GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיא תבורי: מבחינה מספרית – וגם נכנסתי לאתר של משרד הבריאות לגבי נתונים סטטיסטיים – אם אנחנו מדברים על גילאי 18 עד 37, המספר הכללי כמו שנאמר הוא שלושים אלף, כעשרים אלף אנשים בגילאי העבודה, גיל 18 עד 37, ואם נוריד מתוכם את המספרים של התמותה, אנחנו מדברים על בין 15 ל-17 אלף אנשים שהם יהיו בתקווה בקבוצה הזאת של לא מחלימים אלא אנשים שנאמר להם שהם בהפוגה מלאה.
<גיא תבורי: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.
<גיא תבורי: אני פוגש גם חבר'ה צעירים וגם מבוגרים ואני פוגש אותם ברגע אחרי, בתקופת ההתאוששות או השיקום.
<גיא תבורי: כמו שנאמר כאן, הם כבר יוצאים לדרך עם החובות ועם כל הקשיים אתם הם צברו והתמודדו אתם אבל המצב הנפשי והמצב הפיזי ותופעות הלוואי ארוכות הטווח, שאני בטוח שנציג ההסתדרות הרפואית וכל הרופאים שאני מכיר אומרים זאת, ואני בעצמי מכיר את זה באופן אישי, השיקום הפיזי והשיקום הנפשי לוקח תקופה מאוד ארוכה.
<גיא תבורי: אני רואה את אותם אנשים שמתחילים עם המינוס שרק הולך וגדל כי הם לא יודעים והם לא מצליחים ללכת ולהמשיך הלאה.
<גיא תבורי: יש תופעות של כימו בריין, יש תופעות של קושי להתאושש ולעשות שיקום, יש תופעות לוואי ארוכות טווח ובכל התקופה הזאת אני רואה אותם ואני רואה אותם שבורים ולא מצליחים להתמודד ולהתאושש.
<גיא תבורי: כמובן יש את התכניות של האגודה למלחמה בסרטן, עמותה שאני חבר בה, ואני חבר בכמה עמותות בכמה כובעים, יש תכניות ויש מענים אבל כמו שנאמר כאן קודם, זה משהו שהוא לא בחסות המדינה וחשוב שייתנו את הגב וייתנו את התמיכה הזאת.
מירב בן ארי: הצגת תכנית כזאת למשרד הבריאות?
מירב בן ארי: נפגשת עם מישהו מהמשרדים או שאתם עושים במסגרת וולנטרית?
<גיא תבורי: לשמחתי אמיר רתם אותי למהלך הזה ואני אתו יד ביד.
<גיא תבורי: אני יכול להגיד, ואני מאוד שמח על המעורבות של אמיר ועל ההובלה שלו, זה לא מובן מאליו.
<גיא תבורי: אני חושב שכאשר אמיר פונה, זה משהו.
<גיא תבורי: לי אין תכנית ואני גם לא מתיימר להיות פרופסור ואיש מקצוע שיש לו את המידע.
<גיא תבורי: אני כאן בשביל להציג איך זה נראה בשטח ואת הקושי.
<אמיר פרישר גוטמן: אני רוצה להגיד לך עוד משהו בהקשר למה שאמרת לגבי הוועדות.
<אמיר פרישר גוטמן: בסופו של דבר תראה את הבחורה המופלאה הזאת.
<אמיר פרישר גוטמן: אתה מאמין היא עכשיו בתוך טיפול?
<אמיר פרישר גוטמן: אתה לא יכול לדעת את זה כי היא נראית כל כך טוב, יש לה שיער, אין לה קרחת, היא נראית בריאה.
<אמיר פרישר גוטמן: נכון?
<אמיר פרישר גוטמן: לא.
<אמיר פרישר גוטמן: הבחורה המופלאה הזאת, בואי, ספרי בעצמך.
<ו': שלום.
<ו': קודם כל, תודה רבה לכולם על הפלטפורמה ולאמיר, כל הכבוד על היוזמה.
<ו': אני בת שלושים, אני בוגרת מלנומה, עדיין לא בוגרת.
<ו': המחלה חזרה פעם שנייה אחרי תשע שנים.
<ו': מלנומה שהתחילה בשוק של הרגל וחזרה אחרי תשע שנים בבלוטת הלימפה, במפשעה.
<ו': אני עכשיו בתוך טיפולים, בתוך מחקר לתרופה.
<ו': יש תופעות לוואי שכן, מבחוץ אני לא נראית חולה ונראה שהכול בסדר, אבל יש עייפות, יש אובדן זיכרון, יש חוסר ריכוז.
<ו': אני חייבת להגיד הערת צד.
<ו': אני גאה במה שהמדינה שלנו כמערכת הבריאות עושה.
<ו': הייתי שליחה של הסוכנות היהודית וזה תפס אותי בארצות הברית.
<ו': יש לי בן דוד בארצות הברית ושם אין שום דבר אלא הכול פרטי והכול מתרומות.
<ו': אני גאה במה שהמדינה שלנו עושה אבל צריך יותר.
<ו': ברגע שנכנסתי לשגרת טיפולים, שם פגש אותי הדיכאון.
<ו': בגלל שחזרתי משליחות, אין לי אפשרות כרגע לעבוד.
<ו': אין לי בית, חזרתי לבית של ההורים שלי.
<ו': כבר נגעו בכל ההליך הכספי.
