GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פאולה רושקה: רק מגיל 18 והלאה.
<רונית אלקיים: בתי החולים יודעים על זה?
<רונית אלקיים: המרפאות הציבוריות יודעות?
<רונית אלקיים: לצערי אתמול לפנות בוקר אשפזו צעירה באשפוז כפוי אחרי שביחד עם החבר'ה של רעות קיבלנו הודעות בשבת בצהרים.
<רונית אלקיים: בסופו של דבר הפתרון לצערנו הרב היה אשפוז כפוי כי היא הגיעה כבר למצב אחרי הרבה זמן שאנחנו מחפשים מסגרת והיא מטופלת בבית החולים.
<פאולה רושקה: באיזה בית חולים?
<רונית אלקיים: אברבנאל.
<רונית אלקיים: במרפאות החוץ של אברבנאל.
<רונית אלקיים: אנחנו מחפשים המון זמן מסגרת.
מירב בן ארי: עכשיו זה נותן לך פתרון?
<רונית אלקיים: ראשית, זה נותן פתרון אבל כשהם מגיעים למרפאות והם לא מגיעים דרכנו, גם בתוך המרפאות צריכים להיות מודעים לזה.
מירב בן ארי: כן, אבל למרפאות בדרך כלל מלווה אותם מדריך או מדריכה.
<רונית אלקיים: אני לא יודעת אם הם יודעים על זה.
<רעות גיא: אני לא יודעת על זה ואני לא חושבת שזה רלוונטי לקהל היעד שלנו.
מירב בן ארי: זה רלוונטי לחלק מהם.
<רעות גיא: לחלק מהם, כן.
<רעות גיא: לחלק קטן.
<חגי ברוש: לגבי נוער אין לכם בעיה.
<חגי ברוש: הרשות לקחה על עצמה לממן את התיווך הזה עד שטופס 17 מגיע וכולי, כך שקבלה לנוער היא על בסיס מיידי כדי שהילד דלא יברח לנו ולא פתאום יאבד את המוטיבציה וכולי.
מירב בן ארי: זה נמצא בנס ציונה וזה חדש.
<חגי ברוש: כדינן שלש מערכות, תהליך ההטמעה לוקח מעט זמן אבל כל יחידות הרווחה לדוגמה קיבלו הודעה מסודרת, כל מתאמי המאבק בסמים קיבלו הודעה מסודרת.
מירב בן ארי: מאוד חשוב שהעמותות יקבלו מידע.
<ציפי נחשון גליק: הנה מידע שהיא שלחה.
<איילה קדמי חקלאי: אנחנו מדברים על צעירים ולפחות אצלנו זה עד גיל 25.
<חגי ברוש: אנחנו נגדיר את זה.
<פאולה רושקה: אנחנו נגדיר את זה יותר נכון.
מירב בן ארי: חלק מהמטרה של הוועדה הזאת היא שיהיה קשר בין העמותות למשרדי הממשלה וזה עכשיו אירוע חשוב מאוד כי בסופו של דבר זה יכול לתת מענה לחלק מהאוכלוסייה אתה הם נפגשים יום יום.
<חגי ברוש: חד משמעית.
מירב בן ארי: לכן זה מאוד חשוב, פאולה.
<חגי ברוש: איריס נהרי יושבת אתנו בוועדת ההיגוי יחד עם הרשות ומשרד הבריאות וצוות בית החולים.
<חגי ברוש: אנחנו נייחס דיון לנושא כי יושבת כאן איילה מעיריית ירושלים ומדברת אולי להגדיר נוער עד גיל 25 אפילו.
<פאולה רושקה: נוער הוא עד גיל 18.
<חגי ברוש: אני יודע, אבל צריך להכניס את הצעירים למסגרת נפרדת כזאת או אחרת.
<חגי ברוש: נעלה את זה ונראה.
<אלון ברמי: עכשיו מעל גיל 18, מה קורה?
<פאולה רושקה: יש שם יחידה למבוגרים.
<חגי ברוש: אבל נעלה לדיון לגבי גיל 18-25.
<חגי ברוש: אנחנו נבדוק ונחזיר תשובה.
<פאולה רושקה: דבר שני.
<פאולה רושקה: דיברתי עם טל ברגמן ואנחנו מנסים בפלטפורמה של התכנית הלאומית לאובדנות לבצע משהו שנקרא מד"א נפשי.
<פאולה רושקה: אנחנו, משרד הבריאות, מול מד"א כדי שיהיו אנשים שיוכלו להגיע לרחוב ולכל מיני מקומות מטעם מד"א, מטפלים שיאבחנו כדבר ראשון ואז יגידו לאן זה יגיע.
<פאולה רושקה: בינתיים זה בדיונים.
מירב בן ארי: זה חירום.
<פאולה רושקה: אלה מצבי חירום לאבחון שזה גם משהו חדש שאנחנו מנסים לבדוק.
מירב בן ארי: בכלל, כל הנושא הזה של תחלואה כפולה, הוא יחסית חדש אצלכם ברשות.
<פאולה רושקה: במיוחד נוער.
<פאולה רושקה: יש איזו תכנית שיקום של דרי רחוב.
מירב בן ארי: עופר דיבר אתי על זה.
מירב בן ארי: בתל אביב?
<פאולה רושקה: זה יחד עם העירייה.
מירב בן ארי: עיריית תל אביב.
<פאולה רושקה: דרי רחוב.
