GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים כץ: אני רוצה להגיד למשפחה, אני בכנסת 18 שנים, והלכו אנשים לעולמם.
חיים כץ: לא היה כזה כבר.
חיים כץ: אז שאפו אליהו.
חיים כץ: תודה רבה על מה שעשית פה, כי זה לא שגרתי.
חיים כץ: והיוזמה שלך מעידה שזה לא שגרתי והמחשבה שלך, וואלה, אולי יש לך משהו.
חיים כץ: אתה רוצה להיות מנכ"ל?
חיים כץ: אל תגיד כן, לא תקבל.
אלי אלאלוף: תרשו לי לציין את נוכחותם של חברי הכנסת שנמצאים איתנו, קארין אלהרר, שולי מועלם, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, אייל בן ראובן, דוקטור אבו מערוף, עליזה לביא, יפעת שאשא-ביטון, טלי פלוסקוב ויוליה מלינובסקי.
חיים כץ: ולא אמרתי את הבטיחות, שנפלו אנשים, שהתחלנו פרויקט עכשיו.
חיים כץ: וואלה, לפני שבוע.
חיים כץ: למה שבוע?
אלי אלאלוף: וחבר הכנסת ישראל אייכלר, בשם המשפחה הבן בבקשה.
<יעקב יבלון: כבוד שר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ, הנהלת ועובדי המשרד, יושב ראש ועדת העבודה והרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף, חברי הכנסת לפי סדר ישיבתם: קארין אלהרר, שולי מועלם רפאל, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, אייל בן ראובן, עבדאללה אבו מערוף, עליזה לביא, יפעת שאשא-ביטון, טלי פלוסקוב, יוליה מלינובסקי, ישראל אייכלר, צפרא דואק, שלמה יוסף, אורחים נכבדים, כל אחד לפי מעלתו וכבודו, מכובדי כולם.
<יעקב יבלון: פרוש לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית.
<יעקב יבלון: כי תראה עירום וכיסתו ומבשרך לא תתעלם.
<יעקב יבלון: אז ייבקע כשחר אורך" במילים אלה מתוך ספר ישעיהו תיאר אבא את תפיסת עבודתו במכתבו הראשון לעובדי משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<יעקב יבלון: תפיסה הרואה בתיקון החברה ועזרה לזולת דרך חיים ומטרה.
<יעקב יבלון: תפיסה לפיה יש לנזקקים לא כסף, אלא דברים אחרים, ולכל אחד לפי צרכיו.
<יעקב יבלון: כתב הרמב"ם כי שמונה מעלות יש בצדקה, וכל אחת מהן גדולה משל חברתה.
<יעקב יבלון: המעלה הגדולה מכולן היא של זו הנותן לנזקק מעות במתנה או בהלוואה או שדואג שתהיה לו פרנסה על ידי כך שמכניסו לעסק בשותפות.
<יעקב יבלון: שלא יצטרך בכלל לצדקה, "והחזקת בו, וחי עמך" עד שלא יצטרך יותר לצדקות וטובות של אחרים.
<יעקב יבלון: לצד חשיבותה של הצדקה אמרו חכמים כי גמילות חסדים היא מצווה חשובה ממנה.
<יעקב יבלון: מסביר המהר"ל שגמילות חסדים היא מצד הנותן, שהוא ע ושה טוב, בין שמבקש המקבל ובין שאינו מבקש.
<יעקב יבלון: אבל צדקה היא ההיפך מזה והיא נתינה מפני שהמקבל צריך אותה.
<יעקב יבלון: אבא מצא לגישה זו שותפים לדרך.
<יעקב יבלון: רבים מהם באו לכבדו ולנחמנו ואף נמצאים כאן היום.
<יעקב יבלון: בין הדפים של אבא מצאתי בכתב ידו סיפור חסידי שמיוחס לאדמו"ר הזקן בעל התני"א שבסופו מוסר השכל שליווה אותו ולפיו, אם אדם יעסוק בלימוד תורה ואינו שומע קול של תינוק בוכה, הרי משהו פגום בלימוד שלו.
<יעקב יבלון: בעידן בו כמעט הכל פוליטי, אבא שלנו היה לא פוליטי.
<יעקב יבלון: מוצא את הדרך לראות אנשים ולא מספרים.
<יעקב יבלון: אירועים ולא מגמות.
<יעקב יבלון: פרטים ולא כללים.
<יעקב יבלון: מאמין שהשגרה וההרגל, שחוסר תשומת הלב הן הסכנות המידיות, מחפש דרכים למיצוי זכויות, להגיש עזרה, לא להמתין שיבקשו אותה.
<יעקב יבלון: לפתור בעיות לפני שנוצרות, לא להמתין למשבר הבא.
<יעקב יבלון: האשמת הקורבן, תפיסה של האדם אין כי הוא לא רוצה או לא יכול, כי סדר העדיפויות שלו פגום או שבחר במצבו היא תפיסה מקוממת שחשבנו שאין לה עוד מקום בעולמנו אך אנו שבים ופוגשים אותה נישאת על גבי הרוח.
<יעקב יבלון: אבא ואתם לחמתם ולוחמים בה.