<ו': אם לא היו לי ההורים שלי, לא הייתה לי את האפשרות הזאת.
<אליעזר רחמילביץ: הקיטרודה כבר בסל.
<ו': כן.
<ו': היא בסל אבל הניתוח שעברתי בגלל שזה במפשעה ולא בבית השחי, זה לא בסעיף התקציבי של משרד הבריאות.
<קריאה: הקיטרודה בסל בהתוויה מאוד מצומצמת.
<ו': כרגע אני מתנדבת בעמותה של מרכז טל שעוסקת בטיפול אינטגרטיבי.
<ו': נחשפתי אליה דרך הפייסבוק.
<ו': העמותה עוסקת בשינוי של צעירים.
<ו': אני מתנדבת שם כי כרגע אין לי אפשרות לחזור למעגל העבודה.
<ו': אני נתמכת בעזרתה הגדולה של האגודה למלחמה בסרטן כדי לשקם אותי מבחינה נפשית.
<ו': היה חשוב לי להדגיש שתודה לאל שחר אתמול התבשרה שהיא בריאה.
<ו': זה מתחיל אז.
<ו': הגוף לא נמצא.
<ו': כשאתה בתוך זה, אתה בתוך זה.
<ו': הגוף מתגייס.
<ו': או לחילופין, אתה לא מסוגל יותר אבל ההתחלה הנפשית וההתחלה של הגוף היא אחר כך.
<ו': לכן כל כך חשובה החצי שנה הזאת והיא כל כך מקלה.
<ו': תודה על ההקשבה.
מירב בן ארי: ליאור שמואלי, מנכ"ל עמותת גדולים מהחיים.
<ליאור שמואלי: תודה.
<ליאור שמואלי: גברתי, אני רוצה בבקשה להתייחס לנושא ילדים חולי סרטן ולבקש שכל ההחלטות שיהיו כאן
<ליאור שמואלי: בהמשך וכל ההמלצות בתקווה להטבות כאלו ואחרות, יכללו בתוכן גם הורים לילדים חולי סרטן.
<ליאור שמואלי: אדם מבוגר במקרים רבים יכול לדאוג לעצמו אבל ילד קטן לא יכול לדאוג לעצמו, לא יכול לעלות לבד על מונית, הוא לא יכול לנסוע לבתי החולים, הוא לא יכול לשאול את הרופא את השאלות הנכונות.
<ליאור שמואלי: אני מבקש שכל ההחלטות העתידיות שיהיו כאן לגבי הטבות כאלו ואחרות במהלך תקופת ההחלמה, יכללו מראש בתוכן גם את הורים לילדים חולי סרטן או בכלל הורים לילדים במחלות קשות מסכנות חיים שמלווים אותם לאורך תקופה ארוכה.
<ליאור שמואלי: אני לא כל כך מסכים עם מה שאמרת בנושא חצי שנה של החלמה כי אם ילד עכשיו סיים את תקופת הכימותרפיה והוא עם מערכת חיסונית אפס, הוא צריך לאט לאט ולשבת בבית כד לבנות את המערכת החיסונית שלו, זאת לא בדיוק תקופת החלמה.
<ליאור שמואלי: זאת פשוט תקופה שהוא לא נמצא בבית החולים בטיפולים כימותרפיים.
<ליאור שמואלי: צריך מאוד לבדוק את העניין של ההגדרות.
<ליאור שמואלי: אני יכול להגיד שבכל דיון שאנחנו מקיימים עם הורים לילדים חולי סרטן, השאלה הראשונה שלי היא כמה מההורים פוטרו מעבודתם במהלך תקופת הטיפולים של הילד שלהם וזה תמיד מעל חמישים אחוזים.
<ליאור שמואלי: כמה מההורים התגרשו בעקבות המחלה של הילד או מיד לאחר הטיפולים – זה תמיד מעל חמישים אחוזים.
<ליאור שמואלי: המשפחות מתפרקות לאורך כל התקופה הזאת ובהחלט צריך לבחון כאן את הנושא שיש כאלה שיקראו לזה תקופת שיקום ואני הייתי קורא לזה אפילו תקופת חמלה, שלא לדבר על משפחות שבתקופה הזאת צריך לחזק אותן ולאפשר להן עוד קצת אוויר עד שהן חוזרות לשגרה וחוזרות לעבודה הרגילה.
יעל גרמן: שיקום זאת מילה טובה.
יעל גרמן: גם המערכת מכירה אותה ויודעת לתת לה כספים.
<מידד גיסין: היא לא מכירה את המילה חמלה.
<ליאור שמואלי: נכון.
קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדברים.
קארין אלהרר: תראו, המטרה של הדיון הזה הייתה לנסות ולתת למשרדים הממשלתיים הזדמנות לבוא ולהראות שהנה, תראו מה עשינו או מה התכניות שלנו.
קארין אלהרר: אני שומעת את שרת המשפטים שאני מעריכה אותה הערכה גדולה והיא אומרת תפסיקו לחוקק חוקים פרטיים, אתם רק מפריעים וזה מטרלל את הכנסת.
קארין אלהרר: אני לא נלהבת מלחוקק סתם אבל אני רואה בנסיבות האמורות שאין מנוס אלא להמשיך ולחוקק.
קארין אלהרר: אולי לפחות זה יציף את התודעה, מה שלא קרה עד היום.
