנו לא נטפל באוטיסטים, לא בגלל שליבנו פתאום נהיה גס באוטיסטים ואנחנו אטומי לב וכולי, אלא בגלל שאנחנו לא מסוגלים.
<צפרא דוויק: כשלי אומרים 'טפלי בניצול שואה ותפתחי לו תיק', כשלא צריכים פה באמת עובד סוציאלי, אני צריכה לבחור עכשיו אם אני עושה ביקור בית אצל הקשיש ברחוב זה וזה, ששוכב במיטה ולבד, והוא לא ניצול שואה, כי אין לי זמן, אני לא יכולה לטפל בכולם.
<צפרא דוויק: כשלי אומרים שעושים מבצע, ועשינו את המבצע, לפני כמה חודשים השר אמר 'אני מבקש מבצע, תוך שלושה ימים ביקור של כל ניצולי השואה מעל גיל 90'.
<גל שחם: 'עזבו הכול', את כל החירומים, את הכול.
<צפרא דוויק: התחילו הגעוולד מהשטח, 'מה אנחנו עושים?' ואמרתי 'חבר'ה, אתם עושים, אתם עושים כי זה חשוב.
<צפרא דוויק: אתם לא חייבים לעשות את זה תוך שלושה ימים.
<צפרא דוויק: כבוד השר, ליבו רחמן, הוא גם ירחם עליכם ולא יעמיד אתכם בפינה, כל מה שהוא רוצה זה לראות שאנחנו עושים את הביקורים האלה.
<צפרא דוויק: תעשו את זה בעשרה ימים, תעשו את זה בשבועיים - - -
נחמן שי: והוא צריך את זה כדי - - -
<צפרא דוויק: 'העיקר שתעשו את זה, אבל לא להילחץ.
<צפרא דוויק: עזבו את הכול'.
<צפרא דוויק: הם באמת עזבו את הכול, הם יכולים לספר לכם, ועשו את הביקורים אצל כולם ויש לנו ריכוזי אוכלוסייה כאלה, רמת גן, גבעתיים, חולון, בת ים, תל אביב, הרצליה.
נחמן שי: כמה יש בארץ בני מעל 90?
<צפרא דוויק: כמה אלפים, אני לא - - -
<קריאה: בחיפה היו 260.
<צפרא דוויק: בעיר חיפה היו 260, בכרמיאל היו 30.
<צפרא דוויק: דובר בניצולי שואה מגיל 90 ומעלה שאין להם חוק סיעוד.
<צפרא דוויק: זה היה הקריטריון.
יוליה מלינובסקי: שהם עדיין עצמאיים.
<צפרא דוויק: שאין להם חוק סיעוד, מכל מיני סיבות.
אלי אלאלוף: כמה כאלה יש?
<צפרא דוויק: כמעט 4,000.
<צפרא דוויק: קרוב ל-4,000 איש.
<צפרא דוויק: היו 200 וכמה בחיפה ו-400 וכמה בתל אביב.
<צפרא דוויק: אז הנושא שלנו הוא, אנחנו מברכים על כל יוזמה, אנחנו חושבים שהיא חשובה.
<צפרא דוויק: בגלל שאנחנו מברכים וכקטליזטור לדיון היום, שחברת הכנסת מיינובסקי יזמה - - -
אלי אלאלוף: אם אני יודע להגיד את שמה, גם את.
אלי אלאלוף: מלינובסקי.
<צפרא דוויק: מלינובסקי.
<צפרא דוויק: אפילו החוקר הכי גדול באנתרופולוגיה היה מלינובסקי, שהיה מורנו ורבנו.
יוליה מלינובסקי: אומרים לי מיליקובסקי, מקשרים אותי לביבי, אתה יודע, כי שם המשפחה המקורי של נתניהו זה מיליקובסקי.
יוליה מלינובסקי: אז כבר כתבים מקשרים אותי - - -
נחמן שי: לא בטוח שזה רע כל כך, יוליה.
נחמן שי: אל תכחישי.
<צפרא דוויק: אנחנו ישבנו בשבוע שעבר ביוזמתי עם משרד הרווחה, עם תמי מרוז, גל השתתף והשתתפה גם מנהלת מינהל הרווחה של עיריית תל אביב, לחפש מוצא מהעניין הזה.
