GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שי בירן: ושכר הארץ שכרגע עומד על השולחן הוא כזה שגם בארץ אי-אפשר להתפרנס ממנו, וזו גם הסיבה המרכזית לכך שהמודל הוא כביכול מוסכם, המתודולוגיה מוסכמת - -
יואל חסון: בסוף – הכסף.
<שי בירן: - - האינפוט הכי הכי חשוב, הכסף, הוא לא מוסכם.
<שי בירן: אבל לא רק זה, ופה אני נכנס למה שחבר הכנסת שאל.
<שי בירן: למה לא יודעים לענות לך כמה זה עולה?
<שי בירן: נמצאים אתנו כאן שני נציגי אוצר, שניהם אנשים ישרים שלא עונים כי הם באמת לא יודעים את התשובה.
<שי בירן: חלק מהסיבה הוא ששכר העמ"י הוא כל כך נמוך לאורך השנים, שנאלצו לבנות טלאי על טלאי מענק התמדה בפריז ובלונדון, קצובת דיור בנורבגיה ולא יודע איפה.
<שי בירן: את הדברים האלה, את הבלגאן הזה, אף אחד לפי דעתי אפילו לא יודע מאיזו מערכת לשלוף כדי לשאול מה הפער בין לפני ואחרי, ולכן הם לא יודעים.
<שי בירן: זאת אומרת, מה שהם יודעים זה סימולציות שההסתדרות עשתה על בסיס נתונים שאנחנו אספנו, בלי שום שיתוף פעולה ממשרד האוצר, ומהנתונים האלה השגנו איזשהם קירובים לגבי טיפוסים של עובדים, אבל כל ההטבות טלאי על טלאי שניתנו לאורך השנים, אין את זה בטיפוסים של עובדים כי זה נכון לגבי תפקיד מסוים ונציגות מסוימת.
<שי בירן: ועל הדבר הזה הם לא עונים לך כי הם לא יודעים את התשובה.
<שי בירן: גם אני לא יודע את התשובה וזה מאוד מדאיג אותי כי זה מאוד מקשה על היכולת לקבל החלטה לגבי מה קו הפשרה הרלוונטי, ובמקרה הזה הסיטואציה שבה ההסתדרות צריכה ללכת ולכתת רגליה ללקט מהוועד נתונים כדי להיות מסוגלת לענות על כזה דבר היא בושה וחרפה.
<שי בירן: דבר נוסף, התחושה היא שיש פה יד לוקחת, יד נותנת.
<שי בירן: משפרים את שכר השליחים באמצעות מנגנון דומה, ואז בבני הזוג בטווח הארוך פוגעים ובעצם מפה לוקחים, מפה נותנים, למרות שזה אותו משק בית, ולכן זאת התנהגות מאוד מאוד בעייתית.
אלי אלאלוף: למה אותו משק בית, לא הבנתי את זה.
<שי בירן: אותו משק בית של בן הזוג.
<שי בירן: בני הזוג הם הקבוצה הנפגעת בטווח הארוך כתוצאה מהמנגנון הזה.
יואל חסון: כמה נפגעת?
<שי בירן: הסיבה המרכזית היא בגלל דיור.
<שי בירן: אם תרצה אני אכנס לפרטים אבל מרבית הבשורה במנגנון זה מימון של קצובת דיור.
<שי בירן: מאחר שבן הזוג כבר גר על בסיס קצובת דיור שמקבל בן הזוג שלו, אז עמ"י שעובד כבן זוג מוצא את עצמו נפגע.
<שי בירן: לא הוא אישית כי כאמור, יש תוספת שמירת שכר אישית, אבל העמ"י הבא שיבוא אחריו כן ייכנס בשכר יותר נמוך.
<שי בירן: זאת התשובה לגבי עמ"י בני זוג, וזה גם ההסבר איך יד אחת נותנת, יד אחת לוקחת.
יואל חסון: כשלבן זוג אין למעשה כמעט את שיקול הדעת אם הוא רוצה להיות עמ"י או לא.
<עינת הלוי לוין: הוא שבוי.
<שי בירן: בדיוק.
<שי בירן: בן הזוג, אלה החיים שלו ולא רק זה אלא שהוא מאבד קריירה, הוא מקריב הרבה מאוד בכך שהוא כורך את גורלו עם אדם שהוא שליח של מדינת ישראל.
<שי בירן: מהזווית השנייה, עמ"י שאינם בני זוג, זאת באמת בושה וחרפה שמדינה שמראיינת עובדים בארץ, שולחת אותם לשרת בחו"ל, לא משתתפת בשום דבר בהוצאות המעבר שלהם ובעצם מהמשכורות המגוחכות מלכתחילה שלהם הם צריכים לממן הוצאות מעבר, אם הם צריכים לממן מלון בתחילת הדרך בזמן שהם מחפשים דירה, טיסה, מימון למטען שלהם, כל הדברים האלה, בעצם אומרים – החלטת להיות עמ"י, אז זה על חשבונך, מהמשכורת הנמוכה מלכתחילה שאמורה להשתפר עבור עמ"י בגפו, עמ"י שאינם בני זוג במסגרת המנגנון הזה, אבל - - -
אלי אלאלוף: מסקנה, אתם לא רוצים להתקדם, אני מבין.
<שי בירן: אנחנו במחלוקות מהותיות ואנחנו נדע להתקדם אם הן ייפרצו.