<יעקב יבלון: לא מתביישים להשמיע גם קול אחר, אמיץ, לעסוק בתיקון ובשיקום, בצמיחה ממקום שבו לפעמים שום דבר לא צמח כבר הרבה זמן, יותר מדי זמן.
<יעקב יבלון: כמו שכתב מואיז בן הרוש: "איש לא יעניק לך חופש.
<יעקב יבלון: א תה צריך לקחת אותו ולקחת את הסיכונים, אפילו במדינה דמוקרטית.
<יעקב יבלון: החופש היחיד שתקבל הוא להיות דומה לאחרים.
<יעקב יבלון: להיות דומה לאלה שאתה רואה.
<יעקב יבלון: אך כדי להיות חופשי תצטרך להיות שונה, תצטרך לעבור את הגבולות, להיות ללעג, להיות לצחוק, על ידי אלה שאתה אוהב, אומרים לך שאתה משוגע שהם אינם יכולים להבין מה אתה מחפש, שאין משהו אחר, שאתה טועה, שאתה הורס את עצמך, כשתשמע את כל ה דברים האלה בבת אחת, תדע שכבשת אדמה מסוימת בארץ החופש".
<יעקב יבלון: מחלוקת מסוימת בגמרא בעניין הדלקת נרות חנוכה.
<יעקב יבלון: לפי בית שמאי ביום הראשון מדליקים שמונה נורות ומכאן ואילך מדליקים נר אחד פחות בכל יום ואילו לפי בית הלל ביום הראשון מדליקים נר אחד ובכל יום מוסיפים נר עד ליום השמיני.
<יעקב יבלון: המהר"ל מפראג מנסה להסביר את מקור ההבדל ומסביר שטעם בית שמאי הוא שהיום הראשון הוא ההתחלה והוא הבסיס לכל שאר הימים.
<יעקב יבלון: שכל דבר בעולם תמיד מתחיל ממה שקדם לו וכלול בתוכו.
<יעקב יבלון: ולעומת זאת בית הלל, לפי המהר"ל, סברו שהולכים על פי הימים היוצאים כי צריך להתחיל תמיד בקטן ולסיים בגדול, ושמעלים בקודש ולא מורידים.
<יעקב יבלון: הכוונה היא שבשביל להגיע לפסגה צריך לעבוד.
<יעקב יבלון: אי אפשר להגיע אל השיא מיד בהתחלה, צריך לטפס אליו, מדרגה אחר מדרגה.
<יעקב יבלון: אבאש לנו התחיל בצעד אחד.
<יעקב יבלון: הוא טיפס מעלה מעלה, עקב בצד אגודל.
<יעקב יבלון: כמו בחייו האישיים כך בחייו הציבוריים.
<יעקב יבלון: במשך יותר משני עשורים שימש כנבחר ציבור בראשון לציון ובשנה וחצי האחרונות ביחד עם השר חיים כץ וביחד עם אחרים שנוכחים כאן היום אבא עבר מהעשייה המקומית לארצית, מהפרטי אל הכללי.
<יעקב יבלון: וכך בשבעה כולם נקבצו ובאו לך.
<יעקב יבלון: אחד אחד הצטרפו אנשים לקהל, הקהל לעם.
<יעקב יבלון: כל אחד וסיפורו, כל אחד וצערו.
<יעקב יבלון: למדנו על אבא שלנו שאמר ועשה.
<יעקב יבלון: שהאמין שמעט מן האור דוחה הרבה מן החושך.
<יעקב יבלון: שלא בחל בעבודה קשה.
<יעקב יבלון: שבדרכם של בית הלל הוסיף נדבך לנדבך.
<יעקב יבלון: עזרה למשפחה, לתלמיד, לתלמידה.
<יעקב יבלון: הקמת בית כנסת, אולפנה, ישיבת הסדר, נגישות לנכים, ביטול דו"ח חניה, השכנת שלום בית, עזרה לקשיש, טיפול ביתומים, הנחות במסים לנזקקים, ביסוס תנועות הנוער, מבנה לעמותה, גמילות חסדים, קבורה, והנה גם משבר עבודת הרכבת בשבת, תלושי קניה במקום סלי אוכל לנזקקים בכל חג ושבת, תקינת עובדי רווחה, מענה טלפוני ארצי לכל דורש ונזקק, תכנית לאומית לקידום צעירים וצעירות במצבי סיכון, מעונות ילדים, ארוחה חמה ועוד ועוד ועוד.
<יעקב יבלון: הציבורי והפרטי, הכללי והאישי, כולם נקבצו ובאו לך.
<יעקב יבלון: "אפילו סלעים נשברים אני אומרת לך, ולא מחמת זיקנה" כך כתבה דליה רביקוביץ.
<יעקב יבלון: בעולם ציני וקלישאתי שבו אנו חיים מילים כמו צניעות וענווה פשטות והעמקה, הפכו נדירות מדי, שלא לומר למילות גנאי.
<יעקב יבלון: לא אצל אבא שלנו.
<יעקב יבלון: כל כך התרגשנו לראות אנשים מכל הקשת החברתית והפוליטית באים לנחמנו, כך גם היום.
<יעקב יבלון: מכל העדות והחברות, מקטן ועד גדול, באים מקרוב ומרחוק רק תודה, לנחם, לספר סיפור, לחלוק חוויה.