קארין אלהרר: מאוד הצטערתי לגלות שבמשרד הבריאות לא חשבו ולא הביאו בחשבון שאנשים שהם אחרי טיפולים מאוד מאוד קשים אולי יזדקקו לשעות פסיכולוג יתרות, אולי אפילו למשהו מעבר.
קארין אלהרר: ה-27 טיפולים פרה רפואיים שניתנים לכל אדם בשנה, לא בכדי הם 27 ולא 127.
קארין אלהרר: ברור שכאשר אדם נמצא בתקופת ההחלמה, הוא זקוק להרבה מעבר לזה וזה אם אנחנו לא לוקחים בחשבון שאולי חס וחלילה, שלא יהיה לעולם, אבל הוא שבר את הרגל או צריך עוד משהו, ואז מה קורה?
קארין אלהרר: לכן אני מבהירה כאן בוועדה ואני גם מפצירה בחבר הכנסת עמר בר-לב להמשיך ולחוקק את הצעת החוק המבורכת שלו.
קארין אלהרר: להמשיך ולקדם את הצעת החוק.
קארין אלהרר: אני מבהירה שהצעה נוספת מתכללת שתעסוק בביטוח לאומי, במשרד הבריאות, במשרד הרווחה והשלטון המקומי לעניין הארנונה בוא תבוא מכיווננו.
מירב בן ארי: שני דוברים אחרונים.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את האגודה למלחמה בסרטן.
<אורית שפירא: תודה.
<אורית שפירא: אין מה לדבר, אני באופן אישי והאגודה למלחמה בסרטן מברכים על המהלך הזה.
<אורית שפירא: אלה דברים שאנחנו כל הזמן מנסים לפנות מאחורי הקלעים לכל משרדי הממשלה.
<אורית שפירא: אני יכולה להגיד שהמהלך שנוצר כאן בקשת הזאת של הביטוח הלאומי והאגודה למלחמה בסרטן, קידם הרבה מהלכים.
<אורית שפירא: אני בהחלט בעד ואני חושבת שיש לנו דיבור על כך בתוך הדברים האלה, בתוך המהלכים האלה.
מירב בן ארי: בגלל קוצר הזמן, אני יודעת שאת בעד, אני רוצה למקד אותך בשאלה.
מירב בן ארי: ספרי מה הסיוע שאתם נותנים לאותם אנשים שנמצאים בתהליך.
<אורית שפירא: קודם כל, האגודה למלחמה בסרטן נותנת סיוע כספי ראשוני לחולים על פי קריטריונים רפואיים וכלכליים.
<אורית שפירא: אתם יודעים, הכספים שלנו הם מתרומות בלבד ולכן זה חייב שיהיה קריטריון.
<אורית שפירא: הלוואי שיכולנו לתת לכל אחד.
<אורית שפירא: זה לא סכום שאפשר לקנות אתו יכטה ולא לשלם משכנתא אבל לפחות לצוף אתו קצת מעל פני המים.
<אורית שפירא: כל הפעילות שלנו שניתנת לחולים היא ללא תשלום.
<אורית שפירא: יש לנו מרכז תמיכה ברחבי הארץ שכוללים בתוכם קבוצות תמיכה, הדרכת הורים, ליווי של חולים, פעילויות של פילטיס, יוגה, צ'יקונג, הכול על ידי טובי המומחים.
<אורית שפירא: אני לא מקבלת אף אחד שאין לו תעודות שמוכיחות את זה.
<אורית שפירא: שוב אני אומרת, הכול ניתן ללא תשלום.
<אורית שפירא: תחשבו על זה שיש לנו חמישה מרכזים גדולים כאלה ברחבי הארץ ועוד כמה עשרות בסניפים שלנו שמופעלים על ידי מתנדבים.
<אורית שפירא: יש לנו פרויקט אדיר בבתי חולים שנקרא צעדים לאיכות חיים, שהיום אנחנו מדברים על כל הנושא הזה של כושר וחזרה לכושר ולפעילות גופנית.
<אורית שפירא: אתם יודעים, אם היו קוראים לדבר הזה תרופה, זה כבר היה מזמן נכנס לסל השירותים.
<אורית שפירא: את כל הדברים האלה אנחנו מממנים בכספי תרומות.
<אורית שפירא: אני יכולה להגיד שאני יכולה להתעורר באמצע הלילה עם עוד רעיונות ואני עוד לא שמעתי מהנהלת האגודה למלחמה בסרטן שאומרים לי שבי בצד, לא ניתן, אלא רק חושבים איך ואיך להגדיל את הפעילות הזאת לחולים.
<אורית שפירא: הלוואי שמשרד הממשלה היו נותנים כדי שנוכל לפנות את הכסף לעוד.
מירב בן ארי: מידד גיסין, בבקשה.
<מידד גיסין: נשיא ארגון בעלי סטומה באגודה למלחמה בסרטן.
<מידד גיסין: לפני שלושים שנים גילו לי סרטן של המעי הגס.
<מידד גיסין: עברתי ניתוח ויש ל סטומה.
<מידד גיסין: אני מתאר לעצמי שכולם יודעים מהי סטומה.
<מידד גיסין: הנקודה היא שללא האגודה למלחמה בסרטן, ואני מדבר על לפני שלושים שנים, כאשר עוד לא היה חוק הבריאות וכל קופה עשתה מה שהיא רצתה, לולא האגודה למלחמה בסרטן אני לא יודע אם הייתי כאן.