<פאולה רושקה: שישים דרי רחוב, שזאת תכנית פיילוט לשיקום.
<פאולה רושקה: זה בסל שיקום.
<פאולה רושקה: יש עוד תכנית של צעירים שמתאשפזים בבתי חולים פסיכיאטרים עם תחלואה כפולה ולא רוצים שיעברו נגיד למסגרות פוסט אשפוזיות.
<פאולה רושקה: עושים עכשיו איזה פיילוט עם השיקום כדי יעברו לאיזו קהילה תומכת של 24 שעות ביממה.
<פאולה רושקה: זה קיים בשני בתי חולים, באיתנים בירושלים ובטירת הכרמל.
מירב בן ארי: לאיזה גיל זה?
<פאולה רושקה: צעירים.
<פאולה רושקה: מגיל 14 עד גיל 18.
<חגי ברוש: נערים.
מירב בן ארי: זה נוער.
מירב בן ארי: ציפי, זה מאוד חשוב.
<פאולה רושקה: זה משהו חדש שהוא במקום מסגרות פוסט אשפוזיות שייתן מענה גם של תעסוקה וגם של דיור.
<פאולה רושקה: זה משהו חדש עם סל שיקום.
<רונית אלקיים: שאלה.
<רונית אלקיים: כשבונים את זה, יש איזה הגיון.
<רונית אלקיים: היום אנחנו מדברים כבר על השירותים המקבילים לצעירים.
<רונית אלקיים: גם הם זכאים לסל שיקום, בטח בגיל 18.
<פאולה רושקה: בהתמכרויות פרופר אנחנו עד גיל 25, תמיד.
<פאולה רושקה: אבל בבריאות הנפש זה קצת שונה.
<פאולה רושקה: בריאות הנפש, לא התמכרויות, זה קצת שונה.
<פאולה רושקה: אנחנו צריכים לאחד שיהיה משהו דומה.
מירב בן ארי: אנחנו בנושא הצעירים.
מירב בן ארי: אני אדבר גם עם טל ברגמן.
מירב בן ארי: אם את רוצה, אני אדבר גם אתה אבל חייבים להגדיל את גיל ה-18 כי הצרות לא נגמרות אלא להפך, הן הרבה יותר מתחדדות ומתחזקות בגיל הזה.
מירב בן ארי: במי זה תלוי?
<רונית אלקיים: הכלים, מבחינה משפטית יש פקידי סעד שיכולים לעזור, אם צריך אשפוז, בדיקה וכל המשאבים.
<רונית אלקיים: לצעירים אין כלום.
מירב בן ארי: את רוצה שאני אדבר עם טל?
<פאולה רושקה: אני אדבר אתה אבל כדאי שזה יבוא גם ממך.
<אלון ברמי: את יכולה להוסיף את זה כפרק נוסף במה שהעברתי לך אתמול.
<אלון ברמי: זה מתכנס לאותו עניין של תחלואה כפולה.
מירב בן ארי: הדגש הזה מאוד חשוב.
מירב בן ארי: אני רואה כאן את התסכול ותכף גם על"ם תתייחס.
מירב בן ארי: חייבים להרחיב את זה.
מירב בן ארי: זה כל מה שהוועדה הזאת עושה, היא כל הזמן מרחיבה את הכלים לצעירים ולא להשאיר את זה רק בקרב נוער.
<פאולה רושקה: עוד דבר אחרון, אשפוזית נוער שזה נוער וצעירות בירושלים.
<פאולה רושקה: קיבלנו אישור של השר להוסיף עוד שבע מיטות ברטורנו.
מירב בן ארי: אנחנו שלחנו לו מכתב אחרי ביקור הוועדה שחסרות שם מיטות.
<פאולה רושקה: הוא אישר את זה ועכשיו הם התחילו.
<פאולה רושקה: אני מקווה שתוך כחודשיים או משהו נוכל לאכלס שם עוד שבע בנות.
מירב בן ארי: זאת אשפוזית רק של צעירות.
<פאולה רושקה: זה נוער וצעירות.
מירב בן ארי: הצעירות יכולות להיות בנות 18, 20.
<פאולה רושקה: אפילו 25, 26, 27.
<רונית אלקיים: עם בני נוער?
<רונית אלקיים: זה באותו מתחם?
<פאולה רושקה: ביקשנו להפריד כך שמעל גיל 22-23 יהיו בנפרד.
<פאולה רושקה: זה גם משהו חדש.
<פאולה רושקה: גם מלכישוע תקבל עוד כחמש מיטות לבנים צעירים לגמילה.
מירב בן ארי: המיטות האלה באשפוזית של רטורנו הן חשובות.
<פאולה רושקה: של רטורנו ושל מלכישוע.
<מירב אבירם: בכל הזדמנות אני מבקשת להעלות את הנושא הזה של גמילה בכפייה וטיפול בכפייה.
מירב בן ארי: אני תכף מגיעה.
<חנה שטרום כהן: אני פסיכולוגית קלינית בתחנה לבריאות הנפש.
<חנה שטרום כהן: אני מפורום הפסיכולוגים והעובדים הסוציאליים בבריאות הנפש.
<חנה שטרום כהן: אני מאוד שמחה לשמוע על כל המקומות שפתחו למקרי קיצון.
<חנה שטרום כהן: המערכת מקבלת צעירים מהשטח לעתים בלי שאף אחד יודע את הסיפור.
<חנה שטרום כהן: אנחנו במקום שיכולים לעצור הידרדרות.
