GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילה מאור: אנחנו עוד לא נמצאים בשלב הזה, חברת הכנסת אלהרר.
<אילה מאור: אמרתי, אנחנו ממתינים לדיון אצל מנכ"ל, אני מתעקשת להגיד את זה שוב, אנחנו עוד לא נמצאים בשלב שזה מאושר אפילו.
קארין אלהרר: גברתי, אני חייבת לשאול, כי באמת זה מרתיח את הדם, איך מגבשים מדיניות אם אנחנו לא יודעים מה גודל הבעיה.
קארין אלהרר: דבר שני, גברתי, אני לא אחדש לך כשאני אספר לך שתקציב המדינה עבר רק בשבוע שעבר, לשנתיים הקרובות.
קארין אלהרר: גברתי חושבת שמשרד האוצר יושיט יד לפנקס הצ'קים בנקל ויעביר כסף כי ביקשתם?
<אילה מאור: אז מה את מציעה שאני אענה על השאלה הזאת?
קארין אלהרר: אולי שהייתם עובדים יותר מהר ואז זה היה עובר בתקציב?
<אילה מאור: יכול להיות.
<אילה מאור: אנחנו מאוד מאוד קיווינו שאנחנו נעשה את זה יותר מהר, לא הצלחנו לעשות את זה - - -
איל בן ראובן: זה כמעט דיון מיותר.
איל בן ראובן: אלי, אנחנו מכירים כבר את התופעה שמגיעים הנה וכל אחד מסביר על מה הוא לא אחראי.
איל בן ראובן: זאת התופעה הרגילה ולצערי אנחנו, עוד פעם, יושבים פה עכשיו בדיון כשכל אחד מסביר, משרד הבריאות הסביר קודם למה הוא לא אחראי - - -
מירב בן ארי: שהוא מחכה לזה והוא מחכה ל - - -
איל בן ראובן: גם משרד העבודה והרווחה מציג על מה הוא לא אחראי ואני מציע שאחד השרים צריך להגיד לנו מי כן אחראי כי זה - - -
אלי אלאלוף: אין נציג האוצר?
אלי אלאלוף: יש פה נציג האוצר?
אלי אלאלוף: אין מילים.
אילן גילאון: זה לא קשור לאוצר.
אלי אלאלוף: זה כן קשור לאוצר.
קארין אלהרר: מה זה לא קשור?
קארין אלהרר: בוודאי שזה קשור לאוצר.
מירב בן ארי: אם הם בכלל לא הגישו להם כמה זה עולה, מה?
אילן גילאון: אני אומר את זה במאוד ציניות, הכול קשור לאוצר.
אילן גילאון: תראו, גם - - -
קארין אלהרר: רגע, אבל דב חנין נרשם, אני מבקשת לתת לו - - -
אילן גילאון: האמת, אני לא מבין את הדיון, אבל בסדר.
קארין אלהרר: תיכף אולי תשאל שאלות יותר טובות.
אילן גילאון: דבר, אני לא יודע - - -
קארין אלהרר: לא, אילן, תיכף ניתן לך, תשאל שאלות יותר מחודדות.
דב חנין: תודה, גברתי יושבת הראש ואדוני יושב הראש.
דב חנין: אני, להבדיל מכמה מחבריי, חושב שהדיון הזה מראה לנו בדיוק את הבעיה ומה שאנחנו רואים בדיון זה באמת מה שקורה, אנחנו רואים בדיוק את המצב.
דב חנין: אנחנו יושבים מול דרגים מקצועיים, ואגב, אני באמת משתכנע שהם מנסים להתמודד עם הבעיות.
דב חנין: הטענות שלי הן ממש לא אליכם, אבל יש לי תחושה שהממשלה איכשהו מפקירה את אותם דרגים מקצועיים להתמודד או לא להתמודד, או להכין איזה משהו, אבל כולם כנראה מקבלים איזה שהוא מסר שגם אם הם יגישו איזה שהוא נייר עם הצעות, אז הוא לא באמת יקודם והוא לא באמת יזכה למענה, לכן אני רוצה להתחיל, גברתי יושבת הראש, בהצטרפות לדברי חבר הכנסת אלאלוף, אם הוועדה הזו לא תיכנס לאיזה שהיא - - -
קארין אלהרר: המשותפת.
דב חנין: שתי הוועדות, לא תיכנסנה לאיזה שהיא מתכונת מאוד מאוד שיטתית של עבודה ושל מעקב, אחת לחודש, ולעבור פרט פרט, מול משרדי הממשלה, ולהזמין לא רק את דרגי המקצוע שבאמת נמצאים איתנו היום, ותודה שבאתם, אלא להתעקש על מנכ"לי המשרדים ולהזמין את השרים עצמם לבוא ולתת תשובות, ולהזמין את המשרדים שלא נמצאים כאן, כמו משרד האוצר וכמו משרד השיכון.
דב חנין: אם אנחנו לא ניכנס למתכונת כזאת, אני אומר לך, אדוני חבר הכנסת אלאלוף, אתה צודק לגמרי, לא יקרה כלום.
דב חנין: זאת אומרת אנחנו נוכל בדיון הזה לסיים את עבודתנו והתוצאה שהמציאות הבלתי נסבלת הזו תישאר.