<יעקב יבלון: יותר מכל אבא שלנו היה איש משפחה.
<יעקב יבלון: נוכח בחיינו.
<יעקב יבלון: מתווה את הדרך ביחד עם אמא.
<יעקב יבלון: בונים לנו תא משפחתי מורחב שיש בו מפגש בין דורי.
<יעקב יבלון: ילדים ונכדים, הורים דודים, סבא וסבתא, שולחן שבת וחג.
<יעקב יבלון: אבל עכשיו, כמו שזלדה כתבה "עכשיו הקירות אינם מחסה, הם הסתגרו בשתיקתם ולא ישגיחו בנופלי.
<יעקב יבלון: עכשיו הקירות סיד ומלט, יסוד זר".
<יעקב יבלון: בשמי ובשם כל בני המשפחה אני מבקש להודות לכם שהתכנסתם כאן היום לכבוד אבא, ולכבוד פועלו ועשייתו.
<יעקב יבלון: תודה לכל השותפים לדרך במשרד ובכנסת, בעמותות ובאגודות, לעוזרים הקרובים, ליועצים, ליחידים ולרבים.
<יעקב יבלון: תודה לך אלי אלאלוף ותודה גדולה למי שהפך את אבא לשותפו לדרך, השר חיים כץ.
<יעקב יבלון: מאחלים לכם שתצליחו בעשייה הגדולה והברוכה שלכם.
<יעקב יבלון: אבא השאיר לנו דרך וצוואה.
<יעקב יבלון: אנחנו בעזרת השם נמשיך בדרכו עם הזיכרון ועם התקווה.
<יעקב יבלון: פניה ברנשטיין כתבה: "בא הצל ויפרוש את כנפו על שלהבת אורך והנה דעכה, בא הצל והושיט לך יד אפלה שעירה, ותלך אחריו בלי מורא, ותלך אחריו לבלי שוב, אילם חרישי עטרת ראשי".
<יעקב יבלון: יהי זכרו של אבא ברוך.
אלי אלאלוף: אני אבקש מחבר הכנסת אוסאמה סעדי שראשי ערים מחכים לו.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, משפחה יקרה.
אוסאמה סעדי: האלמנה, הילדים, האחים, הנכדים, הבנים.
אוסאמה סעדי: אמרת שזה הזוי, אני אישית, אני מדבר בשמי ובשם חברי דוקטור עבדאללה אבו מערוף כי אנחנו חייבים לצאת אבל היינו חייבים להגיד כמה מילים בזכותו של האיש שהכרנו אותו בקושי 18 חודשים.
אוסאמה סעדי: 18 שנים אנחנו חברי כנסת חדשים ואנחנו הכרנו את אליעזר מהעבודה שלנו בכנסת ואני זוכר את הישיבה הראשונה פה בוועדת העבודה שהוא הופיע, ואז אחרי הישיבה אני פניתי אליו והצגתי את עצמו ואמרתי לו שאני רוצה לבוא אליו ולטפל בבעיות של החברה הערבית והוא ישר נתן לי את הפלאפון ואת הטלפון של המשרד ולמחרת קבענו פגישה ובאתי אליו ומאז אנחנו היינו בקשר לטפל בכל הבעיות של החברה, כמובן בהנחיית חברי השר עצמו, שהוא באמת מקדיש המון לנושא של המגזר הערבי בכל התחומים.
אוסאמה סעדי: באמת אלעזר, אמרתם עליו, הוא היה בנאדם אבל הוא היה ג'נטלמן אמיתי.
אוסאמה סעדי: והאובדן שלו הוא אובדן שלכם בעיקר, של המשפחה, של המשפחה הגדולה, שזה משרד העבודה והרווחה ושלנו כולנו, ואני מקווה שבאמת המורשת והצוואה שלו, העזרה לחלשים, לשכבות החלשות, אוזן קשבת, הייתה לו דלת פתוחה, הפלאפון בכל שעה שרצינו אותו הוא באמת היה זמין.
חיים כץ: אתה לא מבין מה זה "כל שעה".
חיים כץ: תביא מכתב, באחת בלילה הוא מתייצב אצל המאבטח "קח מכתב".
אוסאמה סעדי: באמת אנחנו משתתפים בצער המשפחה, ואני וחברי עבדאללה אבו מערוף גם בשם הרשימה המשותפת להגיד לכם שאנחנו משתתפים בצערכם ושלא תדעו צער.
אוסאמה סעדי: אללה ירחמו.
אלי אלאלוף: בבקשה קארין אלהרר.
קארין אלהרר: אני לא 18 שנים בכנסת, בקדנציה הזאת כיושבת ראש הוועדה לביקורת המדינה, אין פעם שמדברים אתו על משהו והוא לא אומר "אני בודק".
קארין אלהרר: אין תשובות אוטומטיות, תשובות יהירות כאלה של מנכ"לים, "את לא מבינה", הוא בודק.
קארין אלהרר: תהליכים שהובלנו, חוק האומנה שסיימנו אתו, אתה לא תמצא מישהו כמוהו, אני אעשה לך ספויילר.
קארין אלהרר: זה אובדן גדול לציבור שכל כך זקוק לשירותים האלה.