אלי אלאלוף: מחלוקות מהותיות, זה אומר שהמצב של אנשי עמ"י היום גרוע, ויישאר גרוע.
<עינת הלוי לוין: לא יהיו עמ"י.
<שי בירן: הוא גרוע והוא לא ישתפר מבלי שנאמץ מנגנון ראוי ומוסכם.
אלי אלאלוף: וזה לא מפריע לאף אחד שזה יישאר גרוע כזה?
אלי אלאלוף: אני לא יודע - -
<שי בירן: מפריע מאוד.
אלי אלאלוף: - - אני מנסה לראות איך מתקדמים מפה.
אלי אלאלוף: אתם במצב שזה נורא, שזה אסון, אני מסכים אתכם, אבל מה הצעד המעשי?
יואל חסון: על מה היום המחלוקת הנקודתית ממש?
יואל חסון: על הטיסות ועל הפגיעה בבני הזוג.
<שי בירן: בגדול, על הוצאות מעבר ובני זוג.
<שי בירן: הייתי אומר שאלה הדברים הגדולים.
יואל חסון: מה שאני רוצה באמת לשאול, ולמה אני מתעקש על עניין הכסף?
יואל חסון: כי באמת מעניין אותי לדעת האם אנחנו טורחים ובאים כשמדובר למעשה בסוף בעפר של כסף, בעפר של כסף במושגי תקציב מדינה.
יואל חסון: יכול להיות שבסוף כל העניין הזה הוא כמה מיליונים, אולי עשרות מיליונים בשנה, שזה באמת עפר של כסף במושגי מדינה, שיכולים באמת להרגיע את המערכת, לייעל ולשפר את שירות החוץ של מדינת ישראל.
יואל חסון: אז כן לדעתי צריך לחתור כדי להבין על מה המחלוקת, האם המחלוקת היא על עשרה מיליון שקלים בשנה, 20 מיליון שקלים בשנה או חמישה מיליון שקלים בשנה.
יואל חסון: על מה המחלוקת?
יואל חסון: זה יהיה הרבה יותר קל גם אולי לקדם את זה.
אלי אלאלוף: אני מסכים אתך, אבל זה לא מה שקובע.
אלי אלאלוף: אתה צריך שירות חוץ, יהיה מה שיהיה.
<עינת הלוי לוין: אז לא יהיה.
<עינת הלוי לוין: בקצב הזה לא יהיה.
יואל חסון: הם מוכנים לקבל שירות חוץ בזול.
אלי אלאלוף: צריכים להיות שירותים שניתנים על-ידי צוות עמ"י, זה ברור.
אלי אלאלוף: החשוב לדעתי זה התנאים.
אלי אלאלוף: קודם כול בואו נקבע את התנאים.
יואל חסון: אז כמה עולים התנאים?
אלי אלאלוף: אחר כך, כמה יתקצבו את זה – סליחה, זה לא מעניין.
יואל חסון: אבל זו המחלוקת.
אלי אלאלוף: אבל אם יאפשרו X שעות עבודה, Y עבודה, משרה מלאה, דירוג כזה, הוצאות נסיעה, השתתפות בדמי החזקת הילד במוסדות חינוך וכו', זה עדיף על הסכום.
אלי אלאלוף: הסכום בעיני הוא לא רלוונטי.
אלי אלאלוף: זה לא שאתה אומר, בואו קחו עשרה מיליון שקלים, תתחלקו ביניכם.
יואל חסון: לא, אבל זה עולה כסף.
אלי אלאלוף: אבל דיברנו שזה עולה כסף.
<עינת הלוי לוין: בשורה התחתונה, שרה ואני לא נלך בשליחות הבאה עם הבעלים שלנו להיות עמ"י, ואז לא יהיה.
<עינת הלוי לוין: בפעם הבאה שמישהו חס וחלילה יחטוף דום לב בווייטנאם, לא יהיה מי שיסיע אותו חזרה.
אלי אלאלוף: במצב הנוכחי, תאמיני לי, יש כאלה שישמחו שלא ימצאו - - -
<עינת הלוי לוין: אני ספציפית בטוח.
<אלון שמר: שמי אלון שמר, סגן ראש אגף משאבי אנוש במשרד החוץ.
<אלון שמר: אני רוצה לדבר על דברים שאין בהם מחלוקת.
<אלון שמר: אין מחלוקת שיש משבר, יש משבר גדול.
<אלון שמר: התפקיד שלי לשבץ 1,000 עובדים בחו"ל בתפקיד עמ"י – אני לא מסוגל.
<אלון שמר: אני היום לא מסוגל, לא בבני-בנות זוג שאני פוגע להם בקריירה, באובדן הקריירה, אני לא מסוגל לגייס עמ"י לתפקידים בחו"ל שהם לא בני זוג.
<אלון שמר: ראיינו 14 אנשים לתפקיד של עמ"י במוסקבה - תפקיד להכניס את מערכת המרכב"ה של שירות המדינה - 14 מוכשרים וטובים, בוגרי כלכלה או ראיית חשבון, והם שמעו את השכר, אמרו בשנייה אחת לא, בשכר החדש.
יואל חסון: מהו?
יואל חסון: מהו החדש?
<אלון שמר: עד 5,500 שקלים, פלוס שכר הדירה.
<אלון שמר: והם אמרו לנו – נכון שיש שכר דירה, אבל הם גרים בבית של ההורים שלהם כרגע, אין להם שכר דירה, בשבילם זה לא פתרון, בשביל 5,500 שקלים הם לא יוצאים מהארץ.
