GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: יש כמה סיבות, אני לא אפרט אותן עכשיו וזה לא השינויים בעולם הערבי, פשוט המדינה החליטה שהיא משקיעה והצליחה בשנים הראשונות כי היא עשתה עבודה שהיה כל כך חסר, הקפיצו קצת את מספר הנשים וזה נבלם.
עאידה תומא סלימאן: עדיין 30% נשים ערביות בשלוש השנים האחרונות, הסטטיסטיקה כמעט לא זזה.
עאידה תומא סלימאן: הנשים הערביות שנכנסו לשוק העבודה, הן בדרך כלל נכנסו לתעסוקה בשירותים, לא בעבודות שמניבות שכר גבוה שיעזור באמת לצאת, העוני הוא כל כך עמוק באוכלוסייה הערבית שאפילו כשעשיתם את התכנית של הקצבאות היא לא הרימה את האוכלוסייה הערבית מעל לקו העוני כי העוני הוא מאוד עמוק.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מסביר קצת, אבל לחכות לתוצאות, אני טיפלתי מול הלמ"ס בכל העניין של איסוף הנתונים בנגב ואני לא מקבלת את התירוצים ששמעתי ואני חושבת שכן אפשר לשפר את המצב שם, וכן אפשר להעסיק, מדברים אפרופו תעסוקה, בבקשה, תכינו אנשים סוקרים שייכנסו לשטח, אבל לחכות לתוצאות האלה זה רק יחמיר את המצב, אני אומרת לך.
עאידה תומא סלימאן: התוצאות בנגב הן יותר חמורות ממה שמופיע פה.
<דניאל גוטליב: חד משמעית מה שאת אומרת זה לגמרי נכון ואנחנו מציינים את זה בדו"חות שונים, שחומרת העוני היא כל כך גדולה בקרב האוכלוסייה הערבית שגם אם אנחנו נותנים קצבאות, נגיד בהבטחת הכנסה כמו שהמנכ"ל אמר, הצענו את זה בוועדת אלאלוף, הצענו רפורמה גדולה שעלתה מיליארד ו-700 מיליון, והיא נדחתה, היא לא נכנסה לקבוצה של הדברים שצריך לעשות, ואנחנו מאוד הצטערנו על כך בביטוח הלאומי.
עאידה תומא סלימאן: אבל אין כסף למדינה, מה לעשות.
עאידה תומא סלימאן: חילקו אותו.
<דניאל גוטליב: וזה בדיוק מה שרואים גם בהשוואה בינלאומית.
<דניאל גוטליב: מדינות שבאמת רוצות להיאבק בעוני, כן, צריך להגיד את זה, הן משלמות הרבה קצבאות.
<דניאל גוטליב: הן גם כן מעודדות הרבה אנשים לעבוד וגם משלמים קצבאות, ובלי זה זה לא ילך.
<דניאל גוטליב: רק מילה אחת לגבי ההוצאות.
<דניאל גוטליב: אנחנו עושים מדידה לפי הוצאות והכנסות מורכבות ומעניינות מאוד, אבל אנחנו עושים את זה בתוך השנתי, בפרק 2, לא בדו"ח העוני, כי אחרת דו"ח העוני יהיה עוד יותר גדול.
אלי אלאלוף: אם אתם אומרים שכרגע אתם והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ממשיכים לעשות את הבדיקה, יש סיכוי שנקבל איזה דו"ח ביניים בחודשים הקרובים או ש נחכה עוד שנה?
<דניאל גוטליב: היה בעבר מצב שאחרי חצי שנה קיבלנו את המחצית הראשונה והלשכה המרכזית הפסיקה עם זה ברגע שהם קיצצו את סקר הוצאות והכנסות בגלל שהם רצו לשפר את סקר כח אדם, והם עשו את זה על חשבון הסקר הזה שהוא מאוד חשוב, ומאז הם לא נותנים לנו יותר חצי שנה כי זה קטן מדי.
<נעמי מורביה: אפשר לבקש משהו?
<נעמי מורביה: רציתי לדעת אם יש אפשרות כשעושים את הפילוח הסטטיסטי, האם ניתן לעשות עמודה שבודקת את כמות האנשים מתחת לקו העוני שמשתייכים למגזר "שלנו", של האנשים עם מוגבלות, כמה מהילדים שנמצאים בסיכון תזונתי אלה ילדים שבאים מבתים שאחד מההורים או שני ההורים הם אנשים עם מוגבלות.
אלי אלאלוף: יש לך תשובות.
<דניאל גוטליב: כן.
אלי אלאלוף: אבל לא עכשיו.
אלי אלאלוף: ניתן לחברי הכנסת את הזכות.
אילן גילאון: אדוני, אני רוצה לא לחרוג ממנהגי ולתת שבחים לאנשים בחייהם.
אילן גילאון: אני מוכרח להגיד שמכל הבעיות שיש לביטוח הלאומי ויש בעיות בשירותי הקצה מעולם לא הציג מנכ"ל ביטוח לאומי תכנית עם אוריינטציה וזה דבר שהוא לא מובן מאליו, אני מאוד שמח על כך.