קארין אלהרר: אתה לא צריך לקום שעה מוקדם יותר, אתה צריך לקום שבוע מוקדם יותר.
קארין אלהרר: ועכשיו הכל תלוי בך.
קארין אלהרר: ולמשפחה המופלאה, אני רוצה לומר תודה, ואני מתנצלת, צריכה ללכת לוועדה לביקורת המדינה.
אלי אלאלוף: שולי בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: אני הכרתי את אלי לפני ארבע וחצי שנים כשהגעתי לפריימריז של הבית היהודי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמה שהיה ביום הראשון, זה מה שילווה אותי לכל החיים.
שולי מועלם-רפאלי: האיש שהלך עם שלט גדול, גם אם לא באמת היה שם, שאמר שהחיים של כולנו הם מתוך הרצון לתקן עולם במלכות שדי.
שולי מועלם-רפאלי: ולתוך הדבר הגדול הזה בא הלב המבין והאוזן השומעת והצניעות, והענווה, והשכל הישר, והדבר אולי הכי גדול, זה הרצון והיכולת להגיע עד האדם האחרון.
שולי מועלם-רפאלי: והיכולת הזאת להגיע עד האדם האחרון היא בעיני אחד ממחוללי השינוי הגדולים במשרד.
שולי מועלם-רפאלי: כל חברי הכנסת שקוראים לנו בעיתונים החברתיים, שרואים באמת אנשים כבני אדם, רואים בכל אחד עולם מלא, זכו בהגעה שלו פשוט לדלת שנפתחה בלי גבול כי לא היו שעות ולא היו גבולות ולא היו נושאים, הכל היה.
שולי מועלם-רפאלי: ומתוך המקום של תיקון עולם אז גם לא היה אגו.
שולי מועלם-רפאלי: ואם היה צריך לבוא לוועדה ולהגיד, בוועדת חוקה בדיון על ישוב סכסוכים במשפחה מתוך הסכמה, "ברור שאני פועל עם מנכ"לית משרד המשפטים" פתאום מנכ"לי המשרדים הבינו, כמו שאומר השר, אנחנו בשיתוף, אנחנו לא עכשיו בודקים מי אומר מה ומי זוכה במה ואיזה קרדיט ניתן, אלא אנחנו פועלים מתוך רצון לתקן עולם במלכות שדי.
שולי מועלם-רפאלי: הבית הפוליטי המשותף שלנו זכה בו הרבה הרבה שנים.
שולי מועלם-רפאלי: אנשי ראשון לציון, אנשי הציונות הדתית שהוא היה מהמובילים שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסיים במשהו שאמרתי למשפחה בניחום.
שולי מועלם-רפאלי: לא הייתי בלוויה, הובלתי משלחת של פצועי צה"ל בארצות הברית, אדם, כמו שיודעים כל האנשים שנמצאים בחדר ה זה, מת קודם כל למשפחתו.
שולי מועלם-רפאלי: לאשתו, לילדיו, אחיו, לכלות, לנכדים, ואחר כך לנו, אלה שבמעגלים רחבים יותר.
שולי מועלם-רפאלי: אבל כשחז"ל אומרים לנו ש"גזירה על המת שישתכח מן הלב" הם לא מתכוונים שנשכח את האדם.
שולי מועלם-רפאלי: הם מתכוונים שיום אחד נהיה מספיק רחוקים מסיטואציית המוות הקשה הזאת, הפתאומית, הבלתי נתפסת, הבלתי צפויה, זה שהשאירה עוד כל כך הרבה עשייה לא סגורה.
שולי מועלם-רפאלי: יום אחד, כשנהיה כולנו, ובעיקר אתם, רחוקים מנקודת הזמן הכואבת הזאת נצליח לחזור לאדם עצמו.
שולי מועלם-רפאלי: ואולי המשימה הגדולה ביותר שלנו בבית הזה, זה לקחת את כל הדברים שאני ואחרים אומרים, ולראות איך אנחנו לוקחים אותם אלינו, אל החיים שלנו, אל העשייה שלנו, ומתקדמים אנחנו ברצון האמתי לתקן עולם במלכות שדי.
אלי אלאלוף: אילן גילאון בבקשה.
אילן גילאון: משפחה, מכובדי כולם, כבוד השר, מנכ"ל הביטוח הלאומי.
אילן גילאון: זה לא סוד שאלי ואני לא התפללנו באותו בית כנסת, אתה אומר שהוא לא היה מהמפלגה שלך, גם מהמפלגה שלי הוא לא בדיוק היה, בכל זאת אולי איזה רגע של חסד לדבר על אלי במקום הזה, בים הגדול הזה של כל כך הרבה ציניות, משום שזה עושה את המשמעות האמתית בחלוקה האמתית בפני אדם, שכולה בניה על הסתכלות שלנו על אנשים אחרים.
אילן גילאון: לצערי הרב הכרתי אותו מעט מדי זמן, לא כפי שהייתי רוצה להכיר אותו, אבל מן המפגש הראשון הרגשתי שזה איש שאני מכיר את מקור נביעת דמעותיו, אדם שאתה הפוך מתודעתו אבל מזדהה במאה אחוז עם הווייתו.
אילן גילאון: נדמה לי שבנוף הזה כאן זאת הייתה המשמעות האמתית של מה שאתה קורא לו "מענטש".