דב חנין: לכן אני כבר רוצה לצרף את קולי בתמיכה בהצעת הסיכום שחבר הכנסת הציע, או שתי הוועדות במליאה, או איזה שהוא צוות מתוך שתי הוועדות, שהיא ישיבה שיטתית אחת לחודש שעוברת נושא נושא, מזמינה לא רק דרגים מקצועיים אלא גם דרגים מחליטים, מזמינה את משרד האוצר, מזמינה את משרד ראש הממשלה, מזמינה את משרד השיכון, מזמינה את המשרד - - -
קארין אלהרר: דב, אני רק מאירה את עיניך בנקודה הזאת, זה בערך מה שהוועדה עושה מדי ישיבה.
דב חנין: מאה אחוז, אני אומר שאני לגמרי בעד השיטה הזו, אני חושב שבנושא הזה אין לזה שום תחליף.
קארין אלהרר: אני אגיד לך, דב, יש לי פשוט איזה שהיא בעיה בסיסית.
קארין אלהרר: נותנים לי מילה, עד שלא הוכיחו לי אחרת אני חושבת שאנשים הם אמינים.
קארין אלהרר: נותנים לי תאריך שבו יוצג לי מסמך, ביקשו ארכה, נתתי ארכה, אבל גם אחרי הארכה והארכה ניתנה עד לפני מותו הבלתי צפוי של המנכ"ל יבלון, עליו השלום.
קארין אלהרר: זה באמת, אני לא באה אלייך בטענות באופן אישי כמובן, אבל אני כן באה ואומרת, בסופו של דבר משרדים ממשלתיים, עם כל העומס שיש עליהם, עם כל המשימות והאתגרים, לכולנו יש משימות ואתגרים וזה לא תירוץ, אם באמת הדברים של דב נכונים, שאתם מקבלים איזה רמיזה, קלה או כבדה יותר, שבאה ואומרת 'אל תטרחו כי בלאו הכי זה לא יתקדם מילימטר', אני רוצה לדעת את זה, כי אני אפנה לדרגים הרלוונטיים.
<אילה מאור: אני לא יכולה להגיד - - -
קארין אלהרר: שתיקה כהודאה.
<אילה מאור: לא, לא כהודאה, אני לא יכולה להגיד - - -
דב חנין: אני רוצה, ברשותך, להמשיך.
דב חנין: עוד אמירה כללית וכמה נקודות ספציפיות מול שני המשרדים שנמצאים איתנו היום.
דב חנין: האמירה הכללית שלי היא, ואני אומר את זה כדי לחדד אולי ויכוח שלא נמצא על השולחן כאן אבל צריך לומר אותו, העיסוק בנושאים האלה הוא חשוב כמובן, קודם כל מכיוון שאנחנו מדברים בבני אדם ואנחנו רוצים להתנהג בצורה אנושית ובצורה מוסרית עם בני אדם שחיים בארץ הזאת, בלי קשר לשאלה איך הם הגיעו ומה יקרה איתם בעתיד הרחוק.
דב חנין: אבל מעבר לזה, העיסוק בשאלה הזו הוא חיוני לחברה שלנו כולה.
דב חנין: זאת אומרת אם מישהו חושב שתהיה איזה שהיא מובלעת של חוסר טיפול רפואי וחוסר שירותי רווחה והיעדר טיפול בחולי נפש, בגלל שהם פליטים מבקשי מקלט, וזה לא יקרין על מה שקורה מסביב ועל המצוקה של כל הציבור שנמצא מסביב לאותם אנשים הוא טועה בגדול.
דב חנין: לדבר הזה יש משמעות גדולה גם לגבי מבקשי המקלט, או הפליטים, או אנשים שאינם ברי הרחקה, וגם לגבי החברה בכלל.
דב חנין: זה מסר נורא נורא חשוב שחייב להגיע משתי הוועדות האלה יחד.
דב חנין: כמה נקודות ספציפיות מול משרד הבריאות.
דב חנין: יש היום שני כלים עיקריים שמשרד הבריאות מציע, אחד זה מרפאת טרם לפליטים והשני זה מרפאת גשר לבריאות הנפש, רק שזה אולי לא נכון להגיד שהוא מציע את מרפאת גשר לבריאות הנפש, כי בעצם היא לא מקבלת מטופלים חדשים בכלל.
דב חנין: זאת אומרת - - -
<אילה גרבר: אז לגבי - - -
דב חנין: אני אשלים את השאלה, גברתי.
דב חנין: אני רוצה להגיד כמה מילים על כל אחת משתי החוליות האלה ואני בטוח שלכם יהיו שאלות נוספות, אז אני אגיד מה שאותי מטריד.
דב חנין: קודם כל מרפאת טרם לפליטים נמצאת בדרום תל אביב, וטוב שיש מרפאה בדרום תל אביב, אבל אין מרפאות בפריפריה.
דב חנין: מה בעצם המסר שאנחנו כמדינה רוצים להעביר למבקשי המקלט או לאותם אנשים, שהכתובת שלכם לכל בעיה היא בתל אביב?
דב חנין: אנחנו אומרים להם 'בואו לדרום תל אביב'?
דב חנין: זה בעצם המסר שאנחנו רוצים להעביר?
דב חנין: אני לא שמעתי את המסר הזה, לפחות ברמה הרשמית, מאף גורם.
