GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי מציע להכין תכנית, אולי משרד הרווחה, אולי משרד הבריאות או ביחד, תכנית כוללנית שתהיה ארוכת זמן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לבוא לשר האוצר ולהגיד לו בשנה הבאה רוצים תקציב שיכלול את זה, אנחנו יודעים שזה לא מעשי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה סדר העדיפויות של הממשלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים להתמודד גם עם זה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לעשות תכנית לעשר שנים, להגיע למצב שכל מי שמתחת לקו העוני, כל בעלי המוגבלויות, בנוסף לילדים עד גיל 18, להגיע למצב שהם יקבלו את טיפולי השיניים בחינם כשלב ראשון ובהמשך זה יהיה חלק מביטוח בריאות הכוללני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו ביום העוני.
עבד אל חכים חאג' יחיא: את המילה עשיר – כי יש אפשרות גם להיות עשיר – אני רואה כראשי תיבות של ע' – עיניים, ש' – שיניים, י' – ידיים ו-ר' - רגליים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שיש לו את הבריאות של כל אלה, הוא עשיר ועשיר מאוד.
אלי אלאלוף: יואב תמם.
<יואב תמם: אני רוצה להציג את עצמי בשביל הפרוטוקול.
<יואב תמם: אני בן 38.
<יואב תמם: קודם כל, אני רוצה להגיד תודה לכולם.
<יואב תמם: אני רואה את זה שכולם כאן דנים בנושא הזה כחלק מאוד חשוב ובכלל בעוני.
<יואב תמם: אני אב חד הורי, מגדל ארבעה ילדים קטנים.
<יואב תמם: אני חי מקצבת נכות של 3,000 שקלים.
<יואב תמם: בשנת 2008 חליתי בסוכרת נעורים.
<יואב תמם: בשנים שלאחר מכן החלה אצלי נסיגת חניכיים.
<יואב תמם: עם הזמן השיניים החלו להתנדנד.
<יואב תמם: בשנת 2011 פניתי לרופא פרטי והוא עשה לי כתר זמני.
<יואב תמם: עד היום לא היה באפשרותי לשלם עבור הטיפול.
<יואב תמם: לצערי הכתר הזמני נפל ומאז המצב של הפה שלי החמיר.
<יואב תמם: חלק מהשיניים נשרו לי והאחרות שהתנדנדו, הסבו לי כאבים רבים.
<יואב תמם: לא הייתה לי ברירה אלא לעקור אותן.
<יואב תמם: בעקבות המצב הכלכלי שלא מאפשר לי לטפל בשיניים, אפילו עקירה, אני נאלץ לסבול מכאבים במשך חודשים עד שאני מצליח לארגן מספיק כסף.
<יואב תמם: אני משתמש באקמול ובמשככי כאבים.
<יואב תמם: פניתי לרווחה.
<יואב תמם: הגשתי בקשה לסיוע בטיפולי שיניים.
<יואב תמם: הם אמרו שיכולים לאשר לי רק 500 שקלים מקרן הידידות.
<יואב תמם: הצעת המחיר שניתנה לו במרפאה הקהילתית היא 5,600 שקלים.
<יואב תמם: הטיפול כולל עקירות ושתי פלטות של שיניים תותבות.
<יואב תמם: אין באפשרותי לשלם את יתרת הסכום.
<יואב תמם: ניסיתי לפנות לעמותות פרטיות אבל גם זה עניין של זמן.
<יואב תמם: כבר תשע שנים אני חולה בסוכרת ואני לא מאוזן בסוכר.
<יואב תמם: חוסר איזון זה מאוד מסוכן בשבילי.
<יואב תמם: במקרים קיצוניים זה יכול להביא לסיבוכים בגלל הסוכרת, למשל לעיוורון.
<יואב תמם: כידוע אדם סוכרתי צריך שלושה דברים על מנת שיהיה מאוזן: פעילות ספורטיבית, תרופות אינסולין באופן קבוע ותזונה בריאה.
<יואב תמם: תזונה בריאה כוללת בשר, עופות, דגים וירקות.