<מידד גיסין: חשוב מאוד ולא עלה כאן הנושא של גילוי מוקדם.
<מידד גיסין: חייבים לעשות פעילות כדי שיהיה גילוי מוקדם.
מירב בן ארי: יש עוד הרבה דברים שקשורים למחלה ולא דיברנו עליהם.
מירב בן ארי: אנחנו מנסים למקד את הדיון.
<מידד גיסין: אני חייב להתייחס לדברים של נציג האוצר.
<מידד גיסין: אני יושב כאן כל שבוע בישיבות פה ובוועדות אחרות ואני שומע את התקליט הקבוע שהאוצר נתן חמישה מיליארד שקלים.
<מידד גיסין: אני שאלתי לא פעם שיאמרו לי לאן הלך הכסף.
<מידד גיסין: הם לא נתנו שום שקל כסף חדש וכסף חדש הוא שיקבע.
<מידד גיסין: הם משחקים באותה צלחת באפס.
<מידד גיסין: לוקחים מהקופה הזאת ונותנים לקופה השנייה.
<מידד גיסין: עוד דבר בנושא של הדיון היום.
<מידד גיסין: האוצר צריך לתת הצעת תקציב, הערכה.
<מידד גיסין: אבל צריך לקחת בחשבון שחלק גדול מהכסף הזה הוא לא של האוצר אלא זה ביטוח לאומי.
מירב בן ארי: כסף של הביטוח הלאומי מגיע מהאוצר.
<מידד גיסין: הוא לא מגיע מהאוצר.
<מידד גיסין: הוא מגיע מהאזרחים.
מירב בן ארי: בקיצור.
<מידד גיסין: ההצעה שלי היא כמובן להאריך בחצי שנה את התקופה, אף על פ שחצי שנה זה לא מספיק.
<מידד גיסין: אם אנחנו נדבר על בעלי סטומה, השיקום הוא עד היום האחרון של החיים של החולים.
<מידד גיסין: זה לא חצי שנה ולא שנה.
<מידד גיסין: נכון שרובנו מבוגרים אבל יש גם הרבה צעירים.
מירב בן ארי: הדוברת האחרונה ואנחנו מסיימים את הדיון.
<עפרה לברן: אני נציגת מכבי שירותי בריאות.
<עפרה לברן: אני רציתי בקצרה לספר לכם על מהלך שאנחנו כן עושים וכמובן נוכל להרחיב אותו אם יהיו לנו האפשרויות הכלכליות הרחבות יותר.
<עפרה לברן: כל המהלך התחיל מחוויות אישיות, מתוך התמודדות בתוך מערכת הבריאות.
<עפרה לברן: שנים רבות אני עובדת בארגון וליוויתי את אבא של במשך תקופה מאוד ארוכה כאשר באמת ראיתי את ההתמודדות עם רמיסיה, הזכירו כאן ילדים, אנשים במעגל העבודה.
<עפרה לברן: אני מדברת על פנסיונרים.
<עפרה לברן: אמנם ממונו היה בידו לאורך השנים שהוא שם אגורה לעת צרה, אבל בכל זאת יש חילוף תפקידים.
<עפרה לברן: כאן אני מתחברת לכל מה שכן נדרש לעשות בשלבי הרמיסיה.
<עפרה לברן: אנחנו הצלחנו במכבי לאתר את החולים שחולים במחלות קשות וליצור אתם קשר בתחילת המחלה ולהמשיך אתם בקשר לפי שיקול הדעת של החולה לאורך התקופה, כאשר אנחנו מאפשרים במנגנונים פנימיים לאתר את אותם חולים שהחלימו, נקראים מחלימים, אבל יש להם עדיין שימוש בשירותים רפואיים ולהמשיך להם באופן אוטומטי את מה שנקרא קוד 1400, לאותם חולים.
<עפרה לברן: רק אותם חולים שאנחנו מזהים שאין להם שום צורך ושום דרישה לאיזשהו שירות רפואי, אנחנו פונים אליהם, מאפשרים להם לערער על ההחלטה שהקוד שלהם הסתיים ולאורך כל הדרך אנחנו מלווים אותם בליווי מינהלי כדי לעזור להם בבירוקרטיה הארגונית.
מירב בן ארי: אני חייבת לסיים.
<נעמי מורביה: את לא נותנת את רשות הדיבור לציבור הנכים.
מירב בן ארי: יש ועדה את יושבת בה ואת לא מדברת?
מירב בן ארי: את יודעת בכמה ועדות אני נמצאת אתך ואת תמיד מדברת.
מירב בן ארי: קורה.
מירב בן ארי: חשוב לך?
מירב בן ארי: כמעט כל שבוע את כאן ותמיד את מדברת.
<נעמי מורביה: אני אגיד לך למה זה חשוב.
<נעמי מורביה: גברתי היושבת ראש, זה נורא חשוב מה שאני עומדת לומר.
<נעמי מורביה: אם לא, לא הייתי מתעקשת.
<נעמי מורביה: אני נמצאת כאן לא רק כיושבת ראש מטה מאבק הנכים אלא אני נמצאת כאן כחולת סרטן, כי ברגע שזה לימפומה נון הודג'ין של תאי ה-B, זו מחלה כרונית.
<נעמי מורביה: אני כל חיי חיה אתה.
<נעמי מורביה: רק לפני כמה חודשים גילו לי נגע חדש בבסיס הגולגולת.