אילן גילאון: צריך לומר שבאופן עקבי הביטוח הלאומי מתייצב לצד האוריינטציה של החלוקה ואי הצדק היחיד שיש.
אילן גילאון: אני מאוד הייתי מעוניין גם לדעת בהמשך אם אפשר לדעת כמה מתוך העניים הם אנשים שמועסקים ועובדים, זה נתון מאוד חשוב, אבל בסופו של דבר ברור לגמרי שהשאלה המכרעת היא ואותי היא יותר מטרידה, מכמה עניים יש אלא האם העניים יכולים להיות יותר עשירים, זו הבעיה המרכזית.
אילן גילאון: מהו קו העוני, ובכלל לא הייתי קורא לו קו העוני הייתי קורא לו קו מפלס שחרור מן החרדה לקיום.
אילן גילאון: זו הבעיה המרכזית כאן, מאיפה אפשר מכאן והלאה ללכת לסיטואציה שבנאדם לא יהיה חרד לקיומו.
אילן גילאון: זו השאלה המרכזית, וכאן זה בהחלט עניין של אוריינטציה, אני יודע שאדוני ישב בראש הוועדה הזאת והוא גם הציע כלים שונים, את רוב הממצאים שאדוני הציע המדינה לא קיבלה, ולכן העניין הוא בסופו של דבר לגמרי עניין חלוקתי.
אילן גילאון: קצבאות הן מכשיר רגולטורי.
אילן גילאון: בכלל, אני לא מכיר כלכלה שיש לה יותר משלושה ממדים, תסלחו לי על הפשטות, ואני בעד לפשט תהליכים, זה הכי טוב, הכי פשוט, לבנות מודלים שלאזרח ברור איפה הוא עומד, בפני מה הוא מתייצב.
אילן גילאון: יש תשתיות כמובן, שירותים שאנחנו נותנים ויש תשלומי העברה ויש מיסים.
אילן גילאון: אני לא מכיר עוד מכשירים רגולטורים שבאמצעותם אפשר לעבוד.
אילן גילאון: לכן הקצבה כמכשיר רגולטורי ברור לגמרי, גם בדו"ח שלכם ניבט שקצבת הנכות למשל היא משתנה מכריע בנושא של היכולת שלנו לעבור מעל קו העוני, כאשר המגמה, ואני אומר אותה בפירוש כי הרבה מאוד אנשים, אדוני, האשימו אותנו עם החוק של להשוות את קצבת הנכות לשכר המינימום, שאחרי זה גם הקשישים ירצו את קצבת הזקנה להשוות, זו בדיוק המגמה שלנו.
אילן גילאון: המגמה צריכה להיות, ואני שמח שהביטוח הלאומי בכיוון הזה, להעלות את קו העוני מן המצב שבו הוא נמצא כרגע, שאני למד מכאן, לא ידעתי קודם, חשבתי שהוא אפילו פחות מזה, 3,158 שקלים, להעלות אותו למפלס גבוה יותר.
אילן גילאון: זה רק עניין של חלוקה, הרי אתם מבינים שעוני הוא בסופו של דבר רק דבר אחד, חלוקה לא נכונה של עושר, אין לו מימד אחר.
אילן גילאון: אתם יכולים לקרוא לו חברותי, חברתי, חברתני, כל המילים החברתיות שאתם רוצים, בסופו של דבר מה שקובע זו החלוקה.
אילן גילאון: אנחנו יכולים, וזו עניין של השקפה, אם אנחנו חושבים שהמדינה היא ביטוח, אני בכל אופן חושב שהמדינה היא ביטוח, והביטוח הלאומי, הביטוח של כל האנשים שחיים במדינה הזאת, ומרגע שהם נולדים כאן, הם מצטרפים לתוך החברה הזאת, הם צריכים לחיות ברף כזה, הרצפה שלהם צריכה להיות ברף כזה, כמובן עיוורת לגזע, צבע, לא משנה מה, כדי שהם יהיו משוחררים מן החרדות של הקיום של קורת גג, של רעב, של קור, של הדברים הבסיסיים ביותר, ושל תרופות כמובן, ולכן נדמה לי שאנחנו בסך הכל בכיוון הנכון.
אילן גילאון: אני שמח מאוד שיש אקומולציה בין הביטוח הלאומי, ואני באמת לך מודה, ואני אומר את זה על כל גבעה ותחת כל עץ רענן למרות שברמה של הקצה יש בעיה עם הביטוח הלאומי, אבל אני חושב שיש כאן אוריינטציה וזה הדבר החשוב בשיחה הזאת.
אלי אלאלוף: עבדאללה אבו מערוף בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: נמשיך לא רק לדון על דו"ח העוני שישנו, והמצגת שהוצגה מאוד טובה, מאוד מדעית, אבל זה לא מספיק.
עבדאללה אבו מערוף: המסקנות שישנן אני לא מקבל אותן, זה לא העבודה של המוסד לביטוח לאומי שיתן המלצות אבל בכל זאת כך לא מטפלים בעוני.
עבדאללה אבו מערוף: אני דיברתי על זה כמה פעמים ואמשיך בכל הזדמנות להגיד, העניין הוא, אכן דיבר אילן חלוקה, לא רק לא נכונה ולא צודקת ולא הוגנת, כסף יש, יש הרבה כסף.