<אלון שמר: אני מכבד שני חברים טובים שלי פה, אלישע וניר, עושים מאמצים כבירים ואני רוצה קודם כול גם לחזור ולשבח את נציבות שירות המדינה על הדבר המדהים שהם עשו.
<אלון שמר: אמרו שזה היה זמן ארוך, אני חושב ששנה להגיע להסכם, להפוך אלף וכמה עובדים לעובדי מדינה זה לא מהלך פשוט, ויחסית זה עבר בזמן קצר.
<אלון שמר: אבל חברי שי בירן אמר את זה בצורה הכי ברורה.
<אלון שמר: יש מנגנון שהוא מנגנון – אני לא אגיד מושלם, אבל ממש טוב.
<אלון שמר: המפתח במנגנון זה לקבוע מה יהיה שכר הבסיס.
<אלון שמר: ושכר הבסיס הוא שכר שצריך להיות שכר שיאפשר לעמ"י לחיות בכבוד.
<אלון שמר: זה שבני-בנות זוג שלנו לא יעבדו, והיום סך הכול 35% מבני-בנות הזוג שלנו עובדים בחו"ל, שני-שלישים לא רוצים לעבוד – או שהם בכלל לא יוצאים לשליחות או שהם באים ומעדיפים לשבת בבית ולא רוצים אפילו, כמו עינת, לקבל את ה-1,000 דולר או 800 דולר כי הם עובדים בחצי משרה, כי אני לא מסוגל לתת להם יותר.
<אלון שמר: אני מוגבל גם בתקנים.
<אלון שמר: אין מחלוקת גם שיהיה שירות חוץ.
<אלון שמר: ראש הממשלה הודיע לנו שאנחנו חייבים לאייש את 102 הנציגויות.
<אלון שמר: אין לי זכות, לאף אחד במשרד אין זכות – לא למנכ"ל ולא לאף אחד - - -
יואל חסון: כמה משרות לא מאוישות, שהן לא בני זוג?
<אלון שמר: של עמ"י היום בחו"ל?
<אלון שמר: כרגע יש לי כמה עשרות בודדים, אבל במקומות קריטיים, במקומות שיש לי נציגויות קטנות.
<אלון שמר: היום בחו"ל, 45% מהנציגויות שלנו, יש בהן שני שליחים מקסימום.
<אלון שמר: זאת אומרת, אנחנו מסתמכים בעיקר על כוח העזר שזה עמ"י והעובדים המקומיים הזרים.
<אלון שמר: בלעדיהם אי-אפשר לבצע את העבודה.
אלי אלאלוף: איך עובד מקומי זר מרוויח?
<אלון שמר: לפי השכר במקום.
אלי אלאלוף: מרוויח לפעמים יותר טוב מעמ"י?
<שרה מלצר גולן: מה זה לפעמים?
<שרה מלצר גולן: בבסיס הם מרוויחים - - -
<יעקב ליבנה: לפעמים הוא מרוויח יותר משליח.
<שרה מלצר גולן: מרוויח יותר משליח ויש לו זכויות יותר משליח.
<אלון שמר: בהונג קונג לדוגמה, מזכירת הקונסול הכללי בהונג קונג מרוויחה יותר מהקונסול הכללי.
<אלון שמר: כל העובדים הזרים מרוויחים יותר מכל השליחים.
<אלון שמר: בארצות הברית המשכורות מטורפות אבל אתה עובד לפי החוק המקומי.
<אלון שמר: מה ההבדל בין העמ"י שלי בניו יורק לעמ"ז?
<אלון שמר: הוא לא קונה את אותם מכנסיים, הוא לא שוכר את אותה דירה, הוא לא קונה את אותו אוכל - -
<עינת הלוי לוין: הוא רק משלם על הכרטיס.
<אלון שמר: - - מה ההבדל ביניהם, כאשר ההבדל בארצות הברית, פחות 50%.
יואל חסון: הבדל אחד - שעמ"י הוא אזרח שלך.
<אלון שמר: 50%.
<קריאה: מה שאומר שאנחנו צריכים אותו יותר.
<קריאה: הוא נדיר יותר.
<אלון שמר: אני מסכים עם היושב-ראש.
<אלון שמר: אני חושב שברגע שאין מחלוקת שצריך שירות חוץ, אין מחלוקת שצריך עובדים שיבצעו את העבודה, אין מחלוקת שכרגע יש משבר, אז אני לא חושב שהכסף הוא שאלה כי אם אתה צריך שיהיו לך עובדים – בין אם זה עולה חמישה מיליון או בין אם זה עולה 50 מיליון – אנחנו מדינה, אנחנו מדינה שצריכה לשלם שכר הוגן לעובדיה, באשר הם.
<אלון שמר: אני מגייס את העובדים בארץ, אני מתבייש, וכשהם מגיעים הם שואלים: איך אני טס?
<אלון שמר: אני אומר, אתה ניגש לסוכנות נסיעות וקונה כרטיס טיסה.
<אלון שמר: ומה אני עושה כשאני מגיע לשם?
<אלון שמר: אני אומר לו: אתה והקדוש-ברוך-הוא.
<אלון שמר: יש לי מצבים היום שהם על גבול הבעייתיות, עמ"י שמגיעים והולכים לישון בבתים של שליחים.