<יואב תמם: בגלל שאין לי שיניים – ואני מדגיש את זה, שזה דבר בסיסי – אני לא יכול לספק לגוף שלי את הדברים האלה.
<יואב תמם: אני נאלץ לחתוך את האוכל ואפילו עד למצב שאני צריך לבלוע את האוכל ואני מרגיש חנק בגרון וממהר לשתות מים כדי שאני לא איחנק וזה בגלל שאין לי שיניים או תותבות.
<יואב תמם: מחלת הסוכרת משפיעה עלי כך שאני עייף ומבולבל.
<יואב תמם: יש לי בעיות זיכרון, אני לא מסוגל לבצע עבודה פיזית מאומצת.
<יואב תמם: אני למשל מוגבל במשאות של עד עשרה קילו.
<יואב תמם: מצב השיניים שלי משפיע עלי מבחינה חברתית.
<יואב תמם: למרות שניסיתי לקבל את זה שאין לי שיניים ולחיות עם זה בכבוד, אבל זה בכל זאת פוגע בי כאדם נורמטיבי.
<יואב תמם: הייתי אדם שמחייך כל הזמן ועכשיו אני מתבייש בעצמי.
<יואב תמם: אני מחנך את ילדיי לצחצח שיניים על מנת שלא יגיעו למצב שלי.
<יואב תמם: הילדים שואלים אותי: אבא, למה אתה לא מצחצח שיניים?
<יואב תמם: התשובה ידועה מראש.
<יואב תמם: בנוסף, שלוש שנים אני בלי מערכת זוגית.
<יואב תמם: אני מרגיש לא בנוח כשאני מדבר עם בת זוג.
<יואב תמם: כל הביטחון העצמי שלי ירד לטמיון.
<יואב תמם: הגעתי למצב שאני מתבייש בעצמי בגלל שאין לי שיניים.
<יואב תמם: אני צריך לצאת על מנת לסדר את העניינים הבירוקרטיים שלי ביום יום וקשה לי מאוד לתקשר עם החברה.
<יואב תמם: בימים אלו שופטים הרבה אנשים לפי המראה החיצוני.
<יואב תמם: לפעמים אנשים שואלים אותי אם אני נרקומן.
<יואב תמם: מאבטחים, פקידים.
<יואב תמם: יש להם דעה קדומה עלי.
<יואב תמם: בנוסף, יש לי קושי בדיבור וגם זה קשור לשיניים.
<יואב תמם: למרות הכול אני יוצא מהבית כדי לדאוג לילדים שלי.
<יואב תמם: שיניים הן אמצעי הכרחי וטבעי להתנהלות היום יומית.
<יואב תמם: אני לא מבקש רחמים או צדקה.
<יואב תמם: אני רק רוצה שיהיו לי תנאים בסיסיים כדי שאוכל לחיות בכבוד, הן מבחינה חברתית כמו כל אדם בעולם.
<יואב תמם: תודה.
<קריאה: אני חושבת שיותר מזה לא צריך כלום.
<קריאה: כמה עוולות יש כדי להגיע למצב כזה.
<קריאה: לאיפה הולך הכסף?
<קריאה: מה שהוא אמר, קורע את הלב ואנשים מתנהלים כהרגלם, כאילו אין אנשים שסובלים.
אלי אלאלוף: תודה יואב.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשאול אותו כחולה סוכרת, כחולה אל חולה.
ג'מאל זחאלקה: יש לך בעיה בעניין קבלת תרופות חדישות לסוכרת?
ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהן עולות כסף רב.
ג'מאל זחאלקה: אני מתכוון לאינסולין המודרני וגם לתרופות שמאזנות.
ג'מאל זחאלקה: אני מקבל אותן ובתקופה האחרונה אני מאוזן יותר טוב.
<קריאה: אין לו אפשרות כלכלית.
ג'מאל זחאלקה: אני שואל.
ג'מאל זחאלקה: אני יודע למה אני שואל.
עבדאללה אבו מערוף: נעשה דיון על הסוכרת.
ג'מאל זחאלקה: אני שואל אותו אישית.
אלי אלאלוף: הוא רוצה לדעת אם המערכת מספקת לו את התרופות.