דב חנין: אני חשבתי שהמסר הוא שיש אנשים בכל מיני מקומות והם צריכים לקבל תשובה בכל מיני מקומות, לא שכולם עכשיו יתרכזו בדרום תל אביב.
דב חנין: זה לכאורה הפוך לכל המדיניות של הממשלה בכל האמירות הפומביות.
דב חנין: מעבר לזה, היא נותנת רק שירותים של מיון קדמי ורפואה ראשונית, היא נותנת - - -
קארין אלהרר: דב, עוד משפט.
דב חנין: אז אני אסיים, אני לא אשאל את כל השאלות, יש לי המון שאלות אליהם, אבל מתוך הנחה שיהיה דיון המשך אני לא אשאל אותן, אני רק רוצה להגיד עוד משפט אחד בנושא הזה של משרד הבריאות.
דב חנין: ההתנהלות הזאת, גברתי, ואנא תעבירי את זה הלאה, אני שומע את זה לא רק מאנשים שעוסקים בפליטים, אני שומע את זה ממנהלי בתי חולים כמו איכילוב, זה עולה למדינת ישראל הרבה יותר כסף בסוף, כי אנשים שלא מטופלים באופן ראשוני יגיעו בסוף לבית חולים והטיפול בהם יעלה הרבה יותר.
מירב בן ארי: אני גם מתנצלת שאני צריכה לצאת לדיון אחר.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר, אני גם הייתי בעמותת אס"ף, גם פגשתי את הנשים, באמת נשים נהדרות, אבל שלצערי נסיבות החיים שלהן הביאו אותן למקום מאוד קשה.
מירב בן ארי: מה אני מופתעת?
מירב בן ארי: כי את יודעת, אני נגיד הובלתי את התכנית לסיוע לצעירים בשכר דירה, אז אני אומרת שבסוף עשיתי את זה עם משרד הרווחה והוא עשה את הטופסולוגיה מול משרד השיכון, זה לא עניין של הפליט עצמו.
מירב בן ארי: אם נמצאת או נמצא אצלכם מישהו, או במקלט לנשים מוכות, או ביחידה לדרי רחוב, שהן יחידות עובדות ומוכרות, בסופו של דבר הם קודם כל רואים את הפנים של משרד הרווחה, אחרי זה, את כל הפרוצדורה אני סומכת שהפקידים ינהלו כי הם כבר יודעים שם את כל הנתונים על אותו פליט.
מירב בן ארי: היא יודעת, כמו שאני ישבתי מולה ושמעתי על מה שהיא עברה בדרך, במחנה הנורא הזה במדבר שם, לא זוכרת, זה היה בדרך מלוב, מן הסתם הייתה יושבת שם העובדת סוציאלית.
מירב בן ארי: מה אנחנו עושים?
מירב בן ארי: שמנו את הכול על עמותת אס"ף, הם קולטים, הם עושים, הם בתת תנאים, בתנאים קשים, לא אגיד תת תנאים, אבל בתנאים מאוד קשים הם עובדים כדי למצוא פתרון.
מירב בן ארי: אני באמת באמת שואלת אותך, אנחנו יושבים פה כמו שיח חירשים, אני כל הזמן מסתכלת על שני יושבי ראש הוועדה ואומרת לעצמי כמה מתסכל זה, כי זה כאילו פעם ראשונה יש פליט, אף אחד לא יודע את המספרים, הרי מספיק שתסתכלי על הדוח או הסיכום של הפרוטוקול של מאי אפשר לדעת את העניין, ובי"ת, במקום לבוא לפה ולהגיד אחת, שתיים, שלוש, ארבע אנחנו עושים, אז הנה התקציב שכבר עבר, מילא, אני מניחה שבתוך ה-6.5 ו-7 ב-2018 מיליארד של משרד הרווחה תוכלו למצוא כמה מה שנקרא כדי לפתור את העניין הזה, עזבי את העניין של הכסף, אבל לפחות איזה שהיא תכנית.
מירב בן ארי: היית באה לפה, היה קורא אלאלוף כמו שקרא עכשיו לנציג האוצר והיה מטיח בו, כמו שאנחנו הרבה פעמים עושים, למה לא עשיתם את זה, למה לא דאגתם.
מירב בן ארי: בסוף מה אנחנו עושים כאן?
מירב בן ארי: לא את ולא את, תסלחי לי, לא באתן עם תכנית או איזה שהוא משהו, לפחות, את יודעת מה?
מירב בן ארי: בשביל חברי הכנסת, וראית, יש פה קואליציה ואופוזיציה, אין הבדל, כולנו מגויסים, כי זו באמת תופעה שמפריעה ותופעה שאנחנו רוצים לטפל בה, כדי באמת לטפל באותו סודני שיושב שם והוא חולה סרטן.
מירב בן ארי: זו רק דוגמה אחת מתוך בטח מאות דוגמאות.
מירב בן ארי: אבל לבוא לפה לוועדה בידיים ריקות, אישית, זה פשוט מביש.
מירב בן ארי: אני אגיד לכם את האמת.
מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד לך משהו אחד.
מירב בן ארי: אנחנו כולנו הכרנו את יבלון, יש לנו הערכה רבה אליו, באמת, זיכרונו לברכה, אבל להגיד, זה קצת הפריע לי, לבוא ולהגיד כאילו בגלל ש'חיכינו לפגישה עם המנכ"ל', אלין, המחליפה שלו, הייתה יועצת שלו כבר שנה, היא עכשיו במקומו, מה, זה פתאום נופל עליה הפליטים?