מירב בן ארי: איפה את נמצאת?
<חנה שטרום כהן: אני עובדת בתחנה לבריאות הנפש של דרום ירושלים.
<חנה שטרום כהן: אנחנו מקבלים מגיל 18 אבל בתוך המערכת יש גם תחנות לילדים ונוער, האוכלוסייה בה אנחנו מטפלים.
<חנה שטרום כהן: יש לזה חשיבות מאוד גדולה שייקחו בחשבון גם את האוכלוסייה הזאת.
<חנה שטרום כהן: שידעו שאנחנו קיימים ושאפשר להפנות אלינו.
<חנה שטרום כהן: לא תמיד צריך לחכות כשזה מגיע לתחתית וחייבים אשפוז.
<חנה שטרום כהן: הבעיה היא שגם המערכת, גם משרד הבריאות ישקיע במערכת הקיימת ולא רק בתחנות או במרכזים למומחים אי שם.
<חנה שטרום כהן: אנחנו פזורים בתוך הקהילה וכדאי שנוכל לקבל ליווי גם למקרים האלה וגם שתהיה לנו נגישות לכל המערכות שעובדות.
<חנה שטרום כהן: למשל, היה לי מקרה של בחור בן 20, הוא שוחרר מהצבא עם סיפור של הפרעת אישיות גבולית, סמים ונזרק מהבית וישן ברחוב.
<חנה שטרום כהן: היה מאוד מאוד קשה למצוא לו מסגרת.
<חנה שטרום כהן: להתחיל היום לדבר בינינו לבין הרווחה וכל השירותים האחרים, זה לא דבר שממומן כי ברפורמה הכול צריך לעבור אישור של קופות החולים שהן משלמות פר פגישה עם מטופל וכל הוועדה המערכתית שאנחנו עושים היא בהתנדבות.
<חנה שטרום כהן: מזל שאנחנו הזקנים עוד מכירים את עובדי הרווחה ויכולים להרים טלפון אישי ולעשות את זה על חשבון זמננו בבית, בתחנה או מחוץ לתחנה, אבל הדבר הזה ייגמר.
<חנה שטרום כהן: כולם מתבססים כאילו שזה ימשיך להיות.
<חנה שטרום כהן: אם לא יינתן מענה שיעקוף את מה שעשתה הרפורמה, אנחנו נהיה כאן בבעיה קשה שאני חושבת שהמערכות עוד לא יודעות להעריך בפני מה תעמדו.
מירב בן ארי: אני רוצה לדבר עם מירב מעיריית אשדוד.
מירב בן ארי: אני וחברת הכנסת זנדברג היינו ביום חמישי בסיור של הוועדה לנגע הסמים ובמסגרת הסיור הגענו למרכז התחלואה הכפולה שלהם.
מירב בן ארי: אגב, יש שם צעירים מכל הארץ ולא רק מאשדוד.
מירב בן ארי: אתם מכירים את המרכז הזה של מאור?
<רעות גיא: ספציפית של מאור, לא, אבל אנחנו עובדים באשדוד.
<רעות גיא: יש לנו ניידת שעובדת שם.
מירב בן ארי: לא הניידת.
<רעות גיא: לפני שבועיים הייתי בביקור באשדוד, לא נעים לי להגיד אחרי כמה שנים שלא הייתי שם, וזה פשוט מדהים, גם ריבוי השירותים וגם העבודה בתוך העיר.
<רעות גיא: אין הרבה דוגמאות לזה.
מירב בן ארי: ציפי, את מכירה את המרכז של מאור?
<ציפי נחשון גליק: יש לי מספיק משלי שאני לא מכירה.
מירב בן ארי: הייחודיות כאן היא שאין להם דומה בכל הארץ.
<מירב אבירם: אני פחות מכירה את התחום של מאור אבל זאת מסגרת של תחלואה כפולה שבטח מתייחסת גם לרצף הנפשי ונותנת מענה.
<מירב אבירם: זה מענה שהוא מענה ייחודי לעיר והוא גם נותן מענה ברמה הארצית.
<מירב אבירם: מגיעים לשם מכל הארץ.
מירב בן ארי: אפשר להפנות לשם.
<ציפי נחשון גליק: יש שם גם שירות להתמכרויות?
<מירב אבירם: בוודאי.
מירב בן ארי: פאולה, תסבירי להם.
מירב בן ארי: חשבתי שמירב מכירה יותר.
<פאולה רושקה: יש מרכז יום לתחלואה כפולה וכל אחד שהוא בתחלואה כפולה יכול להגיע ברגע שהוא נקי, אחרי שעבר גמילה.
<פאולה רושקה: אם צריך, הם מפנים אותו לגמילה.
<פאולה רושקה: הטיפול הוא אינטגרטיבי שזה המודל הרצוי ולכן אין הרבה מקומות כאלה.
<פאולה רושקה: במקביל מי שיש לו ארבעים אחוזים מביטוח לאומי והוא זכאי לסל שיקום, אלה בדיוק הצעירים ולא המתבגרים, יכול למצוא הוסטל.
<פאולה רושקה: יש הוסטל כינרת ששייך לסל שיקום ולכן הוא יכול לגור בהוסטל ובבוקר להגיע למקום.
מירב בן ארי: ללכת למרכז היום הזה.
<פאולה רושקה: בדיוק.
<פאולה רושקה: זה משהו תפור שיש מסגרת מאוד רחבה.
