GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: " בוא נתחיל עם בית החולים, תסביר לנו מה המצב שם.
<אריה ברקוביץ: אני הייתי אחראי מטעם בית החולים ומשרד הבריאות על הקמת בית החולים וכרגע הכנתי יחד עם היועץ מטעם משרד הבריאות את תכנית התחזוקה של אותן מערכות מורכבות שתיכף אני אפרט.
<אריה ברקוביץ: ראשית צהריים טובים, אני רוצה להודות לחברת הכנסת נאוה בוקר על תיאום הדיון.
<אריה ברקוביץ: זהו דיון חשוב מאוד, המתנו לו זמן רב מאוד.
<אריה ברקוביץ: מנכ"ל בית החולים, פרופסור ביאר ודוקטור גולן מתנצלים על אי השתתפותם, הדיון הזה נדחה, הם נמצאים בגיוס תרומות בארצות הברית.
<אריה ברקוביץ: ברמב"ם הוקם בית חולים מוגן ל-2,000 מיטות.
<אריה ברקוביץ: לסבר את אוזניכם, זה בית החולים המוגן הגדול מסוגו בארץ ובעולם.
<אריה ברקוביץ: הוא נותן מענה אסטרטגי לתושבי חיפה והצפון, ולמעשה הוא אמור לתת לנו מענה ל-2 מיליון תושבים בפריסה של כל צפון מדינת ישראל.
<אריה ברקוביץ: בית החולים הוקם בהחלטה משותפת של משרד האוצר ומשרד הבריאות ב-2009, למעשה הוכתב לנו להקים בית חולים אזורי ולא בית חולים מקומי רק לרמב"ם וחיפה, ל-2,000 מיטות.
<אריה ברקוביץ: התקציב של בית החולים להקמתו הושקעו 435 מיליון שקלים, מתוכם המדינה סייעה לנו ב-135 מיליון שקל.
<אריה ברקוביץ: השאר מתרומות והשאר מהלוואה שבית החולים נאלץ לקחת מבנק מסחרי.
<אריה ברקוביץ: רמת המיגון, כפי שתואמה עם פיקוד העורף ונמצא פה רמ"ח מיגון, זה מיגון קונבנציונלי ובלתי קונבנציונלי וכל תיאום התכנון בוצע באופן מלא עם פיקוד העורף וכמובן רשויות מוסמכות נוספות.
<אריה ברקוביץ: בית החולים הוא מגה בית חולים, הוא משתרע על 60,000 מ"ר, 3 מפלסים תת קרקעיים, כל מפלס כ-20,000 מ"ר.
<אריה ברקוביץ: הוא כולל בין היתר, אני מונה רק את עיקרי הפעילויות: חדרי ניתוח, מחלקות טיפול נמרץ, מחלקות דיאליזה ומחלקות קריטיות נוספות.
<אריה ברקוביץ: הקמתו הסתיימה באפריל 2014 ומאז לשאלתכם, הוא לא מתוחזק, כלומר מעל שנתיים וחצי לא מבוצעת שום פעילות תחזוקה ושום בדיקה למערכות המורכבות שלו.
מירב בן ארי: אז מה קורה שם?
<אריה ברקוביץ: מה שקורה, שלמעשה כפי שחברת הכנסת הגיעה, הגיעו אלינו לביקור עשרות חברי כנסת ושרים, כולם קיבלו את הסקירה המפורטת של כשירותו המוגבלת של בית החולים והבטיחו להעלות את זה בפני הדרגים המתאימים במשרד האוצר ובמשרד הבריאות.
<אריה ברקוביץ: משרד הבריאות שכר את שירותיו של מומחה בתחום האחזקה לפני כשמונה חודשים כדי שתהיה פה בדיקה אובייקטיבית לצרכים התחזוקתיים של אותו בית חולים, אותו מומחה הכין מכרז ואומדן לתחזוקת בית חולים החירום לשנה והאומדן נאמד ב-3 מיליון שקלים.
<אריה ברקוביץ: הוא הוסיף ואמר, לאור הבדיקות שהוא ערך בתוך בית החולים ולמערכות, שנדרשים בנוסף סכום חד פעמי של 300,000 שקל להחזיר את המערכות לכשירות.
<אריה ברקוביץ: קיימת הסתברות לאור אי בדיקת המערכות ואי תחזוקתם שיתגלו ליקויים קריטיים בעת הצורך בשעת חירום או אסון המוני והיינו על חוט השערה לפתיחת בית החולים המוגן בעת השריפה הגדולה בחיפה, אנחנו קיבלנו ממש התרעה להיערך לעניין הזה.
<אריה ברקוביץ: אני רוצה לציין פה שלהבדיל מהשריפות, פה לא יהיה ניתן לשכור את הסופר טנקר, אין לזה תחליף, לבית החולים המוגן הזה ולתשתיות שלו.
<אריה ברקוביץ: או שהוא יהיה בכשירות או שפשוט לא יהיה מענה וכל ההשקעה האדירה הזאת עלולה לרדת לטמיון.
<אריה ברקוביץ: מנהל בית החולים מבקש להבהיר שמבחינתו הוא לא רואה את המשימה הזאת כפחותה מרכש כלי טייס חדש לצה"ל ואנחנו מבקשים ללא דיחוי לקבל החלטה לממן את ה-3 מיליון שקל.
מירב בן ארי: שר הבריאות היה אצלכם?
<אריה ברקוביץ: בוודאי.