מירב בן ארי: זה לא שאת באה עכשיו, כמו המנכ"ל של ביטוח לאומי, שהיום הוא מונה, אז אנחנו יודעים שהוא מגיע מקק"ל.
מירב בן ארי: יושבת שם היועצת של המנכ"ל הזה, יושבת שם לפחות, שנה, שנה פלוס, את יודעת, אם לא אני ואלאלוף שבאמת מכירים את משרד הרווחה, ואני חברה גם בביקורת וגם ברווחה, ויושבים פה, אני יודעת שאותה אישה, שהיא מוכשרת בעיניי, יכלה לבוא ולשבת, לפחות לפני הדיון בוועדה הזו.
מירב בן ארי: זהו, רק מילה על העניין הזה.
איל בן ראובן: התמונה פה היא תמונה בעיניי מזעזעת.
איל בן ראובן: אני חושב שחבר הכנסת אלי אלאלוף הציג אותה קודם ככה במילים מאוד אמיתיות.
איל בן ראובן: אני מצטרף, אני חושב שלמדינת ישראל, לנו כמדינה, יש הזדמנות במקרה הזה לקיים את מה שאנחנו כל כך מאמינים בו, של נושא כבוד האדם וחירותו.
קארין אלהרר: חלקנו מאמינים בו רק בדיבורים.
מירב בן ארי: אנחנו מאמינים בו.
איל בן ראובן: הדיון הזה מצביע על כך שמדינת ישראל פוגעת בחוק הזה ברגל גסה ועזבו אותי כרגע מהשאלה לגבי המדיניות או לגבי השאלה האם נכון שהאנשים האלה יהיו פה או לא נכון שהם יהיו פה.
איל בן ראובן: זה בכלל לא רלוונטי, השאלה הזאת, כי הם פה, זאת עובדה, והיות שהם פה ומדינת ישראל, שהיא מדינת היהודים, שכבר עברנו, אנחנו מכירים כולנו את ההיסטוריה, זה פשוט לא יעלה על הדעת.
איל בן ראובן: אני ביקרתי באזור הזה שבועיים לפני שאלי ביקר שם ואני אומר לכם, אני יצאתי משם עם דמעות בעיניים ואני מניח שאתם מכירים את הדבר הזה.
איל בן ראובן: ואם אתם מכירות או מכירים את הדבר הזה, לעמוד כאן ולדבר בלוחות זמנים של על מה אנחנו לא אחראים, כלומר זה לא בעיה שלנו, זה בעיה שלהם, זה לא מתחבר, זה לא התחבר.
איל בן ראובן: אני פה פונה לעניין של האחריות האישית, האחריות האישית של כל אחד, אם אתה מכיר את הנושא הזה באמת, אז איך יכול להיות שאתה לא כל בוקר קם בבוקר ו - - - ולא מדובר פה על תכנית, קודם דנו פה במיגון הצפון, של 25 מיליארד שקל, אנחנו מדברים פה על אנשים שמתים, עכשיו, כשאנחנו מדברים פה הם נופלים שם במקום הזה ואנחנו ככה דנים במה שנקרא משחק כדורעף, מעבירים את הכדור מצד לצד ובפועל בהנחתה אנשים מתים.
איל בן ראובן: זה פשוט לא יעלה על הדעת מה שאנחנו שומעים פה.
איל בן ראובן: אני פונה פה לשני יושבי הראש, גם אנחנו צריכים פה לנקוט בפעולה מיוחדת מתוך האחריות שלנו, מתוך הלבבות שלנו, של אלה שיושבים פה בבית הזה.
איל בן ראובן: הוועדות בלוחות זמנים, הן נורא נורא עסוקות ואני מציע שאתם, יושבי הראש, תמנו מה שאני קורא, תקראו לזה איך שאתם רוצים, צוות פעולה שמורכב מחברי כנסת שאכפת להם, אני מן הסתם, היות שאני מציע אני גם אשמח להיות חלק מהדבר הזה, תקבעו מי עומד בראש, אחד מכם יכול לעמוד בדבר הזה, והצוות הזה עובר למוד פעולה של מינימום חודשי שבו מציגים לו תכניות, מי שצריך מגיע ומציג תכנית, והתכנית הזו, אנחנו מבקרים אותה אחד לאחד וכשזה לא עובד אנחנו קוראים לשר ואנחנו יושבים אצל השר ואנחנו מזיזים דברים.
איל בן ראובן: אני אומר, לי ולחבר הכנסת אלאלוף יש כבר ניסיון עם איזה שהוא נושא שהרעיון הזה עובד, אני לא ממציא פה משהו שלא עובד, אני מאוד מציע כי הנושא פה הוא לא נושא שאפשר ככה להגיד אוקיי, בואו ניפגש בעוד חודשיים, שלושה, בדיון הבא, פה צריך משהו אחר והמשהו האחר הזה, בעיניי, זה צוות פעולה שיקרא לאנשים, יקרא לאחראים ונראה, התוצאות פה חייבות להיות בלוחות זמנים של מהיום למחר והדברים פה הם דברים בהירים, צריך מדיניות של איך מטפלים באנשים האלה.
איל בן ראובן: אני שמעתי דברים איומים.