<אלון שמר: זה לא בריא, זה לא נכון, ואנחנו חייבים לפתור את הבעיה הזו כי אני כרגע לא מסוגל לבצע את המטלה שהטיל עלי המנכ"ל והשר שלי, שבמקרה הוא ראש הממשלה, לאייש את כל התפקידים בחו"ל.
<אלון שמר: לא מסוגל לאייש את התפקידים בחו"ל, גם לא בהסכם החדש, בטח לא בהסכם הישן, ואני חושב שבסופו של דבר אנחנו לא כל כך רחוקים.
<אלון שמר: סך הכול אני מאמין שעם קצת מאמץ משני הצדדים, בעיקר של האוצר אומנם, אבל גם של עמ"י ובני-בנות הזוג של עמ"י, שהם קבוצה לא גדולה, סך הכול 125 בני-בנות זוג של שליחים נמצאים היום בעבודה בעולם מתוך 380 שליחים שמשרתים היום בחו"ל.
<אלון שמר: זה הכול, זה כל הקבוצה הזאת, ויש לכך סיבה, והסיבה הזו היא שכר נמוך ואובדן קריירה, וזה גם פוגע לנו בשירות כי אם שליח יוצא - - -
אלי אלאלוף: אתה מסוגל להוציא מסמך ליושב-ראש הוועדה שבו ייאמר – יש לי 125 עובדים?
<אלון שמר: כן.
אלי אלאלוף: חסר לי - -
<אלון שמר: לא חסר לי.
<אלון שמר: אני אומר, היום, מתוך 380 שליחים.
אלי אלאלוף: - - בתנאים כאלה אני לא יכול להחזיק אותם, אני זקוק לתנאים א', ב', ג'.
אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד את זה?
<אלון שמר: אני יכול.
אלי אלאלוף: אתה יכול?
אלי אלאלוף: לא דרך ההסתדרות.
אלי אלאלוף: אני עובד דרך המערכות הממשלתיות.
אלי אלאלוף: ההסתדרות, אני משתמש בהם ומנצל אותם לטובה.
<אלון שמר: אני יכול להציב את המדדים.
אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה לראות מסמך תקציבי שבא ממשרד החוץ, שאומר – הנה הבעיה התקציבית הנדרשת כדי לענות.
אלי אלאלוף: עזוב את אנשי האוצר, אני רוצה לקבל.
אלי אלאלוף: מה שידידי יואל מבקש מהאוצר אני רוצה לקבל ממשרד החוץ.
אלי אלאלוף: תגידו לנו היום, כדי שהנציגים יתפקדו ולא יישנו אצל החבר או אצל השליח אנחנו צריכים א', ב', ג', והנה מה שזה עולה.
אלי אלאלוף: אפשר לקבל מסמך כזה?
אלי אלאלוף: אני אשמח לקבל את זה ואני אשתמש בו.
אלי אלאלוף: אני מודיע לך, אני אשתמש בו בכל מערכת שאני חושב שהיא מתאימה לדיון במסמך.
אלי אלאלוף: אני אקח את זה לעצמי, לפי הצורך אני אבקש מהחברים שלי להתלוות אלי.
אלי אלאלוף: אני מוכן לקחת את המסמך הזה ולהילחם עליו.
אלי אלאלוף: אני מודה, אבל על המילה שלך, אני אלחם על המספרים שלך.
אלי אלאלוף: תביאו לי את המסמך - לא קיבלנו את מה שרצית.
אלי אלאלוף: בוא ניקח נייר רשמי של המשרד שיודע לתקצב - -
יואל חסון: של משרד החוץ.
אלי אלאלוף: - - אני אקח את זה ואני אלך למי שאני יודע שיקשיב לי, כולל באוצר, ותנחשו לבד.
<יעקב ליבנה: אדוני היושב-ראש, קודם כול תודה שוב על הדיון.
<יעקב ליבנה: אני חושב שזו הדרך היחידה לקדם את ההסכם הזה.
<יעקב ליבנה: שמי יעקב ליבנה, ועד עובדי משרד החוץ.
<יעקב ליבנה: אז קודם כול תודה על הדיון.
<יעקב ליבנה: דבר שני, אנחנו חתמנו – עובדי משרד החוץ, השליחים – לא חתמנו; סיכמנו עם האוצר לפני קרוב לחודשיים על הסכם שמעלה במידה מינימלית את השכר של שליחי המדינה בחו"ל.
<יעקב ליבנה: למה אני אומר מינימלית?
<יעקב ליבנה: כי השכר של השליחים נשחק בלמעלה מ-30%.
<יעקב ליבנה: איפה הרלוונטיות לדיון שלנו היום?
אלי אלאלוף: נשחק למה לדעתך?
אלי אלאלוף: ללא הצמדה?
<יעקב ליבנה: נשחק מכיוון שהוא לא עודכן, לא הייתה שום הצמדה.
אלי אלאלוף: יש הצמדה כפולה כמובן – אחת של הארץ והשנייה של המדינה הרלוונטית.
<יעקב ליבנה: נכון.
<יעקב ליבנה: ובחו"ל לא הייתה שום הצמדה, לא כזו ולא כזו.
שלי יחימוביץ': גם לא בארץ, זה בסדר.
שלי יחימוביץ': אין תוספות יוקר.
<יעקב ליבנה: ולכן הגענו למצב שהוא אבסורדי לדעת כולם, כמו שאלון ציין, שיש שליחים, הרבה שליחים, שמקבלים פחות מהעובדים המקומיים.
<יעקב ליבנה: למה זה קורה?