<נעמי מורביה: 0.8 מילימטר.
<נעמי מורביה: הוא יגדל.
<נעמי מורביה: אני נושאת את המחלה הזו 17 שנים.
<נעמי מורביה: אין רמסיה.
<נעמי מורביה: יש נקודה עם המוסד לביטוח לאומי.
<נעמי מורביה: לפי טבלאות הליקויים לא כל סוגי הסרטן יקבלו את מלוא האחוזים, גם לא את מלוא אי הכושר.
<נעמי מורביה: אני באופן אישי מצאתי את עצמי 22 חודשים ללא קצבה כיוון שרופא של המוסד לביטוח לאומי החליט שאני החלמתי והוא דרש שאני אעבור ביופסיה.
<נעמי מורביה: זה שהפרופסור שלי, פרופסור פוליאק מהדסה עין כרם, עמד על הרגליים האחוריות ואמר ביופסיה האישה הזו תעשה על גופתו, כי אין שום הצדקה, זו מחלה כרונית.
<נעמי מורביה: ממשיכים לצאת גידולים.
<נעמי מורביה: זה לא רק השנה וזה לא החצי שנה.
<נעמי מורביה: זה איך מכמתים את האחוזים שלפיהם הבן אדם מקבל את הזכויות.
<נעמי מורביה: אם הוא לא יקבל מספיק, גם את השנה לא יהיה לו ולא רק את החצי שנה כתוספת.
<נעמי מורביה: יש בעיה עם טבלת הליקויים החדשה.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אנחנו חייבים לסיים את הדיון.
מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע לכאן לדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: אני מודה לך במיוחד, אמיר, שהעלית את זה למודעות הציבורית.
מירב בן ארי: אני חושבת שעשית כאן מהלך שהוא מעבר לעניין האישי, הוא מהלך ציבורי חשוב.
מירב בן ארי: אתה יודע, ההשלכות חשובות אבל בסופו של דבר העלית למודעות משהו שבכלל לא דובר בו.
מירב בן ארי: שמענו את משרדי הממשלה שבסוף חוץ מאשר בתחום של ילדים, בנושא של מבוגרים אין התייחסות אמיתית למצוקה הזאת של הרמסיה.
מירב בן ארי: לפחות לשמחתנו חמשים אחוזים מטופלים או מתאוששים מהמחלה.
מירב בן ארי: אני בן אדם פרגמטי.
מירב בן ארי: הצעת החוק של עמר בר-לב ואני כמובן אמרתי לו שאני אעזור לו, אבל ברגע שיש חבר כנסת, גם עם שבעים ושמונים או עשרה אחריו, הוא צריך להוביל את זה מול המשרדים ולקבל לפחות הערכה תקציבית, מה שאין לנו כרגע.
מירב בן ארי: אני מציעה למשרדים הרלוונטיים – והוועדה תפנה גם למשרד הבריאות, גם לביטוח הלאומי וגם למשרד האוצר – לתת הערכה תקציבית ולומר כמה זה עולה כדי שנדע על מה אנחנו מדברים.
מירב בן ארי: אולי אנחנו צריכים לעשות פיילוט לאלף חולים ולראות איך זה עובד.
יעל גרמן: הם ידעו כמה זה עולה.
מירב בן ארי: או אנחנו צריכים לתת לכולם מבחינת עלויות.
מירב בן ארי: אני יודעת שיש הרבה דברים שקשורים למחלת הסרטן וזה דיון שיכול היה להיות כאן גם שלוש שעות, אבל אנחנו חייבים להיות ממוקדים וההתמקדות היא באותם אנשים ונשים שיצאו, לפחות יצאו זמנית ואני מקווה לכל החיים.
מירב בן ארי: בעיני זאת לא סמנטיקה כי אם אדם נמצא בהתאוששות, זה גם נפשית וגם פיזית והוא צריך את הסיוע.
מירב בן ארי: לכן אנחנו נפנה למשרדים שייתנו לנו הערכה תקציבית.
מירב בן ארי: אבל צריך תכנית.
מירב בן ארי: אין שום תכנית.
מירב בן ארי: אין תכנית שבאה ואומרת שאנחנו מציעים פעם בשבוע טיפול פסיכולוג, פעמיים בשבוע בקבוצת טיפול.
מירב בן ארי: לא יודעת מה.
מירב בן ארי: אני חושבת, דרך אגב, ובגלל זה גם נתתי לאגודה למלחמה בסרטן – שעושה עבודה מאוד חשובה – להתייחס, שאפילו לבוא ולתת כלים.
מירב בן ארי: לכן גם שאלתי את גיא, שאני רואה שאתה מאוד בעניינים.
מירב בן ארי: אני מציעה להביא תכנית מהשטח למשרדים.
מירב בן ארי: אנחנו נפנה אל המשרדים הרלוונטיים לקבל תכנית ועל פי זה לדעת עלויות.
מירב בן ארי: אנחנו נמשיך ללוות אותך מבחינת הפעילות.
מירב בן ארי: אתה עושה כאן תהליך ואתה חייב להבין שגם אם זה ייקח זמן, אתה התחלת משהו שעד היום לא היה.
מירב בן ארי: יש לך כאן הרבה גיוס, לא רק של חברי כנסת.
מירב בן ארי: ראית שהיו כאן חבר כנסת מכל המפלגות ואפילו שרת הבריאות לשעבר.