איל בן ראובן: נפגשתי עם האנשים, יש שם נשים שנמצאות היום במעון לנשים מוכות, הנשים הישראליות המוכות מקבלות טיפול רפואי והנשים האלה לא מקבלות טיפול רפואי.
איל בן ראובן: היעלה על הדעת דבר כזה?
איל בן ראובן: אתם מבינים על מה אנחנו מדברים פה?
איל בן ראובן: נשים באותו מקום, אלה מקבלות רופא ואלה לא מקבלות רופא, זה במדינת ישראל.
קארין אלהרר: המציאות עולה על כל דמיון.
איל בן ראובן: אז אני מציע את דרך הפעולה הזאת.
קארין אלהרר: אני מבקשת מהלן.
קארין אלהרר: בבקשה, גברתי.
<הלן קיצנה: תודה.
<הלן קיצנה: קוראים לי הלן, אני מנהלת המרכז לנשים אריתראיות.
<הלן קיצנה: מצטערת שאני אדבר באנגלית.
<הלן קיצנה: קודם כל תודה לכנסת בישראל שמאפשרת לנו - - - מצטערת.
<הלן קיצנה: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אני אספר לכם בקיצור על המצב של נשים אלה בישראל.
<הלן קיצנה: אני פגשתי במרכז נשים בכל שבוע והן גרות בישראל כבר כמה שנים, כמה מהן כמעט עשר שנים והן עדיין ב - - - כמה מהן חד הוריות, לכמה מהן בעיות פיזיות או מנטליות ובמרכז שלנו אנחנו מסייעים להן מעט באמצעות תרומות מאנשים פרטיים או חברות פרטיות.
<הלן קיצנה: אני אתן לכם דוגמה, משהו שקרה לפני כמה ימים.
<הלן קיצנה: אישה הגיעה אלינו והיא ביקשה אוכל לילד שלה, היא אמרה שנגמר לה הכסף והמשכורת הבאה שלה תהיה רק בעוד כמה ימים והיא בכתה.
<הלן קיצנה: הוא בן שלוש.
<הלן קיצנה: היא בכתה, כי היא לא יכלה לתת אוכל לילד שלה.
<הלן קיצנה: אולי אני יכולה לספר לכם גם על אישה שבאה למרכז שלנו, היא הייתה קורבן לעינויים בסיני, היא הייתה שם, עונתה על ידי מספר גברים והיא עכשיו פה במשך חמש שנים והיא עדיין סובלת, פיזית ונפשית.
<הלן קיצנה: היא מתקיימת על ידי כך שהיא עוברת מחבר אחד לשני, ממשפחה אחת לשנייה והיא משיגה אוכל מכל מיני ארגונים כדי להאכיל את עצמה ואת ילדיה, כי היא לא יכולה לעבוד כי אין לה - - - ובנוסף יש לה בעיות נפשיות.
קארין אלהרר: איפה הן שוהות?
<הלן קיצנה: כמו שאמרתי, חברים עוזרים להן, פעם אצל חבר אחד ופעם אצל אחר, חברים ששייכים לקבוצה, ואלה נשים שסבלו מאלימות במשפחה, שהוכו על ידי הבעל שלהן, לפעמים מאוד קשה, והצ'אנס היחיד שלהן הוא להגיע למרכז לנשים מוכות.
<הלן קיצנה: הרבה מהן מעדיפות שלא להגיע למקלט - - -
קארין אלהרר: אבל יש להן אפשרות להגיע למקלט?
<הלן קיצנה: מעט מהן, אם יש מקום, בחלק מהמקלטים אין מקום.
<הלן קיצנה: הן הולכות לשם רק אם הן ממש בסכנת חיים או משהו כזה, אבל חלקן רוצות להישאר עם המשפחה והילדים שלהן או בבית שלהם, אבל זה עד שנחזור למולדת שלנו.
<הלן קיצנה: עד שהמצב בארץ המולדת שלנו יהיה יותר טוב אנחנו זקוקים לעזרה שלכם.
<הלן קיצנה: אנחנו זקוקים לעזרה שלכם, רק לנשים האלה.
<הלן קיצנה: יש מהן שזרוקות, שישנות בחוץ.
<הלן קיצנה: אנחנו זקוקים לעזרה שלכם, אנחנו זקוקים לסיוע לנשים האלה.
<הלן קיצנה: אף אחד לא רוצה להישאר כאן, אבל - - - בבקשה, עזרו לנו, בבקשה.
<הלן קיצנה: אני בוכה מפני שהבנות באות אלינו והן מתחננות לעזרה ואני לא יכולה לעשות שום דבר.
<הלן קיצנה: בבקשה, אנחנו זקוקים ל - - - רק לקבל הגנה ולהציל את חיינו.
<הלן קיצנה: כמה מהן ממש גוססות והן לא תעמודנה בזה ללא סיוע.
<הלן קיצנה: בבקשה, אני לא יודעת מה עוד להגיד.
<הלן קיצנה: מצטערת על - - -
קארין אלהרר: זה בסדר, תודה.
קארין אלהרר: חבר הכנסת אילן גילאון.
אילן גילאון: קשה אחרי הלן.
אילן גילאון: מזל שהסניליות התחילה לתפוס אותי כי אחרת הייתי מגלה למגינת לבי שאולי אני נמצא בפעם המי יודע כמה באותו דיון כל הזמן.