<צפרא דוויק: אנחנו כתבנו לשר 'יש פתרונות, אל תטיל את זה על העובדים הסוציאליים'.
<צפרא דוויק: יש פתרונות אדמיניסטרטיביים.
<צפרא דוויק: לא נענינו.
<צפרא דוויק: ואכן ביום חמישי ישבנו, ראינו שאכן אנחנו צודקים, יש פתרונות אדמיניסטרטיביים, הצענו את זה ללשכת השר, הגענו להסכמה ואני מניחה שעכשיו - - -
יוליה מלינובסקי: מה ההסכמה?
<צפרא דוויק: שתימצא דרך בהוראה של לצרף כל מי שרוצה כמובן בטופס מנהלי, שלא פותחים מבחן נזקקות ולא מבחן הכנסה והוא לא תיק טיפולי, אלא תיק מנהלי.
<צפרא דוויק: זה לא תיק אפילו, זה טופס מנהלי ומעבירים את זה - - -
יוליה מלינובסקי: מין רישום כזה.
יוליה מלינובסקי: משהו פשוט.
<צפרא דוויק: רישום כזה.
<צפרא דוויק: אפשרות ב', הם בודקים עכשיו מה האפשרות היותר נכונה, שישירות יעבירו לזכיינים של קהילה תומכת את הרשימות.
<צפרא דוויק: הם ייפנו וייזמו פנייה לאותם ניצולי שואה, זה הפתרון היותר נכון, הם יצרפו אותם וישלחו את החשבון למשרד הרווחה עם העתק ללשכות הקהילתיות ואז הם יכולים ליידע גם אם קשיש הופך להיות סיעודי, זקוק ליותר עזרה, הם יידעו את הלשכות.
<תמי מרוז: אני רוצה להגיד.
יוליה מלינובסקי: את מעודכנת?
<תמי מרוז: בהחלט כן.
נחמן שי: וגם אם זה פתרון מוסכם, אני רוצה לדעת.
<צפרא דוויק: זה לא רק הוסכם עם לשכת השר - - -
<תמי מרוז: לא סגרנו את כל פרטי הפרטים איך זה ייעשה, אבל יש הסכמה על העיקרון ויש הצהרה של השר שהוא מבקש שנמצא את הפתרון הנכון, שהוא נכון גם אדמיניסטרטיבית וגם לאנשים וזריז ואנחנו ביחד קיבלנו הנחיה למצוא את הפתרון העדיף.
נחמן שי: זה מצוין, הנחיית השר היא מאוד חשובה, אבל האם גם יש פתרון או רק הנחיה?
<תמי מרוז: זה לא פשוט, אנחנו נמצא את הפתרון.
<תמי מרוז: אני לא יכולה להגיד שיש פתרון - - -
<צפרא דוויק: זה לא מסובך.
אלי אלאלוף: ובינתיים מה קורה לקשישים הזקוקים לזה?
<תמי מרוז: סליחה, מר שי, לא הבנתי.
נחמן שי: אני שואל, הנחיית השר היא מאוד חשובה, אני מניח שהיא הייתה גם קודם, השאלה אם - - -
<תמי מרוז: לא, הנחיית השר לא הייתה קודם.
<תמי מרוז: הנחיית השר היא עכשיו למצוא פתרון מוסכם.
נחמן שי: הבנתי, עכשיו זה לקחת בחשבון גם את העמדה של העובדים הסוציאליים.
<תמי מרוז: ההנחיה היא למצוא פתרון מוסכם, כן.
נחמן שי: הבנתי, יפה.
נחמן שי: אתם תדווחו לוועדה, אני מקווה, על הפתרון.
אלי אלאלוף: רגע, אני מתמוגג ככה, מה עושים עכשיו עם האנשים?
<צפרא דוויק: קודם כל באמת, אולי לא לפרוטוקול, אנחנו עושים את זה כבר.
יוליה מלינובסקי: הכול פה לפרוטוקול.
אלי אלאלוף: אני לא יכול לכבות, אסור לי.
יעל גרמן: אתם עושים את זה.
יעל גרמן: כמו הרופאים ששובתים ו - - -
<גל שחם: צריך לראות בכמה דברים - - -
אלי אלאלוף: גל, בבקשה.