<פאולה רושקה: זה מאוד עוזר.
<פאולה רושקה: אני פעם הפניתי מטופלת מירושלים לאשדוד כי לא היה מקום כזה וכל יום היא נסעה מירושלים לאשדוד כדי לקבל שם טיפול.
<פאולה רושקה: בירושלים יש לנו מרכז יום.
מירב בן ארי: מי מממן את המקום?
<פאולה רושקה: משרד הבריאות, סל שיקום ועיריית אשדוד.
<קריאה: מה עם השירות להתמכרויות?
<פאולה רושקה: לצערנו רצינו שיהיו מעורבים אבל לא נתנו.
<פאולה רושקה: חבל מאוד.
מירב בן ארי: והרשות שמה כסף?
<פאולה רושקה: גם היא.
<קריאה: את מתכוונת לרשות המקומית?
<פאולה רושקה: הרשות למלחמה בסמים.
<פאולה רושקה: גם העירייה.
מירב בן ארי: אם זה ברמה כזאת של סל שיקום, של הרשות למלחמה בסמים ושל משרד הבריאות, למה בעצם לא מפתחים את זה בערים אחרות?
<חגי ברוש: אני אתייחס לזה.
<פאולה רושקה: בירושלים יש לנו מרכז יום ללא לינה.
מירב בן ארי: לתחלואה כפולה.
<ציפי נחשון גליק: למה אי אפשר להקים גם את הלינה בירושלים?
<חגי ברוש: למרכז לתחלואה כפולה באשדוד צמוד הוסטל.
מירב בן ארי: את זה היא אמרה.
מירב בן ארי: אתה לא היית.
<חגי ברוש: למה בירושלים אין דירות כאלה?
<ציפי נחשון גליק: זה נשען על סל שיקום.
<חגי ברוש: את שואלת אותי?
<חגי ברוש: אני אגיד את הדברים כמו שהם.
<חגי ברוש: זה ברמת תכלול פנימית של העיר.
<חגי ברוש: זאת אומרת, לפעמים בתוך כל המערכות שיש בעיר ענקית כמו ירושלים, יד ימין ויד שמאל לא תמיד מתואמות.
<חגי ברוש: זה כל הסיפור שם.
<חגי ברוש: לפי דעתי אם תבוא דרישה, כי סל שיקום, כשיש לו כתובת מקצועית ברורה, אין לו בעיה לפתוח הוסטלים כאלה.
<חגי ברוש: זאת הסיבה שיש אחד כזה באשדוד כי כל המטופלים שמגיעים להוסטל, מגיעים דרך מאור ואז אם יש איזושהי בעיה – מדובר באוכלוסייה לא פשוטה – יש כתובת מקצועית ברורה ויש דיאלוג קבוע בין מנהלת ההוסטל לבין מנהלת המרכז.
<חגי ברוש: אותו דבר יכול להיות בירושלים.
<פאולה רושקה: אני רוצה להגיד עוד משהו.
<פאולה רושקה: לגבי סל שיקום, עשו מכרז לבניית עוד הוסטלים והמכרז היה בבית משפט.
מירב בן ארי: זה המכרז הזה שנמצא עכשיו בדיון.
<פאולה רושקה: עכשיו זה בבית המשפט.
<פאולה רושקה: זו גם בעיה שתקעה את זה.
מירב בן ארי: המשפט הזה עוד לא נגמר, נכון?
<חגי ברוש: עוד לא.
<פאולה רושקה: נדמה לי שהיום או מחר מתקיים דיון.
<מירב אבירם: חשוב להגיד שכשהם עוברים, אנחנו מתחילים לגרור אותם לעסק הזה של סל השיקום.
<מירב אבירם: זה תהליך שהוא לא מותאם לתחלואה הכפולה שלהם.
<מירב אבירם: ההוסטלים, הרבה פעמים הם עמותות פרטיות שיכולות להגיד שהן לא רוצות אותו כאן.
<פאולה רושקה: עוד דבר אני רוצה לומר.
<חגי ברוש: אם ההוסטל מוגדר מראש כהוסטל לתחלואה כפולה נגמר הסיפור.
<חגי ברוש: אני כן חושב שכדאי ליושבת ראש הוועדה להזמין לאחד הדיונים את הגברת רונית דודאי שהיא מנהלת סל שיקום לפגועי נפש.
<חגי ברוש: אני לא ראיתי אותה כאן הרבה בדיונים.
<חגי ברוש: אני לא בא בביקורת.
מירב בן ארי: אני רואה אותה הרבה ברווחה.
<חגי ברוש: היא צריכה לתת את המענה לנושא הזה.
<חגי ברוש: לדוגמה, גם מטופלי מתדון מיוצבים לגמרי רק על מתדון, לא נהנים מסל שיקום.
<חגי ברוש: זאת אומרת, יש כמה לקונות בתוך המערכת הזאת שמתייחסת לנושא של התמכרויות ובריאות הנפש לא נותנת את המענה.
<ציפי נחשון גליק: חברות מפעילות את סל השיקום.
<ציפי נחשון גליק: אם לחברה יש מאתיים אנשים שמקבלים סל שיקום, אפשר להנחות אותה שבשביל עשרה בסל שיקום תבנה הוסטל ייעודי.
<ציפי נחשון גליק: הם הרי משתמשים בכסף של הזכאים.
<חגי ברוש: יש הרבה חבר'ה צעירים, בגילי 24, 23.