אילן גילאון: הבעיה המרכזית נובעת מכך שהיום למדינת ישראל אין מדיניות בנושא הזה, מתוך אותם טעמים שיושבי הראש דיברו בהתחלה.
אילן גילאון: הייתה אמורה להיות לנו מדיניות לגבי הטיפול בפליטים, אין לנו, כי אין לנו גם עניין והיא לא תהיה.
אילן גילאון: לכן אני לא אעשה לעצמי חיים קלים, להיטפל לפקיד כזה או פקיד אחר.
אילן גילאון: פקידים, בעיניי, עכשיו הם בתפקיד של אנטיוכוס, בחנוכה, בפורים הם יהיו המן, בפסח הם יהיו פרעה, כל פעם יש להם תפקיד אחר כדי להשליך עליהם את חוסר המדיניות שאיננה כאן שצריכה לקרות משלושה טעמים עיקריים.
אילן גילאון: האחד, זה מה שאמרו יושבי הראש, ההיסטוריה הרחוקה שלנו וגר היית, אולי, ואנחנו רוצים כל כך לנכס את זה לעצמנו.
אילן גילאון: הסיבה השנייה היא הסיבה של ההיסטוריה הקרובה, שאנחנו נתדפקנו על הרבה מאוד דלתות ולא התקבלנו, ולגבי אנשים כמונו, ראוי להם שיהיו קצת יותר נדיבים כשמישהו מתדפק על דלתם ויכניסו אותם פנימה.
אילן גילאון: והסיבה השלישית היא פרוזאית לגמרי, אנחנו חתומים על האמנה של האו"ם לעניין הפליטים.
אילן גילאון: אני יודע שהאו"ם לא באופנה בימים האלה, אבל בכל זאת אנחנו חתומים שם ואי לכך אדם שהוא לא בר הרחקה, ואני מצטמצם רק לדבר הזה, כי על זה אנחנו דנים, הוא בר תושבות, הוא בר מקום, ולכן הטיפול בו לא צריך להיות בכלל טיפול דיפרנציאלי.
אילן גילאון: לא שהטיפול באחרים, בעניי עירך, מה שקוראים להם, הוא הרבה יותר טוב, אבל הוא צריך להיות כחלק מכל העניין הזה.
אילן גילאון: מי שאיננו בר הרחקה הוא בר שהייה, הוא בר קירוב, הוא בר טיפול, בדיוק כמו כל אזרח אחר.
אילן גילאון: לכן מה שכאן אתה אמרת, זה מזכיר לי את העובדים של כתף על כתף, כך שזה כל כך מצמרר לחשוב במונחים כאלה.
אילן גילאון: כל זמן שהאנשים האלה כאן יש לנו אחריות כלפיהם במידה הזו.
אילן גילאון: הקביעה צריכה להיות קביעה של מדיניות.
אילן גילאון: לא תעזור שום תכנית, חבר'ה, אנחנו שוב נשלח אנשים ושוב תבוא תכנית ושוב המבקר יגיד.
אילן גילאון: מדינת ישראל איננה מעוניינת, היא טיפלה, נדמה לי שהיא נתנה אישור פליטות בעשור האחרון לבודדים.
איל בן ראובן: אילן, זאת הבעיה, זאת המדיניות.
אילן גילאון: לא, אבל כאן מתחילה הבעיה, למה אני אומר?
אילן גילאון: אנחנו נשב שוב ושוב וניתן לה בראש וניתן לך בראש, אבל אנחנו הרי יודעים שזה פלסטר, לכן הרעיון המרכזי כאן הוא שאנחנו פעם אחת ולתמיד חייבים לשנות את הדיסקט בעניין הזה.
קארין אלהרר: אילן, מה ההצעה שלך?
אילן גילאון: כי יש לי טיפול נקודתי, אני אשאל למה יש רק 9 שעות בשבוע - - -
קארין אלהרר: יושב מנכ"ל - - -
אילן גילאון: ההצעה שלי, שכל מי שהוא איננו בר הרחקה מקבל טיפול - - -
קארין אלהרר: אילן, יושב מנכ"ל משרד ראש הממשלה אחרי מחשבה, אני מניחה, וכותב בצורה שאני לא יודעת לפרש אותה אחרת 'לא מעניין אותי, כל משרד יעשה כרצונו'.
קארין אלהרר: כשאומר מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהוא בעיניי הגוף המתכלל, 'לא מעניין אותי' - - -
אילן גילאון: אז למה אני אבוא בטענות אליה?
קארין אלהרר: סליחה, אני יודעת מה נקבע בממשלה, אני לא יושבת בממשלה, אני רוצה שהמשרדים הממשלתיים, כל אחד בדל"ת אמותיו יעשה משהו.
קארין אלהרר: אם אין ראש ממשלה אחראי, לפחות שהמשרדים יהיו אחראים.
אילן גילאון: אני בא ומציע הצעה ויכול להיות שלנו ככנסת אולי תהיה תרומה בעניין הזה, אני לא יודע.
אילן גילאון: אני מציע שהטיפול לגבי אנשים שאינם ברי הרחקה, כלומר תושבים שנמצאים כאן, יהיה כטיפול בכל שאר התושבים בכל מקום, על פי גופו של מקרה ולא על פי גופה של קבוצה.