<אריה ברקוביץ: היה מספר פעמים.
מירב בן ארי: נו אז מה, זה 3 מיליון שקלים מתוך תקציב של מיליארדים.
מירב בן ארי: לא דיברת עכשיו על 50 מיליון, אמרת 3 מיליון ועוד 300,000 שקל.
<אריה ברקוביץ: לכן אנחנו מתוסכלים.
<אריה ברקוביץ: ולכן אנחנו מעלים את זה לכל פורום אפשרי.
<אריה ברקוביץ: אני רק רוצה לומר שמבחינת התהליכים, אנחנו בית חולים ממשלתי שלמעשה מחויב לכל חוקי המכרזים.
<אריה ברקוביץ: גם מהרגע שזה יתוקצב, זה עניין של בין ארבעה לשישה חודשים להוציא את זה לפועל, כלומר בוודאות אותו בית חולים מוגן לא יתוחזק כבר מעל שלוש שנים.
מירב בן ארי: מי נציג משרד הבריאות?
<יהודה רון: אני קצת אשלים נתונים.
<יהודה רון: הפרויקט באמת היה בעלות של כ-430, 440 מיליון, משרד הבריאות השתתף בסופו של דבר ב-200 מיליון, חלק מזה כפי שנאמר היה הלוואה שנלקחה תמורת הכנסות שתגענה מהחניון כי בשעת רגיעה המקום עובד כחניון.
מירב בן ארי: הוא עובד עכשיו כחניון.
<יהודה רון: והחלק האחר בא כמובן מתרומות.
<יהודה רון: אני לא אחזור על מה שאמר כבר אריה לגבי החשיבות של המתקן הזה.
<יהודה רון: המתקן הזה כפי שנאמר התחיל עם 730 מיטות, בהחלטה של ועדת האשפוז העליונה לשעת חירום הוחלט להפוך את זה למתקן מרחבי יותר לכל אזור הצפון וכך בעצם הגענו ל-2,000 מיטות ותוך כדי זה, אריה מכיר, נאלצנו לעשות איזו שהיא אתנחתא בביצוע ולעשות רה-תכנון על מנת לאפשר מיגון של כמעט כל שלושת הקומות.
<יהודה רון: המתקן הזה הסתיים, ואכן צריך היה לתחזק אותו.
<יהודה רון: בהתחלה הייתה פניה של בית החולים לתוספת תקנים, בסביבות 14 אם אני לא טועה.
<יהודה רון: הנושא הזה עלה בדיונים עם האוצר, האוצר כמובן לא שש לתת תקנים וביקש מאתנו, ממני, לחוות דעה, אנחנו מתעסקים באחזקה אבל בעיקר בבינוי - - -
נאוה בוקר: אחרי זה כשיהיו הרוגים הם יפצו את כולם.
<יהודה רון: בכל אופן, הנושא הזה נדון יחד עם בית החולים ולצורך העניין כפי שאמר אריה מינינו יועץ מטעמנו, את רוני ולדמן שהוא יועץ לאחזקה, מהבכירים ביותר בארץ.
<יהודה רון: בסופו של דבר הוא הציע שלוש חלופות.
<יהודה רון: אני נותן את הקדם ואגיע אחר כך לנקודה החשובה שהיא התקציב.
<יהודה רון: בסופו של דבר ההמלצה שלו שהתקבלה גם על ידינו וגם על ידי בית החולים הייתה לעשות את זה באמצעות חברה חיצונית שהיא תיתן את התחזוקה כאשר כמובן בית החולים יעמיד את האנשים שעסקו בפיקוח על אותו גוף.
<יהודה רון: לצורך זה כמובן צריך לפרסם מכרז, העלות שהוערכה על ידי רוני ולדמן, אותו יועץ, הייתה באמת כפי שנאמר 3 מיליון שקלים.
<יהודה רון: הנושא הזה עלה בדיונים במשרד, יחד עם וובה, שהוא סגן ראש המועצה לביטחון לאומי.
<יהודה רון: האוצר טען שזו בעיה שלנו, המשרד ניסה להלביש את זה על בית החולים ובצדק בית החולים אמר "זה לא בעיה רק שלי אלא בעיה לאומית" כפי שאמרתי וובה לקח על עצמו להשיג מהאוצר את התקציב הזה.
<יהודה רון: לא הושג, בסופו של דבר - - -
מירב בן ארי: לפני כמה זמן הוא לקח על עצמו את התפקיד הזה?
<יהודה רון: וובה, זה היה לפני בערך שנה.
מירב בן ארי: והוא לא הצליח להשיג.
<יהודה רון: ברגע שקיבלנו את האומדן, שהיועץ עשה את האומדן, בערך כ-3 מיליון, בלי התוספת החד פעמית, התקיים דיון אצלנו במשרד יחד עם וובה ומנכ"ל המשרד, הוא לקח על עצמו להשיג את התקציב.
<יהודה רון: בסופו של דבר התקציב הזה לא הושג, הייתה טענה שרח"ל צריכה לממן את זה.
<יהודה רון: אבל בואו לא ניכנס לעבר, אני לחלוטין מסכים עם כל מי שיגיד שזה לא היה צריך להמשך כל כך הרבה זמן.
<יהודה רון: אני אגיד את זה בצורה הכי ברורה שיכולה להיות: השקיעו פה מאות מיליונים ולא יכול להיות שיתעסקו ב-3 מיליון.