עבדאללה אבו מערוף: ואני אחזור על אותן מילים ל-121.
עבדאללה אבו מערוף: יש ייצור רב כמו שאמר ברנרד שואו, בקרחת והזקן שלו, אבל אין חלוקה.
עבדאללה אבו מערוף: ואני יודע שעדיין אנחנו רחוקים מאוד מהסוציאליזם, בסדר, אז שתהיה חלוקה דיפרנציאלית.
מירב בן ארי: אנחנו לא רוצים להיות בסוציאליזם.
עבדאללה אבו מערוף: את לא רוצה להיות, בבקשה, אז תמשיכי להיות ענייה.
אילן גילאון: אתה הולך להגיד על ברנרד שואו - - - שאלה של מחיר.
עבדאללה אבו מערוף: לכן כסף יש.
עבדאללה אבו מערוף: אם מדברים על 70 מיליארד שקל למשך 10 שנים.
עבדאללה אבו מערוף: אז מה, קשה לעשות תכנית ללחימה בעוני, אפילו דיפרנציאלית, כמו שכבוד ה יושב ראש אמר, דיפרנציאלית, ובמשך חמש שנים או שנתיים או שלוש להוריד באחוזים מסוימים את העוני, ואת עומק העוני גם.
עבדאללה אבו מערוף: העניין הוא עניין של מדיניות, לא רק עניין של חלוקה, עניין של מדיניות, שהמדינה מפקירה את האזרחים שיש לה בעיות, אולי משימות אחרות, לא בעיות, אלא משימות אחרות, איך לסגור חורים ואיך לעשות עסקאות - - - מאפיונריות בתקציב המדינה, כמו שחווינו אתמול כאן כולנו, או חלק מאיתנו.
עבדאללה אבו מערוף: זה היה מצב בזוי.
אלי אלאלוף: לא בוועדה.
אלי אלאלוף: בחדר.
עבדאללה אבו מערוף: בוועדת הכספים, כמובן.
מירב בן ארי: גם לא כל חברי הכנסת - - -
עבדאללה אבו מערוף: אבל עצם העובדה שמשרד האוצר - - - אנחנו מדברים על מדיניות.
עאידה תומא סלימאן: של הממשלה.
מירב בן ארי: של הסחטנות.
מירב בן ארי: ממש לא של האוצר, את קצת מתבלבלת.
מירב בן ארי: של הסחטנות של חברי הכנסת.
מירב בן ארי: זה מה ש - - -
עבדאללה אבו מערוף: הסחטנות של חברי הכנסת, בסדר, אבל האוצר מתגמד ומסכים לסחטנויות האלה.
מירב בן ארי: כל הזמן האוצר.
עבדאללה אבו מערוף: כל הזמן האוצר, נכון.
עבדאללה אבו מערוף: הוא הרגולטור.
עבדאללה אבו מערוף: ייקח מכאן וישים שם.
עבדאללה אבו מערוף: פתאום יש 140 מיליון שקל לתושבי עמונה.
עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר להוציא מהעוני משפחות ב-140 מיליון שקל, במשך שנתיים.
עבדאללה אבו מערוף: הנה, יש סטטיסטיקות ויש נתונים מתמטיים.
עבדאללה אבו מערוף: כמה אפשר להוציא מהעוני ב-140 מיליון שקל.
עבדאללה אבו מערוף: או כמה יכולים להוציא מהעוני 60 מיליון שקל במשך שנתיים שאתמול הייתה - - - כמה אפשר?
עבדאללה אבו מערוף: לכן הדברים ברורים, אפשר לדבר כאן עד אין סוף אידיאולוגיה ופוליטיקה.
עבדאללה אבו מערוף: הדבר הוא ברור לחלוטין, אני לא מבקש - - - צריך תעסוקה, אין תעסוקה.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר עכשיו על האזרחים הערבים, כמה עמוק העוני, זה מובן למה.
עבדאללה אבו מערוף: אין תעסוקה, יש אפליה, אפילו במשכורות יש אפליה.
עבדאללה אבו מערוף: אפילו בשכר של ה- - - שמקבל, אפילו רופא ערבי מול רופא יהודי.
עבדאללה אבו מערוף: אני ראיתי תלושי משכורת אפילו.
עבדאללה אבו מערוף: זה גם עניין של העוני.
עבדאללה אבו מערוף: לכן בבקשה, צריך לעשות תכנית לאומית לחמש שנים, לשנתיים, לשלוש, אם זה תעסוקה, תעסוקת נשים, אני לא מדבר על קצבאות, קצבאות זה לא פתרון, אני מבין, אבל איפה שיש, לנכים, לקשישים, לסיעוד, זה אכן צריך.
עבדאללה אבו מערוף: אבל אכן צריך להשקיע בחינוך, בתעסוקה, ואכן לעשות תכנית - - - זו מדיניות, הממשלה נותנת גב לאזרחיה וזה מה שיש.
עבדאללה אבו מערוף: לכן צריך להיות לא רק תשומת לב, אנחנו צריכים להילחם בעוני בכל הממדים, וזו אחריות משרד האוצר שאכן התקציבים ילכו לחינוך ולבריאות וגם לתעסוקה.