<פאולה רושקה: התחלתי להגיד שאנחנו בדיון עם צוות סל שיקום בבית הספר לשיקום במכללת קריית אונו בה יינתנו קורסים כדי שגם האנשים שבשיקום יכירו תחלואה כפולה וידעו איך לטפל בנושא.
<פאולה רושקה: זה ישפר עם הזמן את כל המענים.
<פאולה רושקה: יש עוד דבר אחד ששכחתי לומר.
<פאולה רושקה: לנו יש אשפוזית תחלואה כפולה גופנית לדרי רחוב בקריית שלמה.
<פאולה רושקה: עד עכשיו היו לנו רק עשר מיטות וביקשנו תקציב להגדלת מספר המיטות.
<פאולה רושקה: ביקשנו עוד 12 מיטות וכנראה אישרו לנו שמונה מיטות נוספות.
מירב בן ארי: מיטות ייעודיות לתחלואה כפולה.
<פאולה רושקה: גופנית וגם לפעמים אם יש דיכאון או משהו לא מאוד מסוכן.
<פאולה רושקה: גם זה ללא השתתפות עצמית.
<פאולה רושקה: זאת אומרת, הבן אדם מגיע חינם.
<מירב אבירם: כמה בתי משפט לענייני משפחה מודעים לזה שיש מסגרות כאלה כשמוציאים צווים לצעירים שלנו להוצאה מהבית?
<מירב אבירם: הם יודעים שיש את חלופת המעצר או חלופה של פתרון דיור?
<מירב אבירם: לדעתי הם לא יודעים כי אנחנו אחר כך מתמודדים אתם ברחוב.
מירב בן ארי: מה שמטריד זה שגם הרבה פעמים המשרד לא יודע.
<מירב אבירם: גם אלה שמוציאים אותם בצווים, מרחיקים אותם מהבית לרחוב, אנחנו צריכים לתת להם את המענה.
<פאולה רושקה: המסגרות האלה הן ברישוי.
<פאולה רושקה: הן מפורסמות.
<פאולה רושקה: בית המשפט אמור היה לדעת.
<חגי ברוש: אם תעבירי לי רשימה של הגופים האלה שאת נמצאת אתם בקשר שלא מודעים למערך השירותים, אני יכול להעביר להם במייל אחד את כל מערך השירותים הלאומי שיש במדינת ישראל .
<חגי ברוש: שלא יגידו שלא ידעו.
<חגי ברוש: אני יכול מחר להעביר להם, רק תני לי רשימת מיילים ואני אעביר.
מירב בן ארי: הנה עוד חיבור.
<מירב אבירם: אני רציתי לדבר על הנושא של גמילה בכפייה, של טיפול בכפייה למתבגרים, שיש במקרה קיצון, עם בעיה של התמכרות, כאשר אנחנו מזהים התמכרות שמסכנת חיים, כאשר יש חוסר אונים של משפחה שמבקשת את העזרה בטיפול בכפייה בנושא של התמכרות.
<מירב אבירם: העניין הוא שאנחנו כן מנצלים את חוק הנוער, ניגשים לבית משפט, מתריעים על סיכון של קטין.
<מירב אבירם: כשאנחנו מגיעים למבחן מציאת מסגרת – אין מסגרת שמקבלת בכפייה.
מירב בן ארי: היינו בכל המסגרות.
<מירב אבירם: זה מבוסס על רצון.
מירב בן ארי: תכף נשמע את העמותות.
<מירב אבירם: גם כשיש חוק נוער ומוציאים צו להוצאת ילד, אם הוא לא מסכים, הוא לא נכנס.
מירב בן ארי: תכף נשמע מהשטח.
מירב בן ארי: גם אני שמעתי את זה.
<איילה קדמי חקלאי: אני רוצה להציג בעיה שעולה חדשות לבקרים אצלנו.
<איילה קדמי חקלאי: מקרה שהיה.
<איילה קדמי חקלאי: בחור בן 23 עם עבר אשפוזי, מאובחן כסכיזופרן, מקבל קצבת זכאות, מונה לו אפוטרופוס, לא תושב ירושלים, מסתובב ברחובות ירושלים, לא לוקח את הטיפול התרופתי שלו וצריך קורת גג.
<איילה קדמי חקלאי: מה אני כעיריית ירושלים – ודרך אגב, אין לו סל שיקום וזה בין היתר כי הוא לא מקבל טיפול תרופתי וכי הוא לא ממש משתף פעולה – עושה אתו?
<איילה קדמי חקלאי: עובדים שלנו פוגשים אותו ברחוב ואני מקבלת טלפון כי בירושלים קור כלבים ואסור להשאיר אותו ברחוב.
<איילה קדמי חקלאי: מה אני עושה אתו?
<איילה קדמי חקלאי: מה הסמכות החוקית שלי?
<איילה קדמי חקלאי: מה הכיסוי הפסיכיאטרי בלקיחת אחריות על צעיר כזה?
<איילה קדמי חקלאי: המקרים האלה קיימים ואלה המקרים ש-24 שעות ביממה מדירים שינה מעיני, במיוחד במצבי חירום ומזג אוויר חמור בעיר ירושלים.
<איילה קדמי חקלאי: בגלל הדבר הזה או בגלל הבעיות האלה, אני באמת ביקשתי מנציגי משרד הבריאות.