<יהודה רון: אני מסכים.
<יהודה רון: לכן בסופו של דבר המשרד קיבל החלטה, הוא מעמיד לזה תקציב השנה, כפי שנאמר כבר, וידאג להכניס את זה בבסיס התקציב של בית החולים מהשנה הבאה.
מירב בן ארי: אז רק כדי שנהיה סגורים: לתקציב 2016 זה נכנס ונכנס בנוסף ל-2017-2018 בבסיס.
<יהודה רון: ייכנס בבסיס של 2017.
<אריה ברקוביץ: אני מקווה שזה לא על חשבון התקציב השוטף של בית החולים.
<יהודה רון: אתם תדאגו שזה לא יהיה על החשבון.
<יהודה רון: אני אומר את זה בצורה ברורה, זה לא צריך להיות על חשבון תקציב בית החולים.
<יהודה רון: זה צריך להיות תוספתי.
נאוה בוקר: זה תלוי בכם, זה תלוי במשרד הבריאות.
מירב בן ארי: לא, הנה הוא כבר אמר.
<יהודה רון: אני אמרתי, אני אומר את זה, זה לא צריך לבוא על חשבון התקציב השוטף של בית החולים, זה נושא בפני עצמו.
<יהודה רון: הם יכולים לבקש לחסוך וכולי, אבל זה צריך לבוא מעבר לתקציב, מעבר לאישור תכנית העבודה הרגילה של בית החולים, על זה צריך לבוא סכום נוסף.
<יהודה רון: אני מניח שכשדנים בתכנית העבודה יש גם נושאים נוספים.
מירב בן ארי: קודם כל זו בשורה נהדרת ואני מאוד שמחה שבאת.
<יהודה רון: אני אומר את זה לוועדה, לא היה צריך למשוך את העניין הזה יותר מדי זמן.
מירב בן ארי: זה גם דבר כל כך טריוויאלי, מקום שמתוקצב במאות מיליונים, על 3 מיליונים, אתה יודע, אני כבר מתחילה לחשוב לעצמי איך - - -
<יהודה רון: ככה זה מגיע בסוף לוויכוח מי צריך לממן.
מירב בן ארי: כן, זה דבר שהוא טריוויאלי.
מירב בן ארי: אבל אני רוצה להבין משהו אחד, מתי יוכלו להגיד לאדון ולדמן, אותו אחד שנתן כאן את ההצעה, מתי באמת הם יוכלו להגיד לו "תשמע, יש את הכסף, אפשר להתחיל לעבוד"?
<יהודה רון: לא, הוא לא עושה את זה.
<יהודה רון: רוני ולדמן הכין את העבודה, הכין מכרז, המכרז נמצא אצלי.
<יהודה רון: אני גם יושב ראש ועדת המכרזים, אני אמור לפרסם אותו אבל על מנת לפרסם אותו כפי שאת יודעת, צריך שתהיה התחייבות מימונית.
<יהודה רון: מה שאני מחכה לאישור הזה שדובר עליו לקבל אותו באופן פורמלי ואז אני יכול לפרסם מכרז.
<יהודה רון: אני מניח שבתחילת ינואר המכרז הזה יתפרסם, אנחנו אמורים לפרסם.
מירב בן ארי: אוקיי, זאת אומרת, נאוה חשוב שתשמעי - - -
נאוה בוקר: אני חייבת להגיד, חבר הכנסת אכרם - - -
מירב בן ארי: כן, הקראתי את ה - - - של אכרם.
מירב בן ארי: גם הזכרתי את שמו כמציע וגם - - -
נאוה בוקר: הוא בוועדת הפנים הוא מתנצל, הוא ינסה להגיע בהמשך.
מירב בן ארי: הקראנו גם את התגובה, ולא פסחנו על אכרם חסון.
מירב בן ארי: אבל חשוב לי שתקשיבי כי את פה בתוך העניינים, שביקשתי לדעת כרגע איך זה עומד מבחינת המכרז.
מירב בן ארי: הוא אמר בצדק, שבתחילת ינואר המכרז - - -
<יהודה רון: אני מקווה שבמהלך ינואר נקבל את האוקיי ונוכל לפרסם.
מירב בן ארי: אנחנו נעקוב כמובן כוועדה.
נאוה בוקר: יצא בינואר המכרז?
מירב בן ארי: וכבר יש לו את כל ההערכה.
מירב בן ארי: המכרז כבר מוכן.
נאוה בוקר: אתה מעריך שתוך כמה זמן הוא יתחיל בתחזוקה?
נאוה בוקר: תוך כמה זמן אמורה להתחיל החברה בתחזוקה?
<יהודה רון: ברגע שייבחר זוכה.
נאוה בוקר: שלושה חודשים בערך?
<יהודה רון: אני מניח, כן.
<יהודה רון: ברגע שייחתם.
נאוה בוקר: חשוב שיהיה דד ליין לסיפור הזה.
<יהודה רון: אגב, זה מכרז לא פשוט.
<יהודה רון: האחזקה כאן היא די מורכבת.
<יהודה רון: כפי שנאמר כאן מדובר ב-60,000 מטר, מערכות אלקטרו מכניות כבדות, גם מיזוג אויר, גם חשמל, גם אינסטלציה.