אלי אלאלוף: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלא קל לדבר על עוני ולשמור על אוירה נעימה.
עאידה תומא סלימאן: את האמת, שמעתי חלק מההצגה והסתכלתי וראיתי קודם כל את הדו"חות וראינו את הפער בין הדו"ח של הביטוח הלאומי והדו"ח האלטרנטיבי שהיה בנושא העוני של הארגונים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן במקום לנסות לנהל את העניים, להתחיל להיאבק בעוני במדינה.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, מה שקורה במדיניות הקיימת ובתכניות הקיימות שמנסים לנהל את העניים ולהגיד להם עד כמה הם לא טובים בלהסתדר בעוני שלהם.
עאידה תומא סלימאן: התכנית שמשרד הרווחה יזם ומוביל בכל הנושא של העוני ושנותנת לכל לשכת רווחה לתת תמיכה ל-20 משפחות איך לצאת מקו העוני, זה תסלחו לי, בדיחה.
עאידה תומא סלימאן: אם השינויים לא יהיו במדיניות הכללית, קודם כל לשנות את צורת מתן הקצבאות, שהקצבאות כולן יעלו ויעלו איתן את האנשים מעל לקו העוני, להשוות אותם לפחות לשכר מינימום כמו שהייתה הצעת החוק של חבר הכנסת אילן גילאון, לבוא וליצור מקומות עבודה במקומות שיש בהם, מה שנקרא, פריפריה, אם זו פריפריה חברתית או פריפריה לאומית או פריפריה גיאוגרפית, אני לא יודעת, ליצור מקומות עבודה, לבוא ולהשקיע מיליונים על גבי מיליונים וליצור מרכזי תעסוקה ובסופו של דבר לכוון נשים למקצועות שהשוק רווי בהם ושההכנסה שלהן היא גם כן מתחת לקו העוני, זה בלתי מתקבל על הדעת.
עאידה תומא סלימאן: להיאבק בתעסוקה בלתי ישירה כאשר גוזלים את האנשים והעובדים ומקבלים שכר לפעמים פחות משכר מינימום, כאשר יש משפחתונים שהנשים שמנהלות אותם מקבלות פחות משכר מינימום ונרשמים כעובדות ומעלים את אחוז הנשים העובדות, אבל הן נשארות תקועות מתחת לקו העוני.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לשינוי אמיתי.
עאידה תומא סלימאן: במדינה הזאת לא קורות מהפיכות כנראה.
עאידה תומא סלימאן: הבנו את זה, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שיש צעדים אמתיים שאפשר לנקוט בהם והמדינה כן יכולה והממשלה הזו, אפילו הזו, יכולה לנקוט בהם והיא לא תקרוס ותקציב המדינה, אפשר להעביר אותו בכל זאת.
עאידה תומא סלימאן: אם כל הכספים שחולקו ויחולקו עד יום חמישי בבוקר היו מושקעים באמת במאבק בעוני, הסטטיסטיקה שהיית מציג בשנה הבאה הייתה הרבה יותר טובה.
עאידה תומא סלימאן: דבר אחרון, אני התווכחתי רבות, היו לי ישיבות עם הלמ"ס, התכתבויות, בכל הנושא של סקירת החברה הבדואית וסקירת מקומות אחרים.
עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה שמתחילים להגיד לי "לא מוצאים סוקרים", "לא מוצאים אנשים שיעסקו בסקר", "אנשים נכנסים כסוקרים ויוצאים אחרי חודש", "הציבור לא רוצה למסור מידע".
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאם רוצים להתגבר על הבעיות האלה, אפשר להתגבר עליהן, אני לא בטוחה שתקבלו הרבה סטטיסטיקה כי גם השנה זה לא עובד כל כך טוב, ובשנה שעברה, אבל אני לא רוצה להגזים ולהגיד אולי מישהו יש לו אינטרס לא לשנות את התמונה שמתבטאת מזה שמעלימים את החצר האחורית, שהמצב בה כל כך קשה.
עאידה תומא סלימאן: אבל הנה, שמנו את זה כאתגר, בבקשה, שהלמ"ס ידחה את האמירה הזאת ויתחיל באמת לאסוף את המידע כי אני אומרת לכם, המצב הוא הרבה יותר עגום ממה שהיה פה.
עאידה תומא סלימאן: אם 60% לפחות מהילדים הערבים חיים מתחת לקו העוני, אם שליש מהאוכלוסייה הערבית שיש לה מחלה כרונית אחת, ואמרו את זה, לא יכולים לקנות את התרופות שלהם, זה אומר דרשני.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר שאנחנו מובילים לקו כזה שהאוכלוסייה הערבית תהיה במצב דרסטי מבחינה כלכלית ולא תוכל לעשות כלום.
עאידה תומא סלימאן: הצהרות על אינטגרציה כלכלית מאוד יפות בווידאו, אבל צריך מדיניות על הקרקע כדי שזה יתגשם.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת, הייתי רוצה להמשיך את הדיון אבל יש לי דיון חשוב.
אלי אלאלוף: בבקשה מירב בן ארי.
מירב בן ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה רבה על ההצגה של הדו"ח.