אילן גילאון: הקשר האחרון שהיה לי אתו זה היה ביום חמישי בלילה, מי שיעלעל בשיחות שלו בטלפון יוכל לראות את זה.
אילן גילאון: היינו מסתמסים כי בגילנו כבר מסתמסים יותר מאשר כותבים בוואטס אפ, אבל היינו משתמשים באימוג'ים למיניהם.
אילן גילאון: אני יכול להגיד על אלי יותר מכל דבר אחר שהוא היה עובד סוציאלי בנשמתו ובשבילי, שעוסק בנגישות, ואני רואה בנגישות את תכלית הכל הוא היה איש נגיש בתכונת אופי.
אילן גילאון: וכאשר שמעתי את קובי בלוייה, אם יש נחמה פורטה במצב שאדם הולך כל כך מוקדם, זה אשרי האיש שכל אהוביו למראשותיו וכך הוא מנחיל את עצמו לבניו.
אילן גילאון: אני באמת חושב שזה - - - וגדולה רבה מאוד.
אילן גילאון: אני לא יודע אם יש ממד אחר, אני בא מבית מדרש שאנחנו עוד לא סגורים על זה, אבל אם אלי שומע אותנו בממד אחר, אני רוצה להגיד לו שהוא היה איש במקום שאנשים מתמעטים.
אילן גילאון: זה דבר עצום.
אילן גילאון: ולכן כל כך חבל, מעבר להבדלים, בסופו של דבר אנשים נחלקים לשתי קבוצות, אחד שרואה בבני אדם מטרות והשניה שמסתכלת על בני אדם כאמצעים.
אילן גילאון: ומצער, הקבוצה השניה היום היא השלטת בכיפה.
אילן גילאון: אנשים כמו אלי הולכים ומתמעטים.
אלי אלאלוף: בבקשה פרופסור מור יוסף.
<שלמה מור יוסף: גם אני שותף להיכרות הקצרה עם אליעזר יבלון שהתחילה עם כניסתו לתפקיד והסתיימה לפני שבוע.
<שלמה מור יוסף: אני תמיד מתלבט לפני שאני בא למשפחה, שומעים על האדם, הרי אתה מכיר אותו בעבודה, ואתה רואה שהבנאדם הזה הוא יום ולילה בעבודה.
<שלמה מור יוסף: אז אתה בא, הוא הולך מן העולם, אתה נפגש עם המשפחה ועם אנשים אחרים שהכירו אותו ואתה לא מבין איפה הוא הכניס את כל שאר הפעילויות שלו.
<שלמה מור יוסף: איפה היה לו את הזמן להכניס את כל שאר הפעילויות כאשר כל כולו בעבודה.
<שלמה מור יוסף: ואתה תמיד מתלבט, כשבן אדם הולך מן העולם כל כך צעיר, אז אולי יש לנו איזו מכסה של מעשים טובים שאנחנו עושים ואחרי זה זה נגמר.
<שלמה מור יוסף: אולי הוא גמר את המכסה.
<שלמה מור יוסף: הוא עשה דברים שאנשים עושים בשני מסלולי חיים.
<שלמה מור יוסף: ושמענו רק מהמקצת פה, ולי יש את הניסיון שלי שאין מה לפרט, אני אפרט רק נושא אחד, היה לו מאוד חשוב דור העתיד של הניהול של מערכות הרווחה במדינת ישראל.
<שלמה מור יוסף: והוא השקיע בתכנית שנקראת "רואים רחוק" את מרצו, זמנו, ודאג שהתכנית הזאת תצא לפועל מהר ככל האפשר.
<שלמה מור יוסף: וזה לא ברור מאליו שמנכ"ל שהוא היה פחות משנה מנכ"ל וכבר התכנית יצאה לדרך, והיא בעיצומה.
<שלמה מור יוסף: זה רק הנדבך הנוסף.
<שלמה מור יוסף: אז באמת הלך מאתנו מוקדם איש מלא חסד, זה בכלל לא חשוב מה הוא למד באוניברסיטה ולא חשוב מה הוא עשה בתעשייה האווירית, למשרד הרווחה הוא הביא את הלב שלו, הוא הביא את הערכים שלו, והוא הביא את כל כולו.
<שלמה מור יוסף: יהי זכרו ברוך.
אלי אלאלוף: הרב אייכלר בבקשה.
ישראל אייכלר: אדוני היושב ראש, אני קודם כל מברך על עצם העובדה, שאני לא יודע אם יש הרבה פקידי ממשלה שמכנסים כנס אבל מיוחד לזכרם, וזה כבר אומר על הקונצנזוס הגדול סביב המנכ"ל אליעזר יבלון.
ישראל אייכלר: כבוד ה שר חיים כץ, שרק אתה וכמוך יכולים להבין כמה קשה לאדם כמוך פופולארי כמוך, במרכז שיש לך לקחת בנאדם שלא שייך למפלגתך רק בגלל שהוא טוב.