<יעקב ליבנה: כי לעובדים המקומיים הזרים עדכנו לפי החוק.
<יעקב ליבנה: למה זה חשוב לדיון שלנו הנוכחי, חוץ מזה שיש הסכם שלא מקיימים אותו – ואני מקווה שהוועדה תדון גם בעניין הזה אם אנחנו לא נתקדם – בגלל שהשכר של עמ"י צמוד לשכר השליחים, הוא אחוז משכר השליחים.
<יעקב ליבנה: כמו ששכר השליחים נשחק ב-30% ב-15 שנים האחרונות, בדיוק אותו דבר שכר העמ"י נשחק, ואני חוזר פה לשאלה של העלות בסופו של יום – לא משנה, כן עלות, לא עלות – הייתה שחיקה של לפחות 30% בשכר העמ"י.
<יעקב ליבנה: על השחיקה הזאת צריך לפצות, אותה צריך להחזיר.
<יעקב ליבנה: ולכן בסוף זה עניין של עלות לא גדולה כדי להגיע למטרה שאתה היושב-ראש אמרת, וגם נציג המשרד – יש פה גם נציגים של משרדים אחרים, המוסד, גורמים אחרים שמחזיקים עובדים מקומיים ישראלים בחו"ל – אם הנושא של השכר לא ייפתר, אנחנו לא נוכל להחזיק עמ"י בחו"ל.
<יעקב ליבנה: זה מאוד מאוד פשוט, עניין תקציבי מאוד מצומצם.
<יעקב ליבנה: אתה שאלת אם מדובר בעשרות מיליונים, זה ממש לא עשרות מיליונים של שקלים.
<יעקב ליבנה: אלה סכומים באמת באמת נמוכים - הדלתא, הפער שמדובר בו היום – באמת פערים קטנים, וחבל שזה לא נסגר.
אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה את רשות הדיבור?
<שרה מלצר גולן: אני שרה מלצר גולן, אני עמ"י בת זוג של שליח בלונדון, שליחות שנייה שלנו.
<שרה מלצר גולן: היינו לפני זה בגרמניה.
<שרה מלצר גולן: אני מוזיקאית קלסית במקצועי, עבדתי 19 שנה בשלטון המקומי בעיריית הרצליה, גם הייתי חלק מניהול התזמורת הקאמרית של הרצליה.
אלי אלאלוף: לא טובה כמו באר שבע.
יואל חסון: בוא נשמע, נעשה בחינה.
<שרה מלצר גולן: זה אולי לוועדה אחרת.
<שרה מלצר גולן: קיבלתי קביעות בדיוק שישה חודשים לפני שבעלי קיבל את המינוי שלו לברלין, אחרי שחיכיתי לקביעות הזאת 19 שנה.
<שרה מלצר גולן: 19 שנה החתימו אותי על חוזה כל פעם שנה, שנה, שנה, והבוס שלי אמר – אל תדאגי, אין דבר יותר קבוע מזמני – ובאמת זה היה ככה.
<שרה מלצר גולן: ואז קיבלתי קביעות שחיכיתי לה כל כך הרבה שנים, וכעבור ארבעה חודשים הודעתי לו שאני עוזבת.
<שרה מלצר גולן: וכמובן, אנשים טובים יותר ממני או פחות טובים, לא משנה, חיכו שנים לקביעות שלהם ולא קיבלו, ואני לקחתי להם את המקום הזה, עזבתי פשוט ככה לאחר ארבעה חודשים.
<שרה מלצר גולן: יצאנו לגרמניה, בגרמניה עבדתי במשרה חלקית – זה מה שהצליחו לתת לי – לאחר מכן המשרה שלי גדלה אבל עדיין היינו עם ילדים קטנים, למשוך אותם לבתי-ספר, לגרמנית – שפה שזה לא אנגלית או שפה אחרת שדוברים אותה.
<שרה מלצר גולן: לא יכולתי להתברג או לעבוד במקצוע שלי, עבדתי במה שהיה בשגרירות – אם זה אדמיניסטרציה, אם זה עניינים קונסולריים – ופה אני רוצה לתת טיפה הבנה על קצת עובדות היסטוריות וגם על מה שקורה היום מבחינת עמ"י כללי ועמ"י בני זוג, אנחנו בעצם אותה משפחה.
<שרה מלצר גולן: עובדות היסטוריות בהקמת מדינת ישראל, אנשים שייצגו את המדינה היו אנשים מאוד עשירים.
<שרה מלצר גולן: אנשים שהייתה להם היכולת הכלכלית עשו את זה כמובן מאהבה למדינת ישראל.
<שרה מלצר גולן: המדינה קמה, היה להם חשוב לייצג אותה.
<שרה מלצר גולן: היום ב-2017, אחרי 1948, אנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי.
<שרה מלצר גולן: היום אנשים, יש להם – נשים לפחות – אנחנו נמצאים במקום אחר.
<שרה מלצר גולן: יש להם השכלה, תואר ראשון, תואר שני, דוקטורט, פרופסורה, והם – בדיוק כמו ששי אמר - הם קושרים את הגורל שלהם לא פעם למישהו שהוא מייצג את המדינה בחו"ל.
<שרה מלצר גולן: וכל הדברים האלה, פשוט חותכים אותם, אין שום דבר ששומר על הזכות הזאת לחזור למקום העבודה, להמשיך.