<איילה קדמי חקלאי: הפרויקטים מאוד מאוד יפים וההוסטלים נפלאים אבל אני רוצה לדעת איך זה עוזר לי ללכת היום או מחר למשרד, לקבל החלטה וכן או לא לספק קורת גג לאותו צעיר.
מירב בן ארי: השאלה איך מביאים אותו לשם.
מירב בן ארי: זאת המהות של הדיון.
מירב בן ארי: מה שאת אומרת, זאת המהות.
מירב בן ארי: מכיוון שהם נתקלים בתופעה הזאת כל הזמן, רעות, תתייחסי.
<רעות גיא: אני לא ארחיב בדיבור כי גם כתבנו את הדברים מאוד מתומצת ומאוד מדויק.
<רעות גיא: זה לא נושא חדש אלא זה נושא שאנחנו שנים כבר סביבו.
<רעות גיא: זה באמת המקרים הכי מורכבים אבל כמו שאתם יכולים לראות בטבלה - אלה רוב הצעירים והצעירות שלנו.
<רעות גיא: ככל שאנחנו יותר בקצה, יותר ברחוב, מחוץ למסגרות הפורמליות, אנחנו פוגשים יותר ויותר את מי שנדחק לשוליים.
מירב בן ארי: כלומר, הוא גם חסר בית.
<רעות גיא: הוא גם חסר בית, הוא גם לא מאובחן, הוא גם לא מטופל, הוא גם לא זכאי לסל שיקום וגם אין לו קורת גג.
<רעות גיא: זאת אומרת, הכול ביחד.
<רעות גיא: אני לא מדברת על שכר דירה, כי אין מה לדבר.
מירב בן ארי: והוא גם מכור.
<רעות גיא: אני לא יודעת להגיד אם הוא מכור.
<רעות גיא: אני רוצה להגיד שבהקשר של צעירים וצעירות, אנחנו על רצף השימוש, שימוש יותר מסיבי, פחות מסיבי, לא חשוב.
<רעות גיא: אנחנו עוד לא במצב של מכורים למרות שיכול להיות שיחלקו עלי וזה בסדר.
<רעות גיא: אני רוצה לומר שכמו תמיד נמצאות אתנו מעיין ומירב שהן צעירות שמקבלות שירות בירושלים והן רוצות גם לומר את שלהן.
<רעות גיא: יש לנו מכתב מאימא של מירב, שזה בהחלט דבר חדשני שמתמודדת שנים עם כל סוגי הבעיות שהזכרנו כאן היום.
<רעות גיא: זה קול מאוד חזק של חוסר אונים גדול.
<רעות גיא: זה לא עניין של על"ם או של עמותה כזו או אחרת, אלא זה באמת חוסר אונים שמתמודדים אתו בשטח.
מירב בן ארי: אשפוז בכפייה היום הוא רק למבוגרים?
<פאולה רושקה: יש גם אשפוז בכפייה לצעירים.
<רעות גיא: אבל לפני שהולכים לאשפוז בכפייה, כי זה באמת מקרה קיצון וגם הפתרון הוא קיצוני.
<רעות גיא: אני עוד רוצה לדבר על השלב של האבחון, עוד לפני טיפול, עוד לפני גמילה.
<רעות גיא: אתם מדברים כאילו כולם נגמלים ועכשיו צריך לטפל בהם.
מירב בן ארי: מה את עושה אם הוא לא רוצה?
<רעות גיא: אני חושבת שיש פתרונות יצירתיים איך להנגיש.
<רעות גיא: קודם כל, אני חושבת שהאבחנה הכי חשובה היא בקהל היעד של הצעירים.
<רעות גיא: צעירים וצעירות לא יצרכו את השירותים עם מבוגרים, אנחנו יודעים את זה.
<רעות גיא: יכול להיות שצריך להשתמש במרכזי הסיוע כמקום שכבר בא אתם במגע, שכבר מייצר אתם את הקשר ברחוב, להנגיש להם את האבחונים.
<רעות גיא: אנחנו פירטנו כאן.
<רעות גיא: תורי ההמתנה, זה בלתי נסבל.
<רעות גיא: הבירוקרטיה, המסמכים שצריך להביא, אני לא מדברת על הכסף שזה עולה, אבל כל הדברים האלה, מקשים על התהליך.
<רעות גיא: למעלה משמונים אחוזים מהצעירים והצעירות שלנו בכלל לא מאובחנים כך שאין מה לדבר עכשיו על טיפול בכפייה.
<רעות גיא: הם עוד בשלב מאוד מאוד ראשוני.
<פאולה רושקה: כבר כמה שנים המחלקה שלי במשרד הבריאות החליטה על משרת פסיכיאטר נוער מחולקת בין ארבעה מחוזות שייתן בדיוק את המענה הזה.
<פאולה רושקה: היו כמה שנים שהוא עבד למשל בצפון בדיוק לצורך אבחונים כאלה והיה מישהו שעבד קצת באשדוד.
<פאולה רושקה: לא זוכרת.
<אלון ברמי: הוא יושב בחדר מיון?
<פאולה רושקה: במסגרות הרווחה.
<פאולה רושקה: זה היה הרעיון.
מירב בן ארי: איזה מסגרות של הרווחה?
מירב בן ארי: בגיל 14 עד 18?
<קריאה: באל-סם היה בזמנו.
<פאולה רושקה: אני רוצה להגיד שזה עדיין קיים והשנה החזרתי, וגם לפני שנה, כי הרווחה לא באה ועזרה לי להפעיל את זה ביחד.