ישראל אייכלר: זה רק מראה כמה אבא שלכם היה מיוחד, אני לא יודע באמת איך עמדת בזה, אבל אני כמו רוב האנשים פה לא הכרתי הרבה שנים את מר יבלון, אבל אני משמש כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור ואצלנו באו אנשים עם זעקות של ילדים נכים שאין מספיק ימי נופשונים למשל, דבר קטן מאוד, שמשפחה שמתמודדת עם ילד כזה 365 ימים בשנה מאוד קשה וכל פקידי הרווחה, מלמעלה עד למטה אמרו "אי אפשר, אין תקציב".
ישראל אייכלר: ברגע שאליעזר שמע על הבעיה ,הוא הוסיף לנו ימי נופשונים.
ישראל אייכלר: בירושלים לא היה בכלל, היה חסר נופשון, הוא הוסיף לכל ילד נכה במקום 15 ימים בשנה, הוא הוסיף ימים ונופשונים.
ישראל אייכלר: דבר קטן שהוא גדול מאוד בשביל המשפחה הזאת.
ישראל אייכלר: יש מוסד שנקרא "--- משה" של מוגבלות שכלית התפתחותית, הוא עשה תוספת של 90 מסגרות נוספות.
ישראל אייכלר: שימו לב, מדובר פה על שנה ושלושה חודשים.
ישראל אייכלר: באגפי שיקום ואוטיזם, הוצאו מכרזים ותוספת מקומות.
ישראל אייכלר: בעיקר מה שכתוב "טוב שם" - - -
חיים כץ: באוטיזם עלה התקציב מ-180 ל-380, מספר העובדים הסוציאליים עלה מ-7 ל-117, "בתים לחיים" עלה מ-1,105 ל-1,865, הפעילות בקהילה, בלי תקציב 16-17 עלה מ-27.5 ל- 51.5.
חיים כץ: תשמע, עשינו בסיס ענק בשביל לייצר חוק.
חיים כץ: לא רצינו לעשות חוק שישב בלי בסיס והוא יתרסק, עשינו בסיס אחרי שיהיה בסיס, נעשה חוק.
חיים כץ: אז יהיה קצת פחות פופוליזם "חוק" "חוק", אנחנו יוצרים בסיס לעשות חוק.
חיים כץ: זה מה שאומר החכם מכל אדם "טוב שם משמן טוב ויום המוות מיום היוולדו" אני הבנתי את זה פשוט כי רק ביום המוות אנשים נזכרים כמה אדם היה טוב והיה לו שם טוב.
חיים כץ: אצל אליעזר, השם טוב היה לו בחיים.
חיים כץ: לא יאומן כי יסופר, אדם שהגיע למערכת חדש, ולא שלא היה אדם אחד שאמר עליו משהו טוב, אלא כולם אמרו "הוא האוזן קשבת, לך אליו".
חיים כץ: אז טוב שם טוב משמן טוב, אפילו השמן הטוב שלך, הוא היה עוד יותר טוב.
חיים כץ: אני רוצה לנחם את המשפחה, לכו בדרכו, תביאו לו כבוד, וזה יהיה נחת הרוח שלו.
אלי אלאלוף: עליזה לביא.
עליזה לביא: תודה אדוני היושב ראש, אדוני השר, משפחה, חיבוק גדול גדול.
עליזה לביא: ביום שישי הייתי באמצע הבישולים לשבת וכשראיתי את הידיעה צעקתי צעקה מאוד גדולה.
עליזה לביא: לא האמנתי.
עליזה לביא: שאלתי את עצמי, הצעקה הזאת מנין.
עליזה לביא: לא הכרתי את אליעזר הרבה שנים, אבל מהרגע הראשון שהוא הגיע לוועדת המשנה שאני עומדת בראשה, ועדה של נשים ששכחנו אותן.
עליזה לביא: סחר בנשים, נשים בזנות, לא הייתי צריכה לדבר הרבה, ההבנה, הידיעה, הסיפור שלהן כנשים מוזנחות שמרגע צעיר בחייהן אולצו, רובן הגדול, סיפור חיים קשה מאוד וההירתמות וההבנה, והמשהו הזה שמאפיין אותו יותר מכל, זאת היכולת שלו להיות נוכח בנושא האמיתי.
עליזה לביא: לא לחשוב על עוד נושאים שמעסיקים אותו אלא באמת להיות כל כולו, כל כולו אדוני השר, בנושא שלשמו התכנסנו, והעשייה המלווה באמת בצניעות, ויותר מהכל היכולת הזאת לממש כל רגע את "ואהבת לרעך כמוך" לא רק ציטוט אלא כאיזה שהוא אזכור שאנחנו מחויבים אליו, היכולת לממש ולהזכיר לנו כולם, כי זה מה שמשתף את כולם, שבאמת הנוכחות פה היא מאוד מרגשת בסדר היום העמוס, והמקום הזה של להזכיר לנו למה באנו לכנסת.
עליזה לביא: למה באנו לכנסת, בכעסים, עניינים, ויכוחים, תקופה לא פשוטה כאן, מגדלור שא ומר לנו למה אנחנו כאן ולמה אנחנו צריכים שהחברה שלנו תהיה טובה יותר, ואיך אנחנו עושים.
עליזה לביא: אז כן, עשייה, אבל גם מגדלור, מודל חיקוי.
עליזה לביא: הצבת את זה בפנינו, אני זוכרת שאמרתי לך את זה מהרגע הראשון של הוועדה הראשונה.