מירב בן ארי: זה גם הדו"ח האחרון שאתה מציג, אז באמת תודה ותודה לכל מי שעושה את העבודה.
מירב בן ארי: אני קראתי גם את האלטרנטיבי וגם את שלכם, אני לא רוצה להגיע לסיסמאות, אני רוצה לדבר על שני דברים.
מירב בן ארי: אחד – הגדלת תקציב קצבאות נכות כללית ב-320 מיליון שקל, היה דיון קשה, הצבענו נגד החוק, לפחות חלק, לצערנו הרב.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין אם אחרי זה אתם מתייחסים, כשאתה אומר 320 מיליון שקל להגדיל תקציב קצבאות נכות, האם זה דיפרנציאלי.
אלי אלאלוף: תשאיר את זה לאחרי - - -
מירב בן ארי: אוקיי, אז אחרי זה.
מירב בן ארי: בטח יהיו התייחסויות.
מירב בן ארי: אז אם אפשר.
מירב בן ארי: וכמובן הנושא שאני מודה שהוא הכי חשוב לי, הנושא של חד הוריות.
מירב בן ארי: כתבת כאן שהדיס-ריגארד אמור להיכנס ב-2017, ולהוריד שיעור הקיזוז.
מירב בן ארי: אני מוטרדת בדו"ח של "לתת" שהציג תמונה מאוד קשה על החד הוריות, שאגב, יחסית הן סובלות מעוני חמור, חוסר בטחון תזונתי, רן בטח גם ידבר על זה, אבל מטריד אותי העניין שהצלחנו להוריד ב-13%, מצד שני, עם ביטול הדיס-ריגארד, אנחנו הולכים לבטל להם את מענק העבודה, אז אני יכולה להגיד לך שאני בשיחות גם עם האוצר, וגם עם הצוות שלך בביטוח הלאומי, אבל אם אנחנו יודעים, ואגב, אני לא יודעת אם קראת את האלטרנטיבי, המצב של החד הוריות באלטרנטיבי הוא קשה מאוד.
מירב בן ארי: לא רק שהן סובלות ממחסור ועוני, אגב, כל הזמן אומרים לי להגיד "הורה עצמאי" אבל תכלס, 97% מהמשפחות עומדות בראשן אישה שמראש היא משתכרת פחות ומראש נטל גידול הילדים הוא עליה, אז תסלחו לי, תוותרו לי על "הורה עצמאי" ואני אתעסק בחד הוריות.
מירב בן ארי: אני אגיד לך, אני מוטרדת מהסיפור הזה של מענק העבודה, אני מוטרדת כי הצלחנו להוציא אותן לעבודה, כי אנחנו מינואר מורידים את הדיס-ריגארד, ומינואר במקום 60%, 25% כמו שאנחנו יודעים ולא ניכנס למספרים, אבל עדיין אני חושבת שאם אנחנו מסתכלים על הנתונים, אנחנו רואים כאן נתונים קשים, גם מבחינת יוקר מחיה, אני מקווה שקראת את זה, גם מבחינת הביטחון שלהם וכמובן הדבר שהכי חמור בעיני, זה משפיע על הילדים, כי בסוף ילד שנמצא בתוך בית שהאמא כל הזמן תלויה בקצבאות ולא יוצאת לעבודה כי היא מפחדת שיורידו לה בדיוק מאחרי ה-3,200, יורידו לה את השקט של המזונות, אז איזו מן תמונה הילד רואה?
מירב בן ארי: מה הוא רואה בבית?
מירב בן ארי: אמא שכל היום נתמכת או אמא שיוצאת לעבודה, משתכרת ומפרנסת את הילדים שלה.
מירב בן ארי: ובסוף ראיתי באמת שירד, וזה מאוד יפה, גם אלי דרך אגב, אני חייבת לומר משהו לפרוטוקול, אלי התקשר אלי לילה לפני הדו"ח ואמר לי "מירב, אני מתקשר רק אליך, היה - - - לא לפרסם, אבל אני מתקשר רק אליך כי יש פה בשורה נהדרת לחד הוריות" אתה זוכר, הייתה לנו שיחה מאוד טובה כי גם היושב ראש כל כך מגויס לעניין הזה.
מירב בן ארי: אני מעלה חשש על ביטול מענק העבודה, שאנחנו לא פשוט נשאיר את החד הוריות בבית.
אלי אלאלוף: יוסף בבקשה.
אלי אלאלוף: חברים תתכנסו בבקשה כדי שניתן גם להגיב.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאולי אני לא מוסיף הרבה כשאני אומר שהדו"ח חמור, והאמת היא תרשה לי לשתף אותך בתחושה שכשרואים את כל הנתונים הללו על הפערים באי שוויון ועל כך שמדינת ישראל מובילה, אם לא בראש הסולם, והחברה מתייחסת לזה, אני לא מרגיש שהחברה, הממשלה, מי ש אחראים על הנושאים הללו, מתייחסים לזה כנתון שמדאיג אותם, וצר לי.
יוסף ג'בארין: אני חושב שבכל מדינה מתוקנת נתון כזה היה צריך לקומם את הציבור, מישהו צריך היה לשלם מחיר על נתון כזה, אבל כנראה שנתונים מזעזעים כאלה הפכו לחלק מהנורמה.