<פאולה רושקה: שנתיים שהכסף הזה חוזר לעצמו כי לא השתמשנו בו.
מירב בן ארי: זה הרווחה, 14-18, חסות הנוער?
<ציפי נחשון גליק: זאת לא חסות הנוער.
<ציפי נחשון גליק: זאת הרווחה.
מירב בן ארי: משרד הרווחה אבל לילדים.
מירב בן ארי: את לא מדברת על גילי 18 פלוס.
<פאולה רושקה: למרות שאז סגרנו עיניים ושלחנו גם צעירים לאבחון.
<רעות גיא: זה קיים?
<פאולה רושקה: זה קיים.
<פאולה רושקה: עקרונית יש לי את הכסף הזה בבסיס התקציב.
<אלון ברמי: אבל לא מממשים את זה.
מירב בן ארי: איך אפשר לממש את הכסף הזה?
<איילה קדמי חקלאי: משרד הרווחה, משרד הבריאות ומשרד השיכון, צוות חשיבה וצוות של שולחן עגול כדי להקים איזשהו פיילוט, פרויקט של צעירים דווקא – לא נוער – בגילי 18 פלוס.
מירב בן ארי: מה צריך לעשות כדי שזה יצא והכסף לא יחזור?
<פאולה רושקה: אני אמרתי עכשיו לשבי אהרן, ניסיתי לעודד אותו שיוציא את הכסף הזה וזה לא צלח.
<פאולה רושקה: אני צריכה עכשיו לשבת אתו, אולי יחד עם הרשות, וננסה לגייס כמה פסיכיאטרים שיהיו מוכנים.
מירב בן ארי: יש לך כאן את ציפי.
מירב בן ארי: ציפי, תשמעי, זה חשוב.
מירב בן ארי: יש שם כסף וזה יכול להיות לגילי 18 פלוס.
<ציפי נחשון גליק: יש לי מספיק.
<ציפי נחשון גליק: אבל למכורים.
<פאולה רושקה: זה לתחלואה כפולה.
<פאולה רושקה: לאבחון אם זאת תחלואה כפולה או לא, אם יש דיכאון וכולי.
<ציפי נחשון גליק: היא לא דיברה על מכורים.
<קריאה: אני מבחינתי מחפשת את התקציב הזה.
מירב בן ארי: הם קודם כל חסרי בית וגם לא אומרים שכולם מכורים.
מירב בן ארי: מדברים כאן על צעיר שהוא חסר בית.
<אלון ברמי: מי שהוא מכור, אתם לא נותנים לו את המענה?
<ציפי נחשון גליק: לא אני.
<אלון ברמי: מערך השירות להתמכרויות כן יכול לתת.
מירב בן ארי: אני מדברת על חסר בית שיש לו מחלה נפשית.
מירב בן ארי: היא אומרת שיש לה כסף ושאפשר לעשות משהו עם אותם חבר'ה שהם בגילי 18 פלוס.
מירב בן ארי: לא דיברנו כרגע על התמכרות.
<פאולה רושקה: זה בתוך המחלקה להתמכרויות אבל הרבה מהנוער משתמש.
<פאולה רושקה: הוא לא חייב להיות מכור אלא משתמש.
<פאולה רושקה: גם כאן צריך לעשות אבחון למה הוא משתמש, אולי הוא בדיכאון, אולי יש לו מחלה ולכן הוא בורח לשימוש, אולי זה PTSD.
<אלון ברמי: התעללות על רקע מיני בדרך כלל.
<פאולה רושקה: למטרות כאלה, אני אשמח.
<אלון ברמי: כרגע אין את השירות הזה.
<חגי ברוש: מחר אתה מביא ארבעה פסיכיאטרים ברבע משרה, ואתה מפעיל את זה.
<פאולה רושקה: הכסף קיים.
<קריאה: מה ההבדל לעומת נס ציונה?
<קריאה: זה שירות בקהילה.
<פאולה רושקה: שירות בקהילה בתוך המסגרות של הרווחה ולא בתוך בית חולים פסיכיאטרי.
<ציפי נחשון גליק: לא הבנתי.
<ציפי נחשון גליק: יש תקציב לפסיכיאטר?
מירב בן ארי: במסגרת של הרווחה.
מירב בן ארי: לכן אני אומרת לך שתקשיבי כי זה משהו אחר.
<ציפי נחשון גליק: אפשר לייעד את זה לגילי 18-25?
<חגי ברוש: את רוצה שנתאם ישיבה עם שבי ונסגור את זה?
מירב בן ארי: אני רוצה שתשבו עם שבי.
מירב בן ארי: יש כאן כסף ואנחנו יכולים להפנות אותו לצעירים.
<חגי ברוש: אני לוקח את זה על עצמי ואתאם את המפגש הזה.
<חנה שטרום כהן: אם אפשר לומר שעל פי חוק פסיכולוגים קליניים יכולים לעשות את האבחון ולא מנצלים את זה.
<חנה שטרום כהן: מדברים על מחסור בפסיכיאטרים אבל יש פסיכולוגים קליניים שעל פי חוק אנחנו עושים את זה.
<חנה שטרום כהן: תפעילו את הפסיכולוגים הקליניים.
מירב בן ארי: אנחנו נקדם את זה כאן.
<מירב אבירם: בהקשר הזה, הזכירו כאן את התכנית הלאומית למניעת אובדנות.