מירב בן ארי: כולם מגויסים לטובת העניין הזה.
מירב בן ארי: אנחנו נעזור לך לקדם את התכנית הזאת וגם אם זה ייקח קצת זמן, אנחנו נקדם.
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לכולכם שבאתם.
אלי אלאלוף: היום ה-6.6.2-17, י"ב בסיון התשע"ז, והשעה 9:34 דקות.
אלי אלאלוף: הצעת חוק של הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת הגדרת ילד לעניין קצבת נפגעי עבודה), התשע"ז-2017 וכל המספרים שאתם רוצים לייצג.
אלי אלאלוף: הצעת חוק שהובאה על ידי חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב ועוד אחרים.
אלי אלאלוף: אני מציע שחבר הכנסת מקלב יפתח.
אלי אלאלוף: אני באמת שוב אומר את זה בשמחה, ברוך הבא אלינו רועי מביטוח לאומי.
אלי אלאלוף: נפרדנו בכיף ומקבלים אותך בחזרה בשמחה.
אלי אלאלוף: סליחה, אנשי האוצר לא נוכחים אבל הודיעו שהם לא מתנגדים.
אורי מקלב: חבר הכנסת גפני ביקש ממני להודות לך והתנצל בגלל שיש לו הרצאה גדולה בתל-אביב, שלא היו מוכנים לוותר על אף שהחוק היה חשוב לו.
אורי מקלב: סוכם שאני אייצג אותו ועוד, כפי שאמרת אדוני היושב ראש, מספר רב של חברי כנסת שבעצם מייצגים את כל סיעות הבית בהצעת החוק הזאת כתיקון להצעת חוק קודמת שחוקקה כאן, בכנסת, על ידי ודרך ועדת העבודה והרווחה, שקראנו לזה "חוק היתומים והאלמנות", שזה היה תיקון בחוק הביטוח הלאומי לגבי הרחבה של הגדרת ילד לגבי קצבת שארים, שנחשב ילד עד גיל 20 שנה, שהוא יכול לקבל קצבת שארים גם אם הוא לא רק לומד בלימוד על-יסודי אלא הוא ממשיך ללמוד במוסד להשכלה גבוהה או כתלמיד ישיבה, מה שעד התיקון הזה לא היה קיים וזה גרם לאפליה של יתומים ואלמנות שלא קיבלו שום קצבה במידה שהילד לא למד במוסד להשכלה גבוהה או בישיבה, בשונה אם היה בשירות אזרחי או בצבא, שהוא כן קיבל עד גיל 20 או עד גיל 21, אני לא זוכר אבל נראה לי עד גיל 21.
אורי מקלב: הצעת החוק הזו היתה הצעת חוק מאוד ידועה בכנסת.
אורי מקלב: אני אומר לך, אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: קראנו לזה "חוק סגל" על שם היתום והאלמנה שהיו פה, בכנסת, ושהם פעלו הרבה הרבה בעניין החוק הזה.
אורי מקלב: חבר הכנסת מאיר כהן היה שר העבודה והרווחה והוא סיפר שהם היו אצלו בבית בדימונה כדאגה ליתומים, כדבר ערכי מאוד.
אורי מקלב: יתומים ואלמנות זה אחד הדברים הכי ערכיים שנמצא ביהדות, ועזרה להם זה באמת משהו מאוד מיוחד וחשוב.
אורי מקלב: ולכן, מה שהתברר לאחר החקיקה הזו, בקצרה, שיש שני מסלולים שאפשר לקבל קצבת שארים דרך הביטוח הלאומי, דהיינו: אלמנות, יתומים או אלמן ויתומים, זה במקרה הרגיל, שזה הרוב, שבמסגרת חוק קצבת השארים, חוק מס' 156, תקנה 156.
אורי מקלב: אבל יש עוד מסלול שאנשים, אלמנות או אלמנים ויתומים מקבלים קצבת שארים שזה על ידי זה שהם נקראים נפגעי עבודה, כשאחד ההורים נפגע בתאונת עבודה.
אורי מקלב: ואז המסלול הוא שונה מכיוון שגם הקצבה היא שונה.
אורי מקלב: זה חלק יחסי מתוך שלוש המשכורות האחרונות של הנפגע.
אורי מקלב: ולכן, יש כאלה שהם לא רבים אבל יש כאלה שהקצבה מגיעה ממסלול של קצבת נפגעי עבודה.
אורי מקלב: שם לא תוקן, מחוסר מודעות שלנו, לא תיקנו גם את זה שאותם יתומים ואותם אלמנים או אלמנות יכלו לקבל את קצבת השארים.
אורי מקלב: מה שאנחנו מבקשים בהצעת החוק הזו, להחיל את זה גם על מקבלי קצבה במסגרת קצבת נפגעי עבודה.
אורי מקלב: זה באמת השאלה.
אורי מקלב: אם תרשה לי, אני אתייחס לעוד משהו אבל היה חשוב קודם כל את הפרק הזה לסכם ולתת הבהרה אם יש הבהרה.
אורי מקלב: אחרי זה, ברשותך, אני אבהיר עוד נושא אחד.
אלי אלאלוף: ביטוח לאומי, בבקשה.
<רועי קרת: אנחנו מבקשים, בגלל שלא הספקנו לעבור על הנוסח, אני צריך להתנצל.