יוסף ג'בארין: רציתי להתייחס לנתון שמגיע בקשר לציבור הערבי.
יוסף ג'בארין: מה שמייחד את הציבור הערבי בישראל שהוא מתגורר בישובים שהרוב שלו זה כולם ישובים ערבים, זאת אומרת שאנחנו יודעים מראש איפה צריך למקד את המשאבים ואת המאמצים.
יוסף ג'בארין: וזה ייחודי לציבור הערבי בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: ולכן אני חושב שכל תכנית שתצטרך באמת לתת מענה לסוגיית העוני היא תכנית שצריכה לתת מענה למצב הסוציו אקונומי הירוד והכי פגיע של הישובים הערבים.
יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את הסטטיסטיקה באשכולות מ-1 עד 10, בתחתית הסולם זה הישובים הערבים ורוב הישובים שבתחתית הסולם זה גם הישובים הערבים ולכן הנתונים כאן מאוד ברורים.
יוסף ג'בארין: צר לי שאני לא רואה באמת תכנית ממשית כדי להתמודד עם סוגיית העוני ולכן אני גם לא צופה, לצערי, בתמונת המצב הקיימת, שיהיה גם שינוי משמעותי בתקופה הקרובה.
יוסף ג'בארין: עלייה של 1% ועוד 2% ועוד ירידה של 1%, זה לא שינוי.
יוסף ג'בארין: תמונת המצב היא, גם אם תהיה טעות סטטיסטית שכבודו דיבר עליה, זה לא משנה את תמונת המצב, שלא משתנה מזה עשרות שנים.
אלי אלאלוף: ביקשתי לקצר.
אלי אלאלוף: ומה שאתה אומר זה כל כך ברור.
יוסף ג'בארין: מה שלא ברור שזה לא מיושם, כבוד היושב ראש, אני אתן לך דוגמה למשל עכשווית.
יוסף ג'בארין: מענקי האיזון.
יוסף ג'בארין: משרד הפנים אומרים לנו שבמענקי האיזון אנחנו בעצם כאילו מענישים את הישובים הערבים כי הם לא מקבלים את מלוא הצרכים שלהם, ובשנה זה סכום של חצי מיליארד שקל.
יוסף ג'בארין: חצי מיליארד שקל בשנה שלא מגיע לישובים הערבים מתקציב של משרד הפנים, בגלל נוסחת איזון שמפלה אותם.
יוסף ג'בארין: ותחשוב על זה, כבוד היושב ראש, כל שנה זה חצי מיליארד.
יוסף ג'בארין: הבעיה ידועה לנו אבל הפתרון לא מתקיים.
יוסף ג'בארין: עד היום לא קיבלנו שום הבטחה שבתקציב הנוכחי שיאושר כנראה בעוד יומיים, לא רואים שום תקווה בתוך התקציב שיכול לענות על הנושאים הללו, שלא לדבר על סוגיות מרכזיות כמו למשל, סוגיות שגם חברתי שולי מועלם תומכת בהן, וגם מיקי זוהר, וגם אחרים, כמו למשל לבטל את המצ'ינג בתקציבי הרווחה.
יוסף ג'בארין: כל חברי הכנסת החברתיים מדברים על ביטול המצ'ינג בתקציבי הרווחה בגלל הפגיעה ברשויות המקומיות, וזה נמשך.
יוסף ג'בארין: אז כנראה שזה יותר ברברת מאשר תכנית עבודה.
אלי אלאלוף: שולי מועלם בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להגיד ארבעה משפטים אדוני, כי אני חושבת שכמו שאמרת, הדברים ידועים ומשותפים.
שולי מועלם-רפאלי: אחד – בניגוד ליוסף אני חושבת שכן יש זעזוע ציבורי, אולי לא מספיק, אבל אני חושבת שבעיקר אנחנו אחראיים להוביל אותו, גם את הזעזוע וגם את התיקון.
שולי מועלם-רפאלי: ובתיקון אני רוצה להתייחס לארבעה דברים: הסיפור הדיפרנציאלי, אני לא מצליחה להבין איך אנחנו לא מתקדמים, אדוני המנכ"ל, עם דיפרנציאליות במענים שאנחנו נותנים למשפחות העניות.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזאת המשימה, ברור לחלוטין, אני מכירה את עמדת המוסד ביחס לדיפרנציאציה בקצבאות הילדים, בכל זאת אני חושבת ש אנחנו הולכים ומידרדרים, וצריך בכל זאת לעצור רגע ולחשוב איך אנחנו יוצרים מענים דיפרנציאליים.
שולי מועלם-רפאלי: שתיים – אם מקובל על כולנו שהעוגן המרכזי ביציאה מעוני הוא עבודה, אז אני שמה שוב נושא שהעליתי גם בשנים הקודמות, לא יכולה להיות מציאות שאנשים שמקבלים הבטחת הכנסה או קצבאות שמתייחסות למצב האישי שלהם, מוצאים עבודה, יוצאים לעבוד, ואז מונפת על צווארם החבל שאומרת – תצאו לעבוד, נוריד לכם.