עליזה לביא: הרבה פעמים אומרים לנו "השר לא יבוא, יבוא המנכ"ל" וזאת אכזבה.
עליזה לביא: אבל אדוני השר, כשאמרו לי שהמנכ"ל יבוא ולא השר, שמחתי.
חיים כץ: אני אמשיך בדרכי לא לבוא.
עליזה לביא: אתה יודע שזה לא כך, אבל מהמקום הזה של "אהבת לרעך כמוך" ומהמקום של המשפט, שאני לא יודעת אם יש בו נחמה, אבל הקב"ה כנראה רצה אותו לידו והוא לוקח לנו את הטובים באמצע דרכם.
עליזה לביא: מן השמיים תנוחמו.
עליזה לביא: תודה לך על הבחירה ואני בטוחה שתמשיך בקו הזה.
עליזה לביא: אני יודעת, קח את האמירה שלי כמחמאה.
אלי אלאלוף: מעט מאוד פגישות מתקיימות בלי רמזים פוליטיים.
אלי אלאלוף: במסורת המרוקאית שלי תמיד אמרו "אם אתה מסוגל להצחיק בית שיש בו אבל זה סימן טוב" תקחו את זה כך.
אלי אלאלוף: בבקשה יפעת שאשא ביטון.
יפעת שאשא ביטון: כבוד השר, הקשבתי לדברים שלך וממש התחברתי והזדהיתי עם חלק ממה שנאמר.
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את שיחת הטלפון הנסערת מהיועצת שלי שאמרה לי "אליעזר יבלון קיבל דום לב" אמרתי לה "מה?
יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות, אבל תעקבי, שיהיו רק בשורות טובות, הוא בטוח יצא מזה, הוא איש מיוחד" ואז היא אמרה לי "מה יצא מזה, הוא קיבל דום לב, הוא מת".
יפעת שאשא ביטון: כדי לוודא ששמעתי.
יפעת שאשא ביטון: ואז הבנתי שהייתי באיזו שהיא תחושה כזאת של הדחקה שלא עד הסוף יכולתי לקבל את מה שהיא אומרת ואני מודה שזה היה שוק מוחלט, ומעין איזו שהיא תחושה אישית שנכנסתי אליה שאם זה קרה לו, זה יכול לקרות לכל אחד.
יפעת שאשא ביטון: השלכתי את זה על המקום האישי שלי.
יפעת שאשא ביטון: אליעזר היה שותף אמיתי להרבה מאוד דברים שעשיתי כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני מצאתי בו אוזן קשבת, הייתה לי יראת כבוד לאיש הזה, אני זוכרת שכשהוא היה מגיע ונכנס אליי לחדר, הייתי מרגישה שאני צריכה לפנות הרבה מקום כי הוא באמת היה איש ענק ברוח שהוא הביא אתו, ואתה אומר שחזרת לנקודת ההתחלה, אני הרגשתי מאוד אבודה באותן דקות ראשונות שהבנתי.
חיים כץ: אין לנו את הלוקסוס הזה.
אלי אלאלוף: תרשי לי להזכיר, יפעת היא יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אז עשינו הרבה מאוד דברים למען ילדים, אני זוכרת שפניתי לערוצי חקיקה והוא אמר לי "בואי, אנחנו נפתור את בדרך אחרת" ומבחינתי זה היה קדוש, היה לי ברור שאם הוא אומר הוא יודע לכוון אותי באמת למקומות הנכונים ואני כמובן הסכמתי וצעדתי בנתיבים שהוא נתן ותמיד הצלחנו להגיע גם לתוצאות שרצינו ועכשיו, הייתי אמורה לפגוש אותו ב-26 לחודש, מה שכבר לא יקרה, לקדם איזה שהוא פרויקט מאד מאוד גדול שעבדנו עליו בחודשים האחרונים כדי להציל ילדים שנמצאים בסיכון במשפחות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אבל זהו, הרגשתי די אבודה ואני עדיין מנסה לברר את הדרך של איך ממשיכים ועם מי ממשיכים ומה באמת עושים.
יפעת שאשא ביטון: ואני משתתפת בצערכם.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו כאן, מסתבר שאני ממש לא בדעת יחיד, פתאום זיהיתי שכל כך הרבה אנשים מסביבי מרגישים את אותו דבר, אז אם אנחנו מרגישים כך, אני מתארת לעצמי מה אתם מרגישים, אז תנחומיי הכנים ובאמת חיבוק גדול.
אלי אלאלוף: חבר הכנסת אייל בן ראובן.
איל בן ראובן: התלבטתי אם לומר דברים, כי אני קצת שונה בכך שאני הכרתי את אלי לפני שלושה שבועות וחצי שעה.
איל בן ראובן: השר שלח אותי אליו ובאתי אליו וסיפרתי לו על פועלי בניין שנופלים מהגגות, נופלים מכל מיני מקומות ומתים לנו, וראיתי את הניצוץ בעיניים, ניצוץ כזה של - - - לעשייה.
איל בן ראובן: ישבנו אני חושב, חצי שעה מקסימום, אני באתי ללא תכנית, הוא אמר לי "אייל, עזוב תכנית, אין זמן, יוצאים לדרך, צריך לעצור שיפסיקו ליפול לנו אנשים" ויצאנו לדרך, ויצאנו לדרך.