<רועי קרת: אנחנו בדרך כלל יושבים עם היועצת המשפטית של הוועדה לפני ולא הספקנו לעשות את זה.
<רועי קרת: קודם כל, אנחנו תומכים בחוק.
<רועי קרת: חבר הכנסת יודע, אנחנו גם חושבים שהוא נדרש.
<רועי קרת: יש עוד כמה סעיפים בפרק נפגעי עבודה שצריך להפנות אליהם את התיקון הזה.
<רועי קרת: זה לא רק 133א2, זה גם 130א5, 133 ו-144.
<רועי קרת: כל הסעיפים האלה מפנים להגדרת ילד שבסעיף 238, ושם צריך – אפשר אולי לבקש מהוועדה שתסמיך אותנו לעשות עכשיו את מה שלא עשינו קודם, לשבת.
<רועי קרת: שתי הערות יש לנוסח: 1.
<רועי קרת: זה שצריך להפנות את התיקון לעוד כמה סעיפים בפרק נפגעי עבודה.
<רועי קרת: אני יודע מהם, אני יכול להעביר אותם אחר כך אם את רוצה.
<רועי קרת: זה 135א5, 133 ו-144.
<רועי קרת: כל הסעיפים האלה מתייחסים להגדרת ילד, ובכל הסעיפים האלה צריך להפנות מחדש לתיקון לסעיף 256.
<רועי קרת: כמו שעשיתם, כמו שהפניתם ב-130א2 כך שבמקום 238 יבוא 138 ו-252, את אותה פסקה צריך להעתיק גם ל-130א5, 133 ו-144.
<רועי קרת: זו הערה אחת, וזו הערה טכנית.
<רועי קרת: הערה בעלת אופי קצת יותר מהותי זה שנדרשת פה איזו שהיא תקופת היערכות.
<רועי קרת: אין פה סעיף תחילה-תחולה כיוון שאנשי האגף לא הספיקו לעשות את כל החישובים הנדרשים.
<רועי קרת: אנחנו נבקש שבהמשך ההליך יהיה סעיף תחילה-תחולה, שנותן לנו תקופה - -
אורי מקלב: אנחנו יודעים שהתחולה מידית והתשלום רק אחרי זה.
<רועי קרת: זה גם אפשר אבל שלא יתבעו אותנו חודש אחרי שהחוק יעבור כי חודש אחרי שהחוק יעבור לא נוכל לבצע אותו.
<רועי קרת: אז אם אנחנו מבצעים אותו רטרואקטיבית, שזה יעוגן בחוק כי יש לנו גם לזה נוסחים.
<רועי קרת: זאת אומרת שאם החוק ייכנס לתוקף למשל ב-1 באוגוסט, גמלה ראשונה שלפי חוק לא תשולם לפני 1 בינואר 2018, ואז היא תשולם רטרואקטיבית.
<יעל סלנט: אפשר לקבוע רטרואקטיבית כבר ל-1.7 לצורך העניין.
<יעל סלנט: נכון?
<רועי קרת: אם החוק יעבור.
<רועי קרת: אנחנו לא אוהבים תחולה - - -
אורי מקלב: זה לא רטרואקטיבי - - -
<יעל סלנט: לא, היא לא תהיה רטרואקטיבית.
<יעל סלנט: תעדכן את זה בקריאה השנייה והשלישית.
אורי מקלב: אוקי, אז לפי קריאה שנייה ושלישית, מתי שתחול.
<יעל סלנט: בסדר, נקבע כרגע ונעשה סעיף תחולה - -
<רועי קרת: החוק נכנס לתוקף אחרי שהוא פורסם ברשומות.
<רועי קרת: וכיוון שהקצבה היא חודשית, הגמלה העיקרית פה היא קצבה.
<רועי קרת: הקצבה היא חודשית אז בדרך הוא נכנס לתוקף, תמיד בענייני ביטוח לאומי הכניסה לתוקף היא ב-1 בחודש שאחרי היום שבו הוא פורסם ברשומות.
<רועי קרת: אנחנו ואתם עוד לא יודעים מתי החוק הזה פורסם ברשומות, הוא עוד לא עבר שנייה ושלישית.
<רועי קרת: אנחנו ביוני.
<רועי קרת: הסיכויים שזה יקרה החודש, אני לא יודע, אתם תגידו אבל הם לא גבוהים אז סביר להניח שזה יהיה 1 באוגוסט.
אורי מקלב: שלא יהיה רטרואקטיבי.
אורי מקלב: נסכם שלא יהיה רטרואקטיבית.
אלי אלאלוף: אז בואו נסכם שמה שתסכמו ביניכם מקובל עלינו, בסדר?
<יעל סלנט: אנחנו נכין את החוק הזה לשנייה ושלישית אז אם צריך לעדכן, נעדכן אז.
<יעל סלנט: אז נגיד שכרגע, לצורך ההסכמה, נגיד שזה יחול החל מה-1.8 ויתחילו לשלם ב-1.1.18 רטרואקטיבית מה-1.8.
<יעל סלנט: ואם לקראת קריאה שנייה ושלישית תרצו לעדכן את המועדים אז נעדכן אותם.
<יעל סלנט: אנחנו רק בקריאה ראשונה.
אלי אלאלוף: רצית להעיר, משרד המשפטים?
אורי מקלב: עוד נושא אחד - -
אלי אלאלוף: אוקי, אבל את הנקודה הזאת סיימנו?