שולי מועלם-רפאלי: ואז קורים שני הדברים הנפלאים הבאים: או מפסיקים לעבוד, וחייהם שוקעים שוב לשגרה של קושי ונכות ודברים נוספים, או חלילה הם עובדים בלי לדווח וכולם יוצאים מופסדים, מדינת ישראל, הם, המעסיקים, כולנו.
שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון – איך קיים הממשק, הרי בסוף אנחנו מדברים על אותה ממשלה, בין ההבנה שהעבודה היא העוגן לבין התכניות שבכנסת הזאת אנחנו פחות פוגשים אותן, אולי בזכות יושב ראש הוועדה, של כל מיני תכניות של איך נוציא יותר ויותר אנשים לעבודה, שלצערי מאחוריהם לא עמד כלום.
שולי מועלם-רפאלי: איפה פוגש המוסד או מי שמתווה את המדיניות, ביחס ליציאה מקו העוני על ידי עבודה יותר משמעותית במשרה יותר גדולה בעבודות יותר משמעותיות, עם התכניות הלאומיות שלהוצאת הנשים למערך העבודה אל המקומות הראויים יותר.
אלי אלאלוף: זוהיר בהלול בבקשה.
זוהיר בהלול: אם היינו במדינה מתוקנת, תמיד מדברים על תקינותה של המדינה, המדינה הייתה מאמצת את הדו"ח שלך, מר אלאלוף, אחד הדו"חות הכי נוקבים בשנים האחרונות.
זוהיר בהלול: ממשלת ישראל מעולם לא הכריזה שהיא מאמצת באופן רשמי.
אלי אלאלוף: רשמית היא אימצה את זה בחודש הראשון לבנייתה.
אלי אלאלוף: יש החלטה, נכתב על ידי מישהו שהוא בדרך כלל מינימליסט, אומץ.
אלי אלאלוף: אבל בין האימוץ לבין הפעילות - - -
אילן גילאון: רק התקציב חסר.
אילן גילאון: האימוץ היה.
זוהיר בהלול: באמת, תקציב דו שנתי שמתיימר היה להקיף, לפחות היה מכיל את הדו"ח הזה ולא היינו היום יושבים כדי לדון בעיוותים, היינו מודים לפרופסור מור יוסף שחבל לי שהוא פורש.
זוהיר בהלול: השאלה היא באמת, תשמע מר אלאלוף, לשקף את המציאות זה לא בעיה מי יודע מה, כי יש לפרופסור מור יוסף את הכלים ואז הוא מנפק לנו את הדו"ח ואנחנו מתעדכנים.
זוהיר בהלול: שאלת השאלות היא שאלת בין השיטין של העניין, האם מדובר, ואני יודע את התשובה, זו שאלה רטורית.
זוהיר בהלול: בפסיכולוגיה אומרים "זו שאלה סוגסטיבית" זו שאלה שלא צריך, כי מדובר באפליה מכוונת, ואני רגע לפני פרישתו של פרופסור מור יוסף, שפגשתי אותו לא פעם והבעתי בפניו את הערכתי העמוקה אליו.
זוהיר בהלול: האם תוכל רגע לפני שאתה פורש, עם ניקיון הכפיים שלך, עם היושר והיושרה לומר שפה מדובר באפליה מכוונת כנגד הציבור הערבי כי כל הנתונים מצביעים על ירידה.
זוהיר בהלול: איפה שורש הבעיה?
זוהיר בהלול: הערבים.
זוהיר בהלול: ולכן לא בכדי לפני שיצאתי להתראיין לרדיו שאלתי "האם מצאתם את הקופסה השחורה והאם פענחתם את הקופסה השחורה", באמת, אחת ולתמיד תגידו לנו, כי חבל, אתה יודע מה?
זוהיר בהלול: אני וחבריי באנו לכנסת לשנות מציאות.
זוהיר בהלול: אם זו אפליה מכוונת אני מודיע לך באופן שוב, סנסציוני, אני פורש.
זוהיר בהלול: מה לי לעשות אם אני לא יכול להזיז?
זוהיר בהלול: אין כמוך כאיש ערכי, אני לא מוצא הרבה אנשים ערכיים כמוך, אבל באמת, אם אני לא מצליח להזיז, בענוותי כי רבה היא, לא מצליח להזיז את שאלת השאלות של הציבור הערבי והיא שאלת ההשתרכות בירכתיים של החברה הישראלית עד אין קץ.
זוהיר בהלול: אם לא נוכל להזיז את זה, לא אני, לא אוסאמה, לא יוסף ולא כל החברים שלנו ראויים להישאר במשכן הזה.
אלי אלאלוף: אוי ואבוי ליום הזה.
אלי אלאלוף: בבקשה אוסאמה.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אדוני המנכ"ל, חבריי חברי הכנסת, אנחנו כנראה שהקדמנו את ה דיון אצלך פה בוועדה, אתמול במליאה, בהצעת האי אמון שהצגתי בשם ה רשימה המשותפת.
אוסאמה סעדי: עיקר ההצעה התייחס לדו"ח העוני, ושם שטחנו את כל הנתונים שהוצגו בו, לרבות המספרים, השיעור של המשפחות הערביות העניות, כמעט 54%, גם יש עוד מגזר שהוא מגזר חרדי שהוא השתפר קצת, 48%, 1,700,000 עניים במדינת ישראל, ומה זה קו העוני, 3,000 שקל ליחיד זה לעג לרש, זה בושה וחרפה.