איל בן ראובן: וכשאני שומע פה את הדברים, החצי שעת אור הזאת מתמלאת בכל מה שאנשים אומרים, וכל מה שאני יכול לומר לכם, אני חושב שאתם זכיתם באבא ובסבא, באדם יוצא דופן, באמת יוצא דופן, אנחנו זכינו, אנחנו הפסדנו, ואני חושב שנשארה לנו צוואה ענקית, ענקית.
איל בן ראובן: אבל נדמה לי שיושבים פה אנשים - - -
חיים כץ: אין לנו זמן, תצביע עם הקואליציה, נמשוך עד סוף הקדנציה, ונוכל לעשות.
איל בן ראובן: יושבים פה אנשים שאני חושב שאני יכול בשקט לומר לכם שאנחנו נמשיך את הצוואה הזאת שלו.
איל בן ראובן: , יהי זכרו ברוך.
אלי אלאלוף: צפרא דוויק, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.
<צפרא דוויק: ברשות
<צפרא דוויק: כם אני רוצה להקריא שיר.
<צפרא דוויק: "אחרי מותי ספדו ככה לי, היה איש וראו, איננו עוד.
<צפרא דוויק: קודם זמנו מת האיש הזה ושירת חייו באמצע נפסקה בצר, עוד מזמור אחד היה לו, והנה אבד המזמור לעד, אבד לעד.
<צפרא דוויק: בצר מאוד, הן כינור היה לו, נפש חיה ממללה, והמשורר מדי דברו בו, את כל רזי ליבו הגיד לו וכל הנימים ידו דובבה, אך רז אחד בקרבו הכחיד, סחור סחור לו אצבעותיו פיזזו, נימה אחת אילמה נשארה, אילמה נשארה עד היום, בצר מאוד מאוד".
<צפרא דוויק: וצר לכולנו, ואני מרשה לדבר גם בשמם של עובדי משרד הרווחה, מזל גולן ביקשה שגם אני אגיד בשם העובדים, ובשם כל העובדים הסוציאליים בארץ, היה לנו חבר וראו איננו עוד וצר לנו מאוד מאוד.
אלי אלאלוף: תודה, הצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן, שעזב ועדה ובא אלינו.
מאיר כהן: שלום לכולם אדוני היושב ראש, אדוני השר.
מאיר כהן: אני מוצא חובה, לא הכרתי את אליעזר הרבה, אבל במעט הפגישות שהיינו ביחד, אז באמת הכרתי איש מיוחד, תוכו כברו, איש ישר בצורה יוצאת דופן, נטול וחף מכל מניירות, הוא אמר "כן" הוא אמר "לא" והתייצב אחרי הדברים בפשטות חסרת תקדים שבאמת לא מאפיינת אותנו, הפוליטיקאים, הרי בכל אחד מאתנו יש קצת אגו.
מאיר כהן: אבל הוא היה חף מאגו ואותי זה כבש ולכן השיחות אתו היו שיחות מאוד מאוד נעימות, אבל כנראה שאנחנו אנשי הציבור, ליבנו לפעמים הוא צריך להכיל כל כך הרבה דברים, שלא פלא שבאמת כשאתה נכנס לעבודה ציבורית הלחץ הוא גדול ולעתים גדול מנשוא.
מאיר כהן: אני לא מכיר את משפחתו, אני לא הכרתי את אליעזר, אבל אני בהחלט משתתף בצערה של המשפחה, איש צעיר, אני רק חייב להגיד לכם שמהמעט שפגשתי אותו הוא ממש כבש את ליבנו כולם, כולם, בלי שום קשר לשייכות הפוליטית, ישבנו כאן גם אני וגם יאיר והיושב ראש ויצאנו מכאן ואמרנו "איזה כיף שיש אדם כזה בצומת כזאת רגישה" כי להיות מנכ"ל מ שרד הרווחה צריך להיות איש מאוד מאוד מיוחד, ולא כל המנכ"לים היו אנשים מיוחדים, אבל עליו אני בהחלט יכול להגיד שהוא היה איש מיוחד וזו בהחלט הייתה בחירה ראויה, חיים.
מאיר כהן: תודה לכם
אלי אלאלוף: תודה, הצטרפה אלינו חברת הכנסת עאידה תומא.
אלי אלאלוף: אני יודע שהיא עזבה את הוועדה למעמד האישה כדי לרוץ לפה.
עאידה תומא סלימאן: קודם כל כבוד היושב ראש, אני רוצה להודות לך על יוזמת האזכרה הזאת כי לצערי הרב אני אחת מאלה שנבצר ממנה להגיע למשפחה, העברתי את תנחומיי לאנשים שעבדו עם אליעזר ז"ל.
עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני דיברתי אתו בערב יום חמישי, ביום חמישי היינו צריכים להיות ביחד בסיור בצפון ונתבקש לדחות את הסיור הזה כי היה צריך להגיע לעבודה במשרד באופן דחוף ודיברתי אתו והייתה שיחה שלא הושלמה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו דיברנו על כמה נושאים והוא אמר לי "על זה כדאי לדבר כשניפגש ואני אספר לך כמה דברים" ואז לצערי קיבלתי בבוקר את הידיעה.