<יהודה רון: צריך לתחזק את זה, אי אפשר כמובן לקחת כל חברה שעוסקת בצורה כזאת או אחרת באחזקה, זה חייב להיות רק חברות רציניות שמסוגלות לעמוד, גם כח אדם מקצועי ואיכותי וגם מסוגלות להבטיח שזה קבוע, פרמננטי, לא שהיא תתחיל ואחרי שנה תפסיק.
נאוה בוקר: אני אדם אופטימי אבל מעולם לא היה לי דיון שהגענו להישג - - -
מירב בן ארי: בוועדה הזאת אנחנו סוגרים עניינים.
מירב בן ארי: זו ועדה רצינית.
<יהודה רון: אז אני יכול לא לבוא.
נאוה בוקר: זה טוב שהגעת וחשוב שהגעת.
מירב בן ארי: עדיף שיבואו נציגים של המשרדים ויתנו בשורות מאשר שאני אשב פה מול נציגי משרדים שהם - - -
<יהודה רון: אסור שסיטואציה מהסוג הזה, בסופו של דבר יוחלט מה שיוחלט, בעקבות זה שמתקיים פה דיון.
<יהודה רון: הנושא הזה נסגר עוד קודם.
מירב בן ארי: עירבת את וובה ש- - -
<יהודה רון: וובה מעורב בזה מהתחלה.
מירב בן ארי: אנחנו גם מודעים לפרופורציות של הוועדה.
<יהודה רון: הנושא נפתר, אבל ביקשתם לקיים את הדיון בכל זאת.
נאוה בוקר: אני שמחה לשמוע כי באמת כל מה שקשור בהצעת חיים זה בנפשנו.
<יהודה רון: אולי עדיף שיהיו עוד מתקנים כאלה בבתי החולים.
נאוה בוקר: תדאגו לזה.
מירב בן ארי: בני ברוש, אתה מפיקוד העורף, מהנדס ראשי, הגעת כנציג של משרד הבטחון.
מירב בן ארי: איך בעצם המעורבות שלך בבית החולים?
<בני ברוש: פיקוד העורף מעורב מבחינת החוק בהליך הרישוי, זאת אומרת בהיתרי הבניה, ואחרי זה עם הבנה של משרדי הממשלה ועם משרד הבריאות לאורך השנים גם מה שנקרא באישור האכלוס.
<בני ברוש: סוג של טופס 4, אבל בעצם בתי החולים והמרכזים הרפואיים לא זקוקים לטופס 4 כי החשמל ממילא מגיע אליהם אז זה רק עניין של הבנה.
<בני ברוש: בהיתרי הבניה אנחנו רוצים לראות, בהתאם למספרי המטופלים שנותן לנו משרד הבריאות, אנחנו מבקשים לראות שיש מספיק אמצעי מיגון לכולם, שזה עומד בכללים שלנו של הפרדות, של עוביי מיגון, של פתרון לבעיה הקונבנציונלית והלא קונבנציונלית, כולל לרבות בבתי חולים זה גם קירור כשיש מצב לא קונבנציונלי, זאת אומרת מערכות מיזוג האוויר ממשיכות לעבוד, וזה אני מניח, חלק גדול מהתקציב פה.
<בני ברוש: זה מהלך היתר הבניה, וטופס אכלוס גם, אנחנו מבקשים לראות שזה בוצע לפי היתר הבניה והמערכות עובדות ובית החולים אטום, בית החולים הזה, באמת בית החולים הממוגן, מעבר לזה שזה כל אזור הצפון הוא משלים פערי מיגון מאוד גדולים בבית החולים, זאת אומרת כל המבנה המרכזי חוץ ממקלט בחלק התחתון יש לו פער מיגון מאוד גדול.
<בני ברוש: זה לא שזה איזה שהוא טיוב אלא בלעדיו אין שם מיגון נאות, למעט בכמה מבנים חדשים.
<בני ברוש: הרווחנו כיון שהוא גם תת קרקעי, מעבר לזה שהוא מתוכנן לפי מיגון הקריטריון, יש לנו קריטריון לאורך כל השנים מאוד גדול של פגיעה מאוד קרובה, אז בהיבט הקונבנציונלי ערך המיגון שם הרבה יותר גדול סטטיסטית, אנחנו לא יודעים להבטיח בדיוק איך תהיה הפגיעה, אבל ערך המיגון שם מאוד מאוד גבוה ויספק באמת בטחון גם בהיבט הלא פיזי, אלא בהיבט של התחושה ושל הצוות ושל המטופלים.
מירב בן ארי: אני אסכם את הדיון הקצר והחשוב הזה.
מירב בן ארי: ראשית אני מודה לכל חברי הכנסת המציעים, אני מודה במיוחד לחברת הכנסת נאוה בוקר שהייתה פה מתחילת הדיון ועד סופו, אין ספק שזה בנפשה כל הנושא של הצלת חיים, בנפש של כולנו אבל אצלה במיוחד זה חלק באמת מהאג'נדה החברתית שלה פה בכנסת וזה חשוב לציין ולפרגן גם, ובאמת לכל חברי הכנסת המציעים, איל בן ראובן, עבדאללה אבו מערוף, חמד עמאר, אכרם חסון.
מירב בן ארי: מה שאתם רואים פה שזה חוצה מפלגות, אין קואליציה אופוזיציה, כולנו כמובן מגויסים לזה, ציינו גם את התשובה לחבר הכנסת אכרם חסון של שר הבריאות.
מירב בן ארי: אני מסכמת, וחשוב שתדעי גם את, חברת הכנסת בוקר.