אוסאמה סעדי: אנחנו הצגנו את הנתונים האלה, אבל צריך פתרונות, ואני, איך שאנחנו היינו אתמול בוועדת הכספים ונשארנו מאוחר, פתאום יש כסף.
אוסאמה סעדי: פתאום למיקי זוהר יש 20 מיליון שקל לשנה, זה 40 מיליון שקל, פתאום לאורן חזן יש 10 מיליון שקל, לנאוה בוקר עוד 10 מיליון שקל, להוא 60 מיליון שקל, להיא 50 מיליון שקל, אבל לנכים, אילן, כשאנחנו הצענו משהו, אני חושב שזה חסר תקדים, אנחנו באנו כאופוזיציה, אמרנו שאנחנו נימנע או אפילו נתמוך בתקציב, רק תנו לנו את הצעת החוק של אילן, שכולנו תמכנו בה, תנו לנו 250 מיליון שקל, לאלה הנכים של 100% שתשמעו פה.
אוסאמה סעדי: אנחנו היינו מוכנים להעלות את זה ב-700 שקל לקו העוני של 3,000, תוספת של 700,000 לאלפי נכים 100% וזה נדחה, אבל פתאום להסכמים קואליציוניים והסכמים פוליטיים, פתאום יש כסף.
אוסאמה סעדי: למגזר הערבי, למענקי האיזון שעכשיו ראשי הרשויות באים לפה לשבות ולמחות ולהשבית את כל השלטון המקומי, כנראה הממשלה הזאת מבינה רק שפת כוח.
אוסאמה סעדי: מי שמאיים לא להצביע, פתאום יש כסף.
מירב בן ארי: תגיד לנאוה בוקר שהיא כל הזמן בעד הנכים שאת ה-10 מיליון שקל שקיבלה.
אוסאמה סעדי: את תגידי לה את זה, לא אני נתתי לה את הכסף.
מירב בן ארי: לא נראה לי שזה הולך אליה לכיס.
אלי אלאלוף: חבר'ה בואו נישאר בדיון החשוב הזה.
אלי אלאלוף: בבקשה יונית אפרתי.
<יונית אפרתי: אני שמחה שהובלתם אותנו לנושא של אנשים עם מוגבלויות.
<יונית אפרתי: אני רואה בדו"ח שאין התייחסות ממוקדת לאנשים עם מוגבלויות.
<יונית אפרתי: הנתונים שלנו, בנציגות, מבוססים על הסקר החברתי של הלמ"ס והם מדגישים שאנשים עם מוגבלות עניים יותר.
<יונית אפרתי: כלומר אנחנו רואים שרק 51% מבין האנשים עם מוגבלויות מועסקים, מועסקים במשרות חלקיות יותר, ההכנסות של משקי בית נמוכות יותר.
<יונית אפרתי: אם אנחנו מדברים על גילאי התעסוקה, ההכנסות למשק בית נמוכות ב-25%, אם אנחנו מדברים על הקשישים נמוכות ב-32%, יותר אנשים מוותרים על ארוחות חמות, יותר מוותרים על ארוחות וכולי.
<יונית אפרתי: כשאנחנו מדברים על אנשים עם מוגבלויות אנחנו מדברים על 20% מתוך האוכלוסייה ולכן חשוב בסקר, בדו"ח העוני, לתת את המבט ואת הפוקוס גם על אנשים עם מוגבלות כי זה - - -
אלי אלאלוף: בבקשה, מרית לביא, כן לזקן.
<מרית לביא: המיקוד בתעסוקה לא רלבנטי לקשישים והקצבה המקסימלית של 3,151 שהיא בכמה אגורות מעל קו העוני, לאנשים שהצרכים שלהם הולכים וגדלים, יותר תרופות, יותר צורך בחימום, הם יותר זמן בבית, זה פשוט לא מספיק והבקשה שלנו היא לפחות להתחיל להעלות את זה ב- - -
אלי אלאלוף: אני מרשה לעצמי להפסיק אותך, כי לי יש הבטחה אחת משר האוצר אישית, שעד סוף הקדנציה הזאת לא יהיה קשיש מתחת לקו העוני.
אלי אלאלוף: אני לא יכול להגיד על שאר האנשים, על הקשישים כן.
<מרית לביא: מתחת לקו העוני זה לא - - - צריך להעלות אותם יותר מעל קו העוני.
אלי אלאלוף: אני אומר, לא יהיה מתחת לקו העוני.
אלי אלאלוף: אם נגיע לזה, תאמיני לי, נרגיש טוב.
אלי אלאלוף: גם אם זה לא מספיק, אני בטוח.
אלי אלאלוף: רן מלמד, בקצרה.
<רן מלמד: שלוש הערות, ותודה על הסקירה המקיפה.
<רן מלמד: אחת – אני באמת חושב שצריך לבדוק מחדש את המודל של הצמדת הקצבאות, אבל לא רק הצמדת קצבאות אלא מענקים לסיוע נוסף שהמדינה נותנת.