אלי אלאלוף: אנחנו מאשרים את זה.
אלי אלאלוף: נמנעים – אין <הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון - הרחבת הגדרת ילד לעניין קצבת נפגעי עבודה), התשע"ז-2017, אושרה.
אלי אלאלוף: אז אתם מכינים את זה לקריאה שנייה ושלישית.
אורי מקלב: ברשותך, אדוני היושב ראש, הנושא של דמי מחיה: - -
<רועי קרת: זה סעיף 144.
<רועי קרת: זה בדיוק אחד מאותם סעיפים שצריך - -
אורי מקלב: אבל היינו רוצים לתקן את זה לקראת שנייה ושלישית במשא ומתן אתכם את הסעיף הזה גם בחוק קצבת שארים בסעיף 265.
אורי מקלב: שם, באופן מעשי דיברנו והיה סיכום על זה רק בחקיקה התברר שלא ציינו את זה, לא היו מספיק ערניים לציין את זה, והיום זה לא בטוח שזה חל ובאופן המעשי לא מחילים את זה, לא נותנים את דמי המחיה.
<יעל סלנט: סעיף 265 - -
<רועי קרת: שם הבעיה היא אחרת.
<רועי קרת: אני חייב לומר שאני לא זוכר שהדבר הזה אושר בתיקון של השארים.
<רועי קרת: בשונה מהבעיה כאן שהיא בעיה של גיל, שם הבעיה היא גם של גיל וגם של זהות המוסד שלומדים בו.
<רועי קרת: זה לא שאי אפשר לתקן את החוק, אפשר, אבל התכלית היום מתייחסת להשלמת לימודים בעלי אופי תיכוני או כמו שהחוק קורא לו "על-יסודי" ולא ללימודים בעלי אופי שהוא מעל העל-יסודי, שזה או אוניברסיטה או ישיבה גבוהה.
<רועי קרת: אם רוצים להחיל את זה גם על כל המוסדות הגבוהים, אוניברסיטאות וישיבות ויש רשימה גדולה של מוסדות בסעיף 252, אפשר לעשות את זה אבל זה כבר משנה את התכלית של סעיף 260.
<יעל סלנט: אבל 252ג1 כן מדבר על מוסדות להשכלה גבוהה, זה שאנחנו מפנים אליו וגם זה שתיקנו בזמנו בשארים.
<יעל סלנט: 252ג1 שאנחנו מפנים אליו מדבר על מוסד שקיבל הכרה לפי סעיף 9 לחוק המל"ג.
<יעל סלנט: 252ג1.
<יעל סלנט: אותו אחד שאנחנו מדברים עליו פה.
<רועי קרת: אני אזכיר: בזמנו, שהתיקון בעניין השארים – אנחנו ישבנו אז ביחד.
<רועי קרת: היתה גם שאלה של עלויות.
<רועי קרת: הדבר הנכון ביותר אולי והשוויוני ביותר לעשות היה לתקן את סעיף 238, את הגדרת ילד.
<רועי קרת: למה לא עשינו את זה?
<רועי קרת: משום שבין היתר היתה שאלה של עלויות שלל עובר שישה מיליון, לא עובר שישה מיליון.
<רועי קרת: יצטרכו 51, לא יצטרכו 51.
<רועי קרת: בגלל המחשבה הזו, התיקון צומצם באופן מודע רק לנושא הקצבה ורק לנושא קצבת השארים.
<רועי קרת: יש עוד מקומות שבהם הסוגיה של ילדות היא רלוונטית ולא נגענו בהם.
<יעל סלנט: כן, אבל הוא מדבר בתוך פרק השארים.
<רועי קרת: כן, אבל זו לא הקצבה הזו.
<רועי קרת: אני גם רוצה לומר שהקצבה, זה נכון שהיא לטובת הילד אבל זו קצבת האם.
<רועי קרת: ככלל זו קצבת האם.
<רועי קרת: זו בעצם תוספת לקצבת האלמנה בעד הילד שלה, שהילדים האלה לא קיבלו כי ברגע שהם הגיעו לגיל 18 הם חדלו להיחשב ילדים.
<רועי קרת: התיקון הזה אפשר להם להמשיך להיחשב ילדים לצורך הקצבה של האלמנה ולא לשום עניין אחר.
<רועי קרת: זה מה שאני זוכר, אני לא עברתי על זה אבל זה מה שאני זוכר שהיה עיקרון התיקון בפעם הקודמת.
<רועי קרת: מה שאדוני מדבר עכשיו זה תיקון שאפשר לעשות אותו אבל זה כבר נושא חדש.
<יעל סלנט: אם אתה אומר לתקן את סעיף 144 פה, בפרק הזה של נפגעי עבודה, גם סעיף 144 מדבר על הכשרה מקצועית ודמי מחיה.
<יעל סלנט: כלומר, 265 הוא לכאורה מקבילה.
<יעל סלנט: למה הוא לא המקבילה שלו לעניין שארים?
<יעל סלנט: אנחנו מדברים על תיקון בתוך 265, לא בתוך 238 שח הגדרת ילד, אם אני מבינה נכון.
<יעל סלנט: אז למה 144 הוא לא אותה מקבילה של 265 בעצם?
<רועי קרת: לא, 144 הוא כן מקבילה אבל אמרתי, רמזתי שהשאלה היא שאלה של עלויות.