<שרה מלצר גולן: אנחנו – באמת, אולי זה יישמע בוטה – אנחנו אלה שחוזרים זקנים מהשליחויות, אחרי ארבע שנים, אחרי חמש שנים.
<שרה מלצר גולן: אתה יוצא בגיל 37, אתה חוזר 42 כבר; אתה יוצא בגיל 45, אתה יוצא בגיל 50 כבר.
<שרה מלצר גולן: אני היום בת 50, יצאתי בגיל 47, 48 לשליחות, אני אחזור בת 52, 53.
<שרה מלצר גולן: מי יקבל אותי לעבודה?
<שרה מלצר גולן: איפה אני אעבוד?
<שרה מלצר גולן: מה, אני אהיה מזכירה?
<שרה מלצר גולן: אני יכולה להיות מזכירה, אני דוברת שש שפות, יש לי שני תארים, אני overqualified ברור בכל מקום, אבל איפה בעצם יהיה המקום שאני אוכל לחזור אליו?
<שרה מלצר גולן: אז אני גם נפגעת בפנסיה, אני נפגעת לזקנה שלי, שזה בעצם מה שמעניין אותי, הטווח הארוך.
אלי אלאלוף: כמה שזה כואב כל מה שאת מספרת, זה עניין של שיקולך.
אלי אלאלוף: אני יצאתי לשליחות אחרי עשרים ומשהו שנות ותק במוסד מסוים, וכשתכננתי לחזור אמרו לי – אין לנו מה לעשות אתך.
אלי אלאלוף: הייתי בן 50.
אלי אלאלוף: אשתי גם כן עבדה במוסד ממשלתי, לא חיכו לה, אבל זה היה שיקול דעת בקבלת ההחלטה.
יואל חסון: אבל בעלה הוא עובד משרד החוץ.
יואל חסון: זה לא החלטה שלו.
<שרה מלצר גולן: כל דבר הוא שיקול דעת בחיים.
אלי אלאלוף: אל תצפו - - -
שלי יחימוביץ': אלי, מה קרה לך?
שלי יחימוביץ': ואם בן אדם היה מסכים להרוויח חמישה שקלים לשעה אז לא היה חוק שכר מינימום?
אלי אלאלוף: יש תפקידים שאני לא לוקח כי באמת - - -
יואל חסון: אבל אתה לא היית עובד משרד החוץ.
שלי יחימוביץ': אבל הם מממנים מכיסם את ההעסקה שלהם.
יואל חסון: בעלה הוא עובד משרד החוץ.
יואל חסון: הוא חייב לצאת לשליחות, זה חלק מההסכם שלו עם המשרד.
<עינת הלוי לוין: בלי זה אין לו שליחים.
אלי אלאלוף: אז אני אומר, כדי לא לצפות כי מה שאת אומרת אני שומע את אשתי אומרת לי – ראית מה עשית לי בחיים שלי?
אלי אלאלוף: חבר'ה, זה שיקול קר.
יואל חסון: אבל זה לא שיקול של בעלה.
יואל חסון: הוא צריך לעזוב את משרד החוץ כדי לא לצאת לשליחויות.
<קריאה: זה בהסכם שלו.
<קריאה: הוא חייב לצאת לשליחויות, אחרת הוא לעולם - - -
יואל חסון: הוא חייב לצאת.
יואל חסון: מה אתה רוצה, שהיא לא תיסע עם בעלה?
שלי יחימוביץ': אבל גם לגבי אלה שנוסעים לא כבני זוג, רוב העמ"י היום הם לא בני זוג, זו פשוט שיטת העסקה נצלנית שהמדינה התאהבה בה.
אלי אלאלוף: 40%.
<אלון שמר: 15% מעובדי עמ"י בעולם, לפחות של משרד החוץ, הם בני זוג.
אלי אלאלוף: אתם מוצאים אותם במקום.
<אלון שמר: היום אנחנו כבר לא מוצאים אותם במקום.
<אלון שמר: היום אנחנו מגייסים את כולם בארץ.
יואל חסון: אתה יודע מה השאלה שאתה צריך לשאול, אדוני היושב-ראש, את אנשי משרד החוץ?
יואל חסון: כמה עובדים טובים, שליחים, עזבו את משרד החוץ ונטשו את משרד החוץ בגלל בעיות כאלה?
<יעקב ליבנה: 30%.
יואל חסון: איבדת אנשים טובים, אני מכיר הרבה מהם.
יואל חסון: אנשים מצוינים שעזבו את שירות החוץ כי לא מסוגלים לחיות במסגרת הזאת.
<יעקב ליבנה: יש עזיבה של 30%.
<יעקב ליבנה: תראה, אדוני היושב-ראש, עם הדברים האלה אנחנו חייבים להתמודד, אין מה לעשות, אנחנו מתחתנים עם אנשים שיש להם קריירות.
<יעקב ליבנה: אין מצב אחר, לא משנה איזו קריירה, אבל לפחות שיהיה איזשהו פיצוי כספי על הדבר הזה.
<אילת קדוש: שלום, מדברת אילת קדוש מנציבות שירות המדינה.
<אילת קדוש: במסגרת העבודה שאנחנו הכנו להסדרה של כל העסקת עובדי העמ"י שעובדים בנציגויות, בין היתר התייחסנו גם לסוגיית בני הזוג וליכולת ההשתלבות שלהם אחר כך בשוק העבודה.
אלי אלאלוף: פה בארץ?
<אילת קדוש: בארץ, כן.