אילן גילאון: יש כאן קבוצה של חולים כרוניים, אני חושב שמה שמקבל חולה כרוני שהוא תושב מדינת ישראל צריך לקבל כל אדם אחר, שמבחינה משפטית קובע.
אילן גילאון: הוא לא בר הרחקה ולכן היות שהוא לא בר הרחקה הוא בר תושבות ואז הדברים האלה לא ייפלו בין הכיסאות ולא יבקשו תכנית ספציפית ממנה ותכנית ספציפית ממנה.
אלי אלאלוף: הם ייפלו בין הכיסאות המשפטיים.
אילן גילאון: חבר'ה, אני לא יודע אם אתם יורדים לסוף דעתי.
אילן גילאון: אני מציע שינוי בדיסקט.
אילן גילאון: שני יושבי הראש, מי שמבקש כל כך להשתייך לקבוצה של עולם מתקדם, של ה-OECD, לפחות שינהג כאחרונה במדינות שם.
אילן גילאון: האחרונה במדינות שם לא נוהגת כמונו, היא לא מפתחת תכניות ספציפיות, אלא בנושאים שהם מתמחים מאוד, או בשאר הדברים, מי שנמצא כאן הוא באחריותנו כמו כל אחד אחר.
אילן גילאון: לא שאחריותנו לגבי אחרים היא כל כך טובה, כן?
אילן גילאון: ולכן זה צריך להיות השינוי ואז המדיניות של משרד הרווחה כלפי שאר האנשים שנמצאים בקבוצת האנשים עם מוגבלויות צריכה להיות בדיוק אותו הדבר, הוא לא צריך לפתח לי תכנית נפרדת בעניין, מה עוד שמדובר במספרים מועטים ובטח בתוכם יש גם אנשים שקיבלו את הדברים האלה כאן בארץ, יש חלק שהם הביאו את זה איתם, אבל זה לא צריך לשנות מבחינת הטיפול.
אילן גילאון: ברגע שבן אדם נמצא תחת קורת הגג שלך הוא מקבל טיפול אוניברסלי ולא צריך להסתבך בפרשנות, אם המשרד הזה או המשרד הזה ומה תעשה נעמ"ת ומה תעשה ויצ"ו, זה לא מעניין.
אילן גילאון: לא יודע, אולי רציתי להגיד משהו ולא הצלחתי לבטא את עצמי טוב, אבל זה הכיוון.
אילן גילאון: צריך ללכת לאוניברסליות של העניין.
קארין אלהרר: ברור לך, אילן, שאני לא חולקת עליך, העניין הוא שיש חוק ביטוח בריאות ממלכתי, למשל, שקובע שהוא חל רק על אזרחים ותושבים, הם לא קיבלו תושבות.
אילן גילאון: אז יכול להיות שאנחנו צריכים להרחיב.
קארין אלהרר: בסדר גמור, רק - - -
אלי אלאלוף: אתה יודע כמה חוקים אתה צריך לשנות?
אילן גילאון: אם אני הייתי יכול לשנות פרומיל אחד מהחוקים - - -
קארין אלהרר: בדיוק, ההגדרה צריכה להיות של תושבות.
אלי אלאלוף: אתה לא תקבל את זה, אתה יודע.
אילן גילאון: אני מדבר על שינוי בהגדרה.
אלי אלאלוף: אילן, סליחה, אני רוצה להגיד - - -
אילן גילאון: אני מדבר על פתרונות.
אילן גילאון: אני מבטיח לך, אדוני היושב ראש, בעוד שלושה חודשים נשב פה בדיוק באותו מצב.
קארין אלהרר: לא, לא יקרה.
אלי אלאלוף: היו צעדים בקבוצה אחרת, שהזכיר איל, ובאמת התקדמו כמה דברים.
אלי אלאלוף: התקדמו, מעשית.
אלי אלאלוף: אני חושב שגם פה יכולים להתקדם בתנאי שהוועדות שלנו יעשו עבודה גם שלהן, של שיטתיות ומעקב אחרי הדברים שלא מתרחשים.
אלי אלאלוף: אני אומר לכם, לא צריך שום ועדה פנים משרדית, צריך מעשים.
אלי אלאלוף: המדיניות זה לעבור לפסים מעשיים, זה מה שאנחנו צריכים מכם, ואז אני בטוח שתגידו שחסר כסף ואז אנחנו נפנה למי שיש לו את הקופה, או שנדע למצוא בתוך הקופות הקיימות או שנלך ל - - - ואל תחשבו, אני רוצה ברשותך לתקן דבר אחד, התקציב עבר, זה לא אומר שהוא לא גמיש והוא לא נותן פתרונות.
אלי אלאלוף: שלא תחשבו שזה נגמר, אפשר עוד לבוא - - -
קארין אלהרר: לא, זה יהיה התירוץ הראשון של האוצר.
אלי אלאלוף: אפשר עוד לבוא באפס משהו אחוז מסעיף כזה או אחר, אפשר למצוא.
אלי אלאלוף: אפשר, זה לא בעיה, ואם חסרה לכם היכולת לתקצב, אז תפנו לחשבים שלכם, שזה תפקידם, הם צריכים לקחת את הסיכונים ולחשב בהערכה כזאת, גסה או לא גסה, כמה הם צריכים כדי להפיק תכנית.