<גל שחם: שמי גל שחם, אני ראש צוות ומרכז נושא זקנה במחלקת עבר הירקון בעיריית תל אביב, חבר המזכירות הארצית באיגוד העובדים הסוציאליים.
<גל שחם: אני רוצה להגיד, כמי שמעורה ונמצא בשטח המון שנים, קודם כל אני הייתי מאוד נרגש מהתגובות של חברי הכנסת שתמכו והבינו את התמונה, שאנחנו קודם כל רוצים בהטבות, רוצים לפעול למען הלקוחות, למען האוכלוסייה שלנו, לשם כך אנחנו הגענו לפה ולשם כך, גם חשוב לציין, אני אומר שאנחנו עוברים מסלול ארוך כל הזמן של השתלמויות ולימודים ואנחנו צריכים להבין שאנחנו אנשי מקצוע.
<גל שחם: כל העבודה האדמיניסטרטיבית הזו, שדיברו על זה, שיכולה היית להיפתר מזמן, אנחנו שמחים שקיבלנו אוזן קשבת שבאמת אין צורך להעמיס כל דבר, וחשוב לי שנזכור את זה גם בהמשך, שגם בהמשך לא צריך להעמיס על העובדים הסוציאליים כל מיני דברים שאפשר לפתור אותם אדמיניסטרטיביים ולתת את הפתרונות בצורה ישירה ופשוטה.
<גל שחם: הרי המשמעות של פתיחת תיק זה מחויבות אם קורה משהו, יש הזנחה, יש אלימות, אתה אחראי, יש תיק, זה לא רק אדמיניסטרטיבי, צריכים לזכור את זה.
<צפרא דוויק: זה לא ברור, צריך לחדד את זה.
יוליה מלינובסקי: מה הפריע לכם לדבר ביניכם קודם?
יוליה מלינובסקי: אני רוצה להבין, למה היינו צריכים לקבוע את הדיון הזה וביום חמישי הם נכנסו להידברות, מה הפריע לכם?
יוליה מלינובסקי: ידעתם על המצב, משרד הרווחה, העובדים הסוציאליים, ידעתם על המחלוקת, למה לא עשיתם עם זה שום דבר קודם?
<גל שחם: אנחנו פנינו, התרענו, הסברנו, אמרנו 'בואו ביחד', אנחנו נמצא פתרון כדי לתת את השירות האיכותי כמו תמיד למען הלקוחות שלנו, אבל בואו נעשה את זה בצורה מושכלת.
<צפרא דוויק: לכן הודיתי לך על פתיחת הדיון, חרף אי שביעות - - -
יוליה מלינובסקי: פעם הבאה תשלחי ישירות אליי עותק, אז זה יהיה יותר מהר.
<גל שחם: מה שחשוב תמיד זה שכשיוצאת הנחיה חדשה לחשוב על ההשלכות שלה, לחשוב על המשמעויות, מה נגזר מזה, איזה תקציבים, איזה כוח אדם יעשה.
אלי אלאלוף: יש השלכה הרבה יותר דרסטית.
אלי אלאלוף: אני ביקשתי את כל הקרנות שמטפלות היום בניצולי שואה, בהגדרות השונות.
אלי אלאלוף: ניצול שואה שיודע לתמרן בכל הפסטיבל הזה הוא גאון.
יוליה מלינובסקי: והוא גם צעיר ובריא.
אלי אלאלוף: הוא גם צעיר, בריא והוא בן, לא עלינו, שיהיה בן 20.
אלי אלאלוף: הטעות שלנו זה שלא לקחו אותם אינטגרלית במערכת של השירותים החברתיים של המדינה.
אלי אלאלוף: הפיצול הזה, גם המשרדים, עם כל הכבוד, למה באוצר?
אלי אלאלוף: אז האוצר צריך לעשות את התקצוב הנדרש ולהעמיד אותו, אבל הם ממלאים את ה - - -
יעל גרמן: דווקא באוצר עושים עבודה טובה מאוד.