מירב בן ארי: אנחנו מבקשים בינואר לקבל דיווח ממשרד הבריאות שאכן המכרז יצא.
מירב בן ארי: הוועדה תחכה לעדכון.
מירב בן ארי: אני מבקשת מאדוני מבית החולים רמב"ם, אני מבקשת מהנציגים של משרד הבריאות - - -
נאוה בוקר: אני רצה להצבעה בוועדת הכספים.
מירב בן ארי: אני ביקשתי מהם כי הם אנשי המקצוע שעובדים מול הוועדה, הם אמורים לעדכן אותנו, לא כל מנהל בית חולים אבל כמובן ששמורה לך הזכות אם לא קורים הדברים כפי שביקשת או כפי שהוחלט פה, אבל יש כאן אנשים אמינים שהגיעו, סיפרו לנו בדיוק מה הולך להיות ואנחנו מברכים על ההחלטה הזאת.
מירב בן ארי: כמובן נחכה שהמכרז יצא וגם שמי שיזכה בו, בשורה התחתונה שבית החולים מתוחזק כפי שהוא צריך להיות.
מירב בן ארי: אין לי ספק שעבודת שטח נעשתה פה לפני הדיון בוועדה.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שאני מנהלת הרבה דיונים והרבה פעמים מגיעים רק לפה ואז יוצאים לעבודת השטח.
מירב בן ארי: אז עשיתם עבודת שטח ועשיתם עבודת הכנה, וכן, מאוד חשוב שתבוא גם מבחינה הצהרתית, גם מבחינה שאנשים רוצים לדעת תוצאות ונתת כאן תשובה טובה.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות למשרד הבריאות על ההיערכות שלו, באמת, זה תקציב של 3 מיליון ו עוד 300,000 שקל, זה תקציב פתיר, זה תקציב שאפשר לעשות אותו במסגרת הקיימת, אבל בכל זאת זו התגייסות לטובת העניין.
מירב בן ארי: אני מאוד מאחלת שלכולכם לא תהיה תעסוקה בבית החולים הזה, שיהיה מובטל רוב הזמן ושיהיה רק חניון, אבל לפחות בזמן שהוא קיים, אין ספק שצריך לתחזק אותו בצורה הראויה לו כי לצערי אנחנו חיים במדינה שאנחנו לא יכולים לדעת מאיפה זה יגיע.
מירב בן ארי: רצית להעיר משהו?
<אריה ברקוביץ: ה-3 מיליון שקלים הם 3 מיליון שקלים לשנה.
<אריה ברקוביץ: התקצוב צריך להיות למעשה פרמננטי.
מירב בן ארי: הוא אמר, - - - עם הבסיס, שזה נכנס לשם ולא כתוספת.
מירב בן ארי: בגלל זה הוא ציין את זה, אמר בבסיס.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהישיבה היום היא מאוד מאוד מיוחדת עבור כולנו אבל אני במיוחד, אתחיל בצורה רשמית, למרות שפה הלב ידבר יותר מאשר ההגיון של ישיבות שמתקיימות בחדר הזה בגלל המצב המיוחד.
אלי אלאלוף: היום אנחנו ה-20.12.2016, כ' בכסלו תשע"ז, השעה 10:42, וזה החלק היחיד שיהיה פורמלי.
אלי אלאלוף: ברשותכם נקדיש דקה דומיה לזכרו של אליעזר יבלון ז"ל.
אלי אלאלוף: (דקת דומייה) דינה יקרה, הילדים גדעון, יעקב, בועז, נועם, האח יעקב ורחל אשתו, אנחנו התכנסנו היום כי הגדול לשמוע על פטירתו של אליעזר יבלון עם מלוא המרץ שלו ומלוא העשייה שלו, נכנס אלינו כשותף לעבודה וברח לנו כחבר.
אלי אלאלוף: אני רואה פה את חברי הכנסת שבאו ואלה שלא יכלו לבוא ממש ביקשו להתנצל על כך שדרישות הכנסת מחייבות אותם במקומות אחרים.
אלי אלאלוף: אדוני השר, הייתה לך הזכות הגדולה למנות מנכ"ל מיוחד במינו.
אלי אלאלוף: הפתעת אותנו במינוי של אדם הכי מתאים, את האפשרות להשוות את זה, את זכות הפעילות רבת השנים עם משרד העבודה והרווחה.
אלי אלאלוף: לא היה מנכ"ל כזה.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה באחריות, בהערכה ובלי לפגוע באחרים.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שהאיש נכנס בצניעות שלו, בענווה שלו, בכבוד שנתן למערכות הממלכתיות הלאומיות, הכנסת, הממשלה, המשרד שלו, אבל במיוחד לאזרח שהוא היה אמור לשרת אותו.
אלי אלאלוף: הוא ביטא בצורה מרגשת ביותר, בצורה פשוטה ביותר כמה הוא מודע לכובד המשימות שנפלו עליו, והתחיל להתמודד איתן בצורה מירבית והטובה ביותר שאפשר שהאדם בתפקידו יישא.
אלי אלאלוף: לא הייתה פנייה שהיא, ואני שומע את זה גם משאר החברים, שלא קיבלה תשובה ממנו.
אלי אלאלוף: לא רק קיבלה תשובה, אלא גם כשהוא לא היה מסוגל לבצע את המשימות שביקשנו לאור ההצלחות שלו בטיפול, הדרישות שלנו עלו.