אלי אלאלוף: זה בעיקר, ואי אפשר, וזה ההבדל, אולי תרשה לי, אילן ידידי, לתקן, אי אפשר היום לחכות לחקיקה, אנשים סובלים, אוכלים אותה יום יום, אי אפשר, לכן צריך צוות משימה פה וזה מה שקבענו, כדי שמיד יטפלו באנשים מחר בבוקר, אתמול.
אלי אלאלוף: אי אפשר להשאיר את זה.
אילן גילאון: אני לגמרי מקבל את זה, שלא - - -
אלי אלאלוף: לא, רק שיהיה ברור.
אלי אלאלוף: כרגע המשרדים צריכים לבוא ולהגיד לנו - - -
אילן גילאון: אני יודע שאם ילד אומר 'אני רעב' אני מכין לו סנדוויץ' ולא - - -
אלי אלאלוף: היום אתה לא צריך - - - איזה מדיניות צריך משרד הרווחה כדי לטפל באדם במצוקה?
אלי אלאלוף: הוא צריך מדיניות?
אלי אלאלוף: הוא צריך לטפל, זה תפקידו, לטפל באדם במצוקה, אז איך הוא עושה את זה?
אלי אלאלוף: אז בסוף הוא יגיד 'זה עולה לי כסף'.
אלי אלאלוף: אז בבקשה, נתמודד גם עם זה, אבל שיבוא, שיגיד, אני רוצה במשרדי למצוא פתרון ל-א', ב', ג', ד', משרד הבריאות, ד', ה', ו', ושמישהו יסתכל בראייה משולבת.
אלי אלאלוף: היות שאין את המישהו אני מציע שהוועדות יעשו את זה.
קארין אלהרר: הוועדות יעשו את זה, כהרגלנו.
קארין אלהרר: חבר הכנסת בהלול, בבקשה.
זוהיר בהלול: אינני יודע אם אנחנו מיתממים או שאנחנו משתלבים עם ההצגה או שאנחנו חסרי תוחלת.
זוהיר בהלול: מדינת ישראל - - -
קארין אלהרר: כל האופציות נראות לי לא משהו.
זוהיר בהלול: מדינת ישראל נכשלה בטיפול במשך לא מעט שנים בניצולי השואה שלה, דיברת על גירוש ספרד, 1942, דיברת על מלחמת העולם שהביאה את השואה הקשה והמצמררת ומדינת ישראל היא מדינתו של עם הסגולה, איך עם הסגולה הזה לא מסוגל להכיל בתוכו, מתוך חמלתו ההיסטורית המחויבת, ולטפל ב-600, 700, 1,000 פליטים שאינם בני הרחקה והם חייבים להמשיך ולהיות איתנו ואנחנו לא מסוגלים לטפל בהם?
זוהיר בהלול: איך אנחנו מיתממים כאשר אנחנו לא מסוגלים לטפל באוכלוסייה הערבית, למשל, ניצולי שואה ועכשיו הפליטים ובעוד כמה חודשים נטפל בעוד סוגיה אנושית שהמדינה הייתה מחויבת, מתוך רחמיה, שהיו אמורים להיות נתונים לעניין הזה.
זוהיר בהלול: אגב, אני גם מכה על חטא על כך שאת, גברתי היושבת ראש, מתוך חמלתך הרבה כי היא, נתת ארכה.
זוהיר בהלול: לדעתי לא היית צריכה לתת להם ארכה.
זוהיר בהלול: הנה, נתת ארכה וקיבלת זפטה על הפנים.
זוהיר בהלול: אם לא היית נותנת ארכה יכול להיות - - -
קארין אלהרר: זה ילמד אותי לתת ארכות.
זוהיר בהלול: יכול להיות שהיינו מקבלים הזדמנות להכניס בסעיף.
זוהיר בהלול: למרות שמר אלאלוף, חברי היקר, חברנו כולנו, מדבר על כך שלא פסה התקווה ועדיין אפשר לקושש איזה שהוא סכום, ובכל זאת, המלאכה הייתה נעשית יותר קלה אם היינו לוחצים על שר האוצר בזמן אמת כדי להכניס - - -
קארין אלהרר: אני לא בטוחה שצריך ללחוץ על מישהו, אני לא בטוחה שאין את הכספים האלה במשרד הרווחה וצריך פשוט להקצות אותם.
קארין אלהרר: לא מדובר בסכומי כסף גדולים, לכל מי שרעד מפחד.
זוהיר בהלול: ברור, ולכן ההצעה שלי היא באמת להיות מיליטנטי הפעם, כמו שאמר מר אלאלוף, לא לכונן עוד ועדה ועוד ועדה כדי לא למשוך זמן, ללכת על משהו ממש אגרסיבי, סליחה שאני משתמש במילים האלה.
קארין אלהרר: סופר טנקר, בלשון שתהיה מובנת.
זוהיר בהלול: ונלך על העניין הזה עד הסוף.
זוהיר בהלול: העדות המצמררת של הלן תחזיק מעמד עד הערב, תשבו בסלונים ותספרו לבני המשפחה ולמחרת תקומו לסדר יום חדש.
זוהיר בהלול: הלן לא תהיה קיימת.
זוהיר בהלול: העדות הזאת תתאייד לה טוטאלית ואנחנו נמשיך במנהגנו ובדרכנו ונחפש עוד זלילה ועוד צרכנות ועוד טיסה ועוד נהנתנות והם ימשיכו לדמם.