אלי אלאלוף: אני לא אמרתי, כולם עושים עבודה טובה, אבל אם כל השירותים החברתיים היו כמו שצריכים להיות וההגדרה היא כזאת, שלא יגידו שאני חבר שלו פוליטית, כי ההגדרה החדשה של משרד הרווחה ושירותים חברתיים היא של בוז'י הרצוג, שלא יגידו שזה בגלל שהוא מ - - - אני לא מהמפלגה שלו, אתם יודעים, אבל זה היה רעיון נכון.
אלי אלאלוף: צריך שמשרד אחד יטפל בנושאים חברתיים בכלל, לא רק אלה שהם במצוקה, בשירותים החברתיים שלהם.
אלי אלאלוף: למה ביקשו גם לתקן את החוק בהצעת החוק שלנו על מיצוי הזכויות, למחוק את המילה סעד בחוק הסעד?
אלי אלאלוף: ביקשו באותה הזדמנות 'תשנה, אלאלוף, את זה'.
אלי אלאלוף: אני מוכן לשנות, כי המשרד צריך להיות מתן שירותים חברתיים לכל אזרחי המדינה שזקוקים לשירותים חברתיים, לא רק אלה שבמצוקה, כל אלה.
אלי אלאלוף: ניצולי שואה, שכל הכבוד, שהיום אנחנו דנים, היום הפיצול הזה בטיפול של השואה וניצולי השואה הוא טירוף.
אלי אלאלוף: לכן אני מבין, אם הייתה להם כתובת אחת, משרד אחד, שירותים, לשכה עירונית אחת ולא נציג של קרן זו וקרן זו וקרן זו, תארו לכם באיזה מצב הם היו נמצאים בהתמודדות הזאת עם הבירוקרטיה המטורפת.
יעל גרמן: גם היינו יודעים כמה כסף יש.
יעל גרמן: אף אחד לא יודע כמה כסף - - -
<צפרא דוויק: היינו יכולים גם לשאול כמה תקני כוח אדם נוספו לטיפול בניצולי שואה, למשל.
אלי אלאלוף: יש פה משרד, הוא פשוט - - - מרוב בלבול.
אלי אלאלוף: זה בא מהממ"מ.
אלי אלאלוף: הם עשו לנו עבודה אדירה על זה.
<אילן דוד: שמי אילן דוד, הגעתי מחיפה, העיר השרופה, בכל זאת להגיד כמה מילים.
<צפרא דוויק: תגיד מה התפקיד שלך.
<אילן דוד: אני מנהל את המחלקה לאזרחים ותיקים בחיפה.
יוליה מלינובסקי: בעיריית חיפה.
<אילן דוד: בעיריית חיפה, כן.
<צפרא דוויק: עובד סוציאלי.
<אילן דוד: עובד סוציאלי, נכון.
אלי אלאלוף: לא ייתנו לך לדבר.
<אילן דוד: אני רגיל, אני מוקף נשים כל הזמן, כל החיים, כל המקצוע.
<אילן דוד: בכל מקרה אני רוצה להגיד שני דברים.
<אילן דוד: אחת, אני נורא שמח על הדיון הזה ועל כך שאני שומע שאיזה שהוא פתרון מסתמן משום שכעובד סוציאלי אני אומר לכם שאני כבר מאז שיצאה ההנחיה הזאת של השר אני מסתובב עם מצפון כבד, משום שהתפקיד שלי בחיים זה לעשות כל מה שאפשר כדי להקל על אנשים, לשפר איכות חיים ולעזור להם למצות זכויות.
<אילן דוד: בסיטואציה הזו זה סיפור שחוזר על עצמו.
<אילן דוד: אני מאוד ותיק במקצוע והתופעה הזו שבה מטילים עלינו משימות שלא לוקחים בחשבון שכדי להוציא אותן לפועל יש צורך לבנות גם תכנית ולייצר מאחוריה מאגר של משאבים, גם של כוח אדם וגם של אמצעים, זה דבר שאני חושב שאתם, נבחרי העם, צריכים להבין אותו.
<אילן דוד: היום בחיפה יש לנו 10,000 בתי אב של קשישים מטופלים על ידי 20 עובדים סוציאליים.
<אילן דוד: זהו.
<אילן דוד: 10,000 קשישים שמטופלים על ידי 20 עובדים סוציאליים.
<אילן דוד: אלה התקנים שיש לי.
יעל גרמן: 500 לאחד.