אלי אלאלוף: היינו כבר בלי סבלנות, "נו אליעזר, הרגלת אותנו לתשובות אחרות, תעשה את זה".
אלי אלאלוף: אבל הוא התמודד באחריות, בשעות שהן לא שעות, הוא התמודד עם בעיות שתמיד המדינה תדע להתמודד אבל הגיע אחרי תקופה שהבעיות גדלו, האוכלוסייה החלשה שלנו הלכה וגדלה, הולכת וגדלה, לנו יש עוני קשה והוא לקח את זה באופן אישי.
אלי אלאלוף: יש מערכות שלא תפקדו מספיק והוא לקח כאילו הוא ניהל אותן לפני כן.
אלי אלאלוף: יש פה מערכת פוליטית על הראש, שלא תמיד קל להתמודד איתה, אבל הוא עשה את זה בצורה כל כך אצילית, כל כך מוצלחת, אני אומר לכם, אני בטוח שאתם, הילדים והמשפחה, לא יודעים כמה הוא היה הכרחי אחרי, בקושי שנה ומשהו, שלושה חודשים במערכת, וה-15 חודשים האלה האיש הזה כבר, אי אפשר היה לעקוף אותו כדי להתמודד עם הבעיות האדירות.
אלי אלאלוף: אני לקחתי כמה נושאים שהוא טיפל בהם, שנמשכו הרבה שנים ולא הגיעו לפתרונם, ובזכותו התמודדנו.
אלי אלאלוף: נתחיל בדבר שהכי ריגש אותו שהתחיל ב-11 בלילה, בטלפון של ראש הממשלה, הוא אומר לנו "מה זה, מחר לא אוכלים ניצולי השואה, לא יקבלו ארוחות?
אלי אלאלוף: " ב-11 בלילה.
אלי אלאלוף: ויחד אתו, כמובן השר היה מעורב, ב-9 בבוקר כאילו שום דבר כזה לא קרה.
אלי אלאלוף: הודענו, כולם באו, כל האנשים החשובים המתאימים לפתרון הבעיה היו בישיבה בתשע בבוקר של אותו יום פתרנו את כל הבעיות בזכותו.
אלי אלאלוף: והוא מצא גם פתרון לטווח ארוך, הוא לא רק עשה "זבנג וגמרנו", אלא טיפל בזה.
אלי אלאלוף: עמד להסגר בית שמטפל בשיקום אסירים ערביים, בית החסד.
אלי אלאלוף: וכשאמרנו לו "אליעזר, זה לא בא בחשבון, לא ייסגר הבית".
אלי אלאלוף: עד שמצליחים לשקם אוכלוסייה שסבלה, שפגעה, שיכולה לפגוע, אתו ההתמודדות הייתה יחסית קלה, והבית הזה עד היום מתפקד עם תקציבים, ושוב, לא צריך להגיד כל פעם שהשר היה בתמונה כי הוא היה שליח שלו מהבחינה הזאת.
אלי אלאלוף: אנחנו גם התמודדנו עם מיצוי הזכויות של האנשים.
אלי אלאלוף: השר הכין אפילו תכנית כוללת לעניין הזה.
אלי אלאלוף: כשקרה האסון בבית החייל וקרסה החניה המפורסמת, הוא בקושי נכנס לתפקידו עם קבלת משרד העבודה והרווחה, בקושי המשרד הגיע אליו.
חיים כץ: תתקן לך, עוד לא הגיע.
אלי אלאלוף: עוד לא הגיע.
חיים כץ: משחקים בכאילו.
אלי אלאלוף: אבל אצלנו הוא היה ה כתובת.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שפנינו אליו ומיד הוא נכנס לתמונה.
אלי אלאלוף: בעיני, כל שאלה שהיתה לי חשובה לקבל עליה תשובה, קיבלתי.
אלי אלאלוף: הוא ביקש בשמך, האיש היחיד שביקש לקחת אחריות על דו"ח העוני, אליעזר, אמר לי "תן לי את דו"ח העוני.
אלי אלאלוף: השר איתי.
אלי אלאלוף: הוא רוצה את זה.
אלי אלאלוף: תן לי את דו"ח העוני".
אלי אלאלוף: ותדעו, עד עכשיו לא פתרנו את הבעיה.
אלי אלאלוף: הוא היה האיש שהתנדב ביוזמתו, אני מגלה לכם דבר שלא גיליתי לאף אחד חוץ מאשר לשר האוצר.
אלי אלאלוף: הוא אמר "תן לנו" זה ממש - - - הוא הראשון שהטמיע במשרד שלו, יחד עם השר כמובן, הטמיע את המושג, המדיניות שלנו במשרד היא מודעת עוני.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים להתמודד.
אלי אלאלוף: זה בשבילנו הדו"ח שמחייב אותנו לא פחות מאשר כל אחד אחר בחברה.
אלי אלאלוף: גם הנושא של האוטיסטים, שזה נושא מאוד כאוב, וגם פוליטי, אני חייב לציין.
אלי אלאלוף: ולמרות זאת הוא ידע והיה מעורב בעשייה.
אלי אלאלוף: זה חלק קטן קטן מהדברים ונתתי לכם רק כדי להראות לכם, כי אני בטוח, אתם הילדים והנכדים, לא יודעים כמה הסבא והאבא היה מדהים וכמה יכל לשנות.
אלי אלאלוף: אני ממש כואב את האבדה הזאת, למרות שבסך הכל, כפי שאמרתי, 15 חודשים עבדתי אתו.