<אילת קדוש: אומנם מדובר בתפקידים שהם תפקידים זמניים בחו"ל, אבל באמצעות הדרך שפתחנו, לאפשר להם להתמודד במכרזים בין-משרדיים בתוך המדינה ולא במכרזים פומביים, אני חושבת שבעניין הזה פתרנו או נתנו אפשרות לאנשים לחזור ולהשתלב, עם כן איזושהי מחויבות של המדינה כלפי אותם בני זוג וכלפי המשפחות בכלל.
<אילת קדוש: אז בעניין הזה אני חושבת שניתן איזשהו פתרון שהוא פתרון מידתי.
<אילת קדוש: לדברים האחרים, כמו שנאמר, הנציבות השלימה את העבודה.
<אילת קדוש: אנחנו עשינו כאן הסדרה.
<אילת קדוש: ההסדרה בוודאי מתייחסת גם לתנאי העסקה אבל היא מתייחסת גם להרבה מאוד דברים שלנו כמדינה חשוב להסדיר, כמו אופן הגיוס והקליטה שלהם, קרבת משפחה, כל מיני דברים שאנחנו רוצים לשמור על העסקה תקינה.
<אילת קדוש: הדברים האלה נמצאים, יש איזשהו נוהל שהוא גובש והועבר אליך על-ידי הנציב.
<אילת קדוש: הועברה איזושהי הצעת מחליטים.
<אילת קדוש: הצעת המחליטים עדיין לא נמצאת בממשלה כיוון שיש עדיין את כל הפינות שלא נסגרו, שהן בעיקר תקציביות.
יואל חסון: מה צריך לעשות כדי לסגור?
<עינת הלוי לוין: ששרה תחזור משליחות, שיהיה לה לאן לחזור.
יואל חסון: אם היינו יודעים על מה המחלוקת, כספית, היה הרבה יותר קל.
<אילת קדוש: תהיה לה אפשרות להתמודד במכרזים בין-משרדיים.
<אילת קדוש: כמובן שיש את החלק שהיא אחראית לו והיא צריכה להתמודד.
<נוגה ארבל: כמה כאלה יש?
<אילת קדוש: כמה מכרזים בין-משרדיים יש?
<אילת קדוש: מה זאת אומרת?
<קריאה: אבל זה לא מיושם.
<נוגה ארבל: כמה תפקידים למכרזים בין-משרדיים רלוונטיים, זאת אומרת לאנשים של המח"ר וגם לאנשים עם מומחיות, יוצאים היום בנציבות שירות המדינה?
<אילת קדוש: עשרות, מאות ויותר.
<קריאות: מאות, אם לא אלפים.
<קריאה: כל משרד.
<אילת קדוש: כן.
<אילת קדוש: היום כל משרה שהיא ממתח דרגות 43 ומעלה, היא יוצאת במכרז בין-משרדי.
אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע בבקשה מנציג האוצר, אגף התקציבים, מה יש לך להגיד לנו.
יואל חסון: אני יכול להוסיף שאלה?
יואל חסון: אגף תקציבים, אם אתם יכולים גם להתייחס מה הרציונל שלכם בהיגיון שלא צריכים לשלם את כרטיסי הטיסה.
יואל חסון: מה הרציונל פה?
<ניר אמסל: קודם כול, אין הבדל בעמדה בינינו לבין אגף שכר, אנחנו מסונכרנים לגמרי.
יואל חסון: אז מה הרציונל?
<ניר אמסל: אין הבדל בעמדות בינינו לבין אגף שכר, אנחנו בעמדה משותפת, אחידה.
<ניר אמסל: כל מה שאלישע אמר לפני כן, זו עמדה גם שלנו.
<ניר אמסל: אין יותר מזה מה להתייחס.
יואל חסון: תענה על מה ששאלתי.
יואל חסון: מה הרציונל שלכם בזה שאתם חושבים שלא נכון לשלם כרטיסי טיסה להגיע ליעד?
יואל חסון: מה הרציונל?
<ניר אמסל: שוב, אין עמדה של מה כן ומה לא.
יואל חסון: מתנגדים לזה.
<ניר אמסל: בסופו של דבר היה דיון כולל.
<ניר אמסל: היה דיון מול נציגי העובדים, מול ההסתדרות, בנוגע לכלל החבילה בעצם, לכלל מודל השכר – איך הוא צריך להיות בנוי, מה הוא צריך לתת מענה ומה הוא לא צריך לתת מענה – כשבסופו של דבר, המשאבים מבחינת שני הצדדים הופנו לנקודות שהיו חשובות לצדדים.
<ניר אמסל: אם רוצים חלק מהמשאבים להפנות, במקום למקום אחד למקום אחר זה אפשרי, אין לנו בעיה עם זה.
יואל חסון: אתה רואה, הם כן יודעים מספרים, אדוני.
יואל חסון: כי מה הוא אומר עכשיו?
יואל חסון: הוא אומר, השמיכה קצרה, יש לי סכום מסוים.
יואל חסון: או שתפנו את השמיכה לצד של הרגליים או לצד של הידיים, או תכסו את הראש.
יואל חסון: זה מה שהוא אומר לך.
יואל חסון: ואתה יודע מה הסכומים ואתה לא אומר מה הסכומים.
יואל חסון: אתה יודע בדיוק מה מידות השמיכה ואתה לא מוכן להגיד מה מידות השמיכה.
יואל חסון: מה אתה אומר עכשיו?