<מירב אבירם: הרבה פעמים עשו הסברה מאוד יפה וכשאנחנו הצפנו את העניין שנותנים לנו את החובה ואנחנו שומרי הסף, אבל איזה כלים יש לנו כדי לנוע עם זה קדימה.
<מירב אבירם: כשיש לי צעיר שמאיים באובדנות ואני ברחוב עם משטרת ישראל, איפה התכנית הזאת שתיתן איזשהו מענה וכלים גם משפטיים אולי כדי להתמודד עם מצבי החירום האלה?
מירב בן ארי: לכן אני רוצה שנקדם את הנושא.
<פאולה רושקה: רציתי עוד לומר לגבי הטיפול הכפוי.
<פאולה רושקה: בזמנו היו כמה דיונים גם בכנסת בוועדה לנגע הסמים בנושא של טיפול ואשפוז כפוי.
<פאולה רושקה: אני אפילו כתבתי שני מאמרים בנושא שאשמח להעביר לכם אותם.
<פאולה רושקה: במאמרים האלה אני סוקרת את המצב בעולם וכאן.
<פאולה רושקה: אנחנו הצענו וישבנו בזמנו עם משרד הרווחה - הייתה איריס פלורנטין, מהרשות ואני – כדי לנסות לקדם סעיף בתוך חוק הנוער שיגדיר במיוחד שגם נער שהוא בסיכון בגלל סמים, יוכל להיות בטיפול או אשפוז כפוי לצורך הגנה על ההתפתחות שלו.
מירב בן ארי: את יכולה לשלוח אלי.
<מירב אבירם: מביאים אותם לטיפול ומחזירים אותם לרחוב.
<חנה שטרום כהן: למה לא פונים אלינו?
<חנה שטרום כהן: יש לנו צוותים.
<חנה שטרום כהן: פנו לתחנות.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הצעירות.
<מעין חזות: דיברתם על האשפוזים ואני חושבת שזה איזשהו סוג של עוול שמכניסים ומוציאים אותם במקום להשקיע את כל המשאבים ולתת תמיכה להורים, אם בכספים, ולהשאיר את הילדים ולא לקרוע אותם מהבית.
<מעין חזות: אני חושבת שבכך גם היינו חוסכים המון כסף למדינה והיו פועלים בצורה יותר שקולה ונכונה וגם לא היה הרבה צער וכאב כאשר אז צריך להתמודד עם עוד משברים.
<מעין חזות: המקומות האלה מאוד קשים.
<מעין חזות: לי יצא להיות באיתנים, שם הייתי באשפוז מאוד קצר של סוף שבוע.
<מעין חזות: זה אומר להיחשף להמון אנשים שם שהם במצבים נורא קשים.
<מעין חזות: במקום לטפל בעצמי, הייתי שם על תקן סוג של ליצנית, להקשיב ולעזור.
<מעין חזות: בסוף יצאתי יותר מתוסכלת ובמצב הרבה יותר קשה ואז זה הגיע למצב שפגעתי בעצמי.
<מעין חזות: פאולה דיברה על למה חבר'ה משתמשים.
<מעין חזות: אותי אישית זה מרגיע.
<מעין חזות: היו לי תקופות מאוד ארוכות שהייתי חותכת את עצמי.
<מעין חזות: אני רוצה להגיד שניתנה לי הזכות.
<מעין חזות: הגעתי למקום קשה וכואב אבל אם לא זה, לא הייתי מכירה את השלטר, את האנשים שם ואת הצוות.
<מעין חזות: מבחינת משאבים של כסף, יותר קשה אבל הם מביאים לנו את הנשמה ומבחינתי זה הכול.
<מעין חזות: אני אמנם משתמשת אבל כבר חודש ומשהו עובדת.
מירב בן ארי: את בשלטר בגלגל?
<מעין חזות: כן.
<מעין חזות: הייתי חצי שנה בהוסטל של מכון סמט ובפסח העיפו אותי משם בגלל שבלעתי כדורים.
<מעין חזות: הייתי ארבעה ימים בחג לבד.
<מעין חזות: אמרו שזה קו אדום וזרקו אותי לרחוב.
<מעין חזות: בעקבות זה עברתי אונס מערבי והייתי ברחוב.
<מעין חזות: הייתי בתקופה הכי קשה שלי ופשוט זרקו אותי במקום להשאיר אותי שם.
<מעין חזות: היום כל כך הרבה אנשים סלבריטאים והיי-טקיסטים מעשנים כי זה מרגיע.
<מעין חזות: אני לא משתמשת בהרואין ובקוקאין ובדברים כאלה אלא גראס וחשיש אחרי יום עבודה, אז אני מרשה לעצמי.
<מעין חזות: היו לי תקופות שהייתי מעשנת בוקר וצהרים והייתי מחוקה אבל אלה היו תקופות קשות.
<מעין חזות: אחר כך לאט לאט עזרו לי לאזן את זה.
<מעין חזות: הצוות ניסה להבין מאיפה זה בא.
<מעין חזות: יש לי עובדת סוציאלית מדהימה שמלווה אותי – הדס, רות ואורטל – ובאמת כולם אתנו.
<מעין חזות: מביאים לנו כל כך הרבה מתנדבים ובכל השאלות שלנו, רק שיהיו ויקשיבו.
<מעין חזות: הלוואי ובאמת תוכל לקדם את הדברים כדי שיוכלו לתת עוד מענה לעוד אנשים שצריכים את זה.
<מעין חזות: 25.