אלי אלאלוף: והכאב שאני חולק בצורה שונה מהמשפחה, הוא ביטוי לאיש ערכי, ששירת את המדינה שלו באהבה בלתי מוגבלת.
אלי אלאלוף: ברשותך אדוני השר, בבקשה.
חיים כץ: מה אני אגיד לך, ישיבה הזויה.
חיים כץ: הזוי.
חיים כץ: אנחנו ערב תקציב, כל אחד צריך להתעסק במשרד שלו, בבעיות שלו, ואנחנו מתכנסים פה היום, תשמע, זה נראה לי בלתי נתפס.
חיים כץ: אני הכרתי את, וואלה, כשהייתי מחייך אליו אז במקום "אליעזר" הייתי קורא לו "אליהו" והוא קיבל את זה באהבה.
חיים כץ: הוא אף פעם לא אמר - - - אני במהלך תקופתי בתעשייה האווירית והיכרותי הקרובה, חשבתי שהבנאדם לא מקבל את הסיכוי שמגיע לו.
חיים כץ: אני עכשיו מדבר, ולא התכוננתי.
אלי אלאלוף: אני ראיתי את הנייר, הוא היה לבן.
חיים כץ: ואתם יודעים, כשהולכים למנות מנכ"ל, ובטח שלא מהמפלגה שלך, וכל הצדיקים שמשתדלים שעדיף לא לעשות כלום ולא להילחם, "נעביר את הזמן ולא נעשה כי או זה יהיה ככה", אני החלטתי ואמרתי את זה לאלי עוד בהיותו בתעשייה האווירית "תשמע, אני הולך לקבל את משרד הרווחה ואני מבקש ממך תבוא להיות מנכ"ל".
חיים כץ: והוא אמר לי "כן".
חיים כץ: ואני רוצה שתבינו, הלא מה שאני אגיד לכם עכשיו תגידו "הוא לא נורמלי, זה לא יכול להיות".
חיים כץ: אני את המשפחה של אלי הכרתי בפעם הראשונה במגרש הטניס.
חיים כץ: לא ראיתי אותם, לא דיברתי איתם, לא הייתי באירועים שלהם, שם במגרש הטניס בפעם הראשונה אני רואה את האנשים המופלאים האלה, והם אמרו לי "אתה תספיד".
חיים כץ: אני לא זוכר מתי בכיתי בכלל, וישבתי וכתבתי והקראתי לעצמי ובכיתי, וכשחזרתי הביתה אחרי זה אמרתי "תשמע, את העיקר לא אמרת".
חיים כץ: והעיקר שלא אמרתי, זה, יש הרבה אנשים, יש הרבה מנהלים, אין הרבה בני אדם.
חיים כץ: הוא היה מענטש.
חיים כץ: זה ייסר אותו שלא אמרתי את זה בלוויה.
חיים כץ: ייסר אותי.
חיים כץ: אמרתי כשתבוא הזדמנות, זו המעלה הכי גדולה שהיתה לי.
חיים כץ: כשאני לוקח את כל המעלות, את היושרה, את הצניעות, את היכולות, הכל.
חיים כץ: תשמעו, כמה ברכות אני קיבלתי מהחברים שיושבים פה, "איפה מצאת את המנכ"ל הזה".
חיים כץ: איך אמרו לי, קיללו אותי בגללו.
חיים כץ: לא קיללו, ברכות, "אמרו לי, וואלה גם תרנגול עיוור מוצא פעם גרגר".
חיים כץ: זו הייתה ההצלחה היחידה.
אלי אלאלוף: "גם שעון עומד פעמיים ביום מראה את אותה שעה".
חיים כץ: תשמעו, אני חייכתי.
חיים כץ: אני חייכתי, אני ראיתי את המסירות, אני ראיתי את הנכונות, אני ראיתי את הנאמנות.
חיים כץ: אני בהחלטה שלי לקחת אותו ראיתי הרבה פוטנציאל, הרבה פוטנציאל.
חיים כץ: ומענטש.
חיים כץ: וכשבאתי למשרד וראיתי שהעסק לא עובד, והגיעה אלי אז מזל גולן, והיא הייתה יושבת ראש ועד העובדים, ולצערי לא היו ועד עובדים.
חיים כץ: הם לא הבינו שהעובדים הם שותפים למשרד.
חיים כץ: הם לא הבינו שזה ביחד.
חיים כץ: יש מנהלים ויש עובדים.
חיים כץ: העובדים הם כלום, מה העובדים.
חיים כץ: אנחנו המנהלים והם העובדים.
חיים כץ: ואני באתי ואמרתי שותפות.
חיים כץ: אמרתי לה "תשמע, את נוסעת עכשיו לתעשייה האווירית והולכת להיפגש עם מי שיהיה המנכ"ל" היא הייתה בהלם, אמרה לי "מה?" אמרתי לה "את הולכת להיפגש עם מי שיהיה המנכ"ל.
חיים כץ: ותעלי לו את הבעיות ויהיה לנו שותף".
חיים כץ: ובשותפות הזאת של המשרד, של העובדים והמנהלים, אנחנו נגענו בכמה דברים שדיברו עליהם עשרות שנים.
חיים כץ: עשרות שנים דיברו על איחוד מוגבלויות אוטיזם ושיקום.
חיים כץ: עשרות שנים.