יואל חסון: אם אתם רוצים את כרטיסי הטיסה וזה חשוב לכם, תוותרו במקום אחר.
יואל חסון: יכול להיות שבכלל לא שמים שום תוספת אמתית, יכול להיות שזה הכול משחקים תקציביים, אדוני, שלא שמים שום שקל נוסף.
<שרה מלצר גולן: עסקת אפס.
יואל חסון: הוא לא מוכן להודות בה, אבל זאת אדוני, האמת.
אלי אלאלוף: יואל, אפשר לשים מילה?
אלי אלאלוף: שמעת פה את הממונה על כוח-אדם במשרד החוץ.
אלי אלאלוף: הוא אומר, אפילו בתנאים החדשים, אם היה לו אישור להפעיל אותם, זה לא מאפשר לו לגייס כוח-אדם.
אלי אלאלוף: מה התשובה שלכם לזה?
אלי אלאלוף: הנה הוא אומר לך, הוא זקוק למשלחת במוסקבה, ל-15 עובדים?
<אלון שמר: לעובד אחד.
יואל חסון: למערכת מרכב"ה, שהיא חשובה למדינה.
אלי אלאלוף: אחר כך נגלה שהיא לא טובה, אבל נראה.
יואל חסון: אבל השקיעו בה כל כך הרבה כסף.
אלי אלאלוף: הוא אומר לך, הוא לא מצליח בתנאים האלה להביא עובדים.
<אלישע קיפניס: צריך לא לקחת מקרה אחד ספציפי ולהשליך ממנו על הכלל.
<אלישע קיפניס: אם זה עובדים כנראה בתפקיד מאוד ספציפי, בהכשרה מאוד מאוד ספציפית, יכול להיות - - -
<יעקב ליבנה: אבל הוא אומר לך לגבי כל המערכת.
<אלישע קיפניס: יכול להיות שצריך לתת מענה משוכלל יותר, ואנחנו פתוחים לדבר על זה וגם לאורך כל הדרך אנחנו לא נצמדנו - הזכירו קודם שכר בסיס – לא נצמדנו למשבצת מסוימת.
<אלישע קיפניס: אמרנו שאנחנו יודעים לתת את המענה לפי התפקיד, יודעים לתת את המענה בהתאמה למה שיש בשירות המדינה, לגבי עובדים בשירות המדינה.
<אלישע קיפניס: אנחנו לא נעולים על מספר כזה או אחר, גם המספרים שזרק פה קודם מר שמר הם פשוט לא מדויקים.
<אלון שמר: אמרתי מספר?
<אלון שמר: איזה?
<אלישע קיפניס: אז מצוין, אז אף אחד לא זוכר אותו.
<אלישע קיפניס: עוד יותר טוב.
יואל חסון: איזה מהמספרים?
יואל חסון: הכמויות של העובדים?
<אלישע קיפניס: הוא אמר שכר מסוים, שהשכר הוא עד 5,500 שקלים.
<אלישע קיפניס: זה פשוט לא נכון.
<אלון שמר: זה לא נכון?
<אלישע קיפניס: אני לא רוצה להתווכח אתך, אלון.
יואל חסון: אז תגיד כמה.
<אלישע קיפניס: אני לא רוצה להתווכח.
יואל חסון: אתה יודע מה הסכום האמתי, אז תגיד מה הסכום האמתי.
<אלישע קיפניס: אני אומר, השכר יכול להשתנות לפי התפקיד, לפי הבכירות.
יואל חסון: כמה הוא?
יואל חסון: הוא לא 5,500.
<אלישע קיפניס: הוא יכול להיות 6,000, יכול להיות 8,000, יכול להיות 9,000, תלוי בתפקיד, תלוי איפה.
יואל חסון: הוא אומר לך – תפקיד מרכב"ה, 5,500 שקלים.
יואל חסון: זה נכון או לא נכון?
<אלישע קיפניס: אני לא מכיר מספר כזה.
יואל חסון: מה אתה מכיר?
יואל חסון: מה אתה מכיר לגבי פרויקט מרכב"ה?
<אלישע קיפניס: אני לא זוכר בעל-פה את כל המספרים של כל המקומות בעולם.
יואל חסון: אתה זוכר שזה לא המספר.
<אלישע קיפניס: מה שהוא אמר, שהשכר הוא עד 5,500 שקל, זה בוודאות לא נכון.
<אלון שמר: לא, לא אמרתי את זה.
<אלישע קיפניס: זה בוודאות לא נכון.
<אלון שמר: אלישע, יכול להיות עוד 500 או 600 שקל.
<אלישע קיפניס: אני ממש לא רוצה להתכתש עם ידידי כרגע.
<אלישע קיפניס: סליחה, אני מתנצל שהזכרתי אותו קודם.
אלי אלאלוף: לעניות דעתך, היום המספרים או הסכומים העומדים לרשות השכר של עובדי עמ"י הם הולמים כדי לצאת לשליחות?
<אלישע קיפניס: יש עיוותים מסוימים בשכר.
<אלישע קיפניס: יש מקומות שהשכר נמוך מדי.
<אלישע קיפניס: אנחנו מציעים במודל כן לתת מענה, אני חושב שאנחנו נותנים מענה טוב בהרבה מאוד מקומות.
<אלישע קיפניס: גם נציגי ההסתדרות יודעים טוב מאוד שהמענה הוא שוויוני, המענה הוא שקוף, הוא לא מושפע מאינטרסים כאלה או אחרים.