חיים כץ: העלאת הגיל של טיפול בילדים וילדות בסיכון ל-25, הייתה תכנית טלוויזיה, היה איזה פרופסור בבר אילן אצל אמנון לוי, אמר "אני אוכל את הכובע אם יהיה כזה דבר".
חיים כץ: לפני שהעברנו את זה, את ההחלטה בממשלה, וואלה, יבלון אומר לי "אני הולך לקנות כובע", אמרתי לו "על מה אתה מדבר" אומר לי "אני רוצה לתת לפרופסור שיאכל".
חיים כץ: אנחנו עבדנו, באנו ממקום שקצב העבודה במשרד הוא לא מורגל.
חיים כץ: אנחנו לא יודעים לעבוד בדרך הזאת שהוא צריך לאשר וזה צריך לאשר, ואני לא רוצה להגיד את הביטוי אבל הוא לא נכון, "אנחנו מתים צודקים".
חיים כץ: אנחנו רוצים לחיות חכמים.
חיים כץ: אנחנו רוצים לבצע.
חיים כץ: ועוד פעם אני בא בביטוי שהוא כל כך לא נכון כשאני אומר אותו, אבל אנחנו השרים, ואלי ואני שהוא היה משרת אמון שלי שברגע שאני עוזב את המשרד הוא גם איננו, כמנכ"ל, כל הזמן אמרתי "אנחנו בזמן שאול".
חיים כץ: ברגע שאני הולך, משיקולים לא ענייניים אולי, אתה תלך.
חיים כץ: אבל הרגעתי אותו אמרתי לו "תשמע, זה יצא שלוש שנים, זה יתקן לך את השכר הפנסיוני" הוא אומר לי "עזוב אותי, זה לא מעניין אותי בכלל" אמרתי לו "אתה יודע מה, איך השתנה?
חיים כץ: " הוא אומר "יש לי מטפלת, קוראים לה דינה, היא מטפלת לי בעניינים, אני לא מטפל בכלל".
חיים כץ: אני פה, היה לנו סדר.
חיים כץ: היה לנו סדר שאנחנו באים לעשות מצוות.
חיים כץ: הוא היה לו מעלה מעלי, הוא גם היה מתפלל.
חיים כץ: אני לא מתפלל, אם הוא קם בנץ להתפלל, אני קם לעשות מצוות.
חיים כץ: וזה תפס אותי באמצע הדרך.
חיים כץ: תשמעו, אי אפשר לתאר.
חיים כץ: כשאמא שלי נפטרה, אבא שלי צלצל ואמר לי "תשמע, היא לא מגיבה לי" אני נסעתי משהם לרמת גן, 20 קילומטר לשעה.
חיים כץ: כי לא רציתי לראות שזה נכון, אבל ידעתי, וכשבאתי והוא אמר לי "זה קרה" אמרתי "אני יודע" והלכתי הצידה.
חיים כץ: פה כשאמרו לי, צלצלתי למד"א, אמרתי "אל תגעו" ונסעתי מהר בשביל לראות שזה לא נכון.
חיים כץ: ואני אומר לכם, אתם לא מבינים כמה פעמים בלב אמרתי "וואלה, אני מגיע, הלוואי וזה לא נכון".
חיים כץ: איזה סבירות, אליעזר יבלון, כמה יכולים לראות בראשון, אבל לא ידעתי שהוא משחק טניס, למה הוא לא סיפר לי.
חיים כץ: אז אמרתי "וואלה, יכול להיות" ונסעתי מהר.
חיים כץ: ובאתי וואלה התאכזבתי, כי ראיתי שזה הוא.
חיים כץ: והבנתי שאנחנו באמצע של מהלך של 1,400,000, 17% מהאוכלוסייה, 1 ל-6 מהאנשים, מהנזקקים, איבדו צ'אנס.
חיים כץ: ומי שנדמה לו שהם לא איבדו צ'אנס, אותם חלשים, אותם נזקקים, איבדו צ'אנס.
חיים כץ: אנחנו לא יכולים לתקן הכל.
חיים כץ: יכולים במקצת.
חיים כץ: לא יכולים הכל.
חיים כץ: אבל גם במקצת, הסדק בקיר הוא גדול.
חיים כץ: זה הרבה.
חיים כץ: ואני חושב שהיום המשרד חזר לתחילת הדרך.
חיים כץ: הישיבה שלי של היום בבוקר החזירה אותי לתחילת הדרך.
חיים כץ: וזה לא היה.
חיים כץ: אני בפינצטה אברור לי מנכ"ל, בפינצטה.
חיים כץ: שייכנס לנעליים ענקיות, והוא יצטרך להיות באפס ימי חסד, כי יש לנו צוואה ואני אממש אותה, אם בטוב ואם ברע.
חיים כץ: אני אממש אותה ואנחנו נפעיל את התכניות ונגיע ליעדים, כי אם מישהו רואה מלמעלה, הוא יראה שזה מתבצע.
חיים כץ: זו המחויבות שלי, כך אני מרגיש שאני צריך להתנהג, כך אני חושב שאני צריך לעשות, יכול להיות שאם הוא היה לידי הוא היה אומר לי "חיים, תירגע, עזוב אותך".
חיים כץ: עכשיו הוא לא לידי לצערי.
חיים כץ: ואני אצטרך לקום שעה קודם, או ששעה יותר מאוחר אבל להיות יותר אגרסיבי.
חיים כץ: וזה כל כך לא במקום, וזה כל כך לא במקום.