ג'מאל זחאלקה: התרופות הרגילות, לא, אבל אני מדבר על התרופות המודרניות העכשוויות.
ג'מאל זחאלקה: אתה מקבל אותן בצורה מסודרת?
<קריאה: הן בסל?
ג'מאל זחאלקה: הן בסל אבל אני מדבר על התרופות המודרניות שעוזרות באמת.
<קריאה: אם הן לא בסל, הוא לא מקבל.
ג'מאל זחאלקה: אני שואל אותו.
ג'מאל זחאלקה: אני יודע מה בסל ומה לא בסל.
<יואב תמם: לא.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שהמערכת עוזרת לו לקבל אותן.
<יואב תמם: אתמול קרה לי מקרה.
<יואב תמם: אני יודע שזה לא קשור לוועדה, אבל אני הבנתי אותו.
ג'מאל זחאלקה: זה עולה 500 שקלים בחודש.
<יואב תמם: כרגע יש לי משאבה שקיבלתי אותה אחרי עשר שנים שהשתתפתי במחקר למען הקהילה.
<יואב תמם: קיבלתי אותה דרך המחקר.
<יואב תמם: אתמול קרה לי שבגלל שהיה לי סוכר של 48, נאלצתי ללכת למיון.
<יואב תמם: יש דבר כזה שנקרא סנסור.
<יואב תמם: אני לא יודע אם כולם יודעים מה זה סנסור.
ג'מאל זחאלקה: אני יודע מה זה.
<יואב תמם: זה מחובר למשאבת האינסולין שלי על מנת שהוא יזריק לי את האינסולין במדדים מסוימים.
<יואב תמם: בגלל שיש חוק במדינת ישראל, לצערי, שעל מנת שאני אקבל את הדבר הזה אני אמור ליפול על הרצפה ברחבת הכנסת.
ג'מאל זחאלקה: כמעט למות.
<יואב תמם: כמעט.
<יואב תמם: זה מגיע למצב של ירידת סוכר.
<יואב תמם: אמרו לי שזה המצב.
<יואב תמם: אתמול הייתי בסורוקה ואמרתי להם שאני הולך לוועדת העבודה לנושא אחר.
<יואב תמם: אמרו לי שאני חייב לצאת מהמצב הזה.
<יואב תמם: למה אני צריך להגיע למצב שאני צריך להגיע לסיכון של ירידת סוכר כדי לקבל את המכשיר הזה על מנת שיציל לי את החיים?
<יואב תמם: יש חוק רק לילדים מגיל 18 ונשים בהריון.
<יואב תמם: אני חושב, בעיני, שכל בני האדם שווים ולא משנה מאיזה גזע, דת או מין.
<יואב תמם: כולנו שווים.
ג'מאל זחאלקה: קיבלתי.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שתדעו לכם שמה שהוא מבקש, הסנסור, היה דבר מאוד יקר לפני עשר שנים או לפני חמש שנים והיום באירופה כמעט לכל אחד שמים מדבקה עם הסנסור והסנסור מצפצף כשיש ירידת סוכר.
ג'מאל זחאלקה: זה מציל חיים.
<קריאה: הוא קיבל את זה כי הוא נמצא במחקר.
<קריאה: אם הוא לא היה במחקר, הוא לא היה מקבל.
ג'מאל זחאלקה: יש שני מכשירים.
ג'מאל זחאלקה: מכשיר ההזרקה של האינסולין הוא מקבל, ואת השני לא.
<יצחק שחר: אני כלכלן, אקטואר וסטטיסטיקאי.
<יצחק שחר: המילה עוני היא מילה אחת אבל אם מפריטים אותה לרגע היא עיניים, שיניים, נשים וילדים, בוודאי כל מה שהזכירו כאן לגבי מוגבלויות שונות, זה עוד יותר.
<יצחק שחר: זאת אוכלוסייה שלמה.
<יצחק שחר: המילה עוני היא כאילו משהו קצר אבל צריך להסתכל.
<יצחק שחר: אלה אנשים מבוגרים, גברים, נשים, ילדים.
אלי אלאלוף: אדוני, תתמקד בנושא הדיון.
<יצחק שחר: הספקת הצרכים של המשפחות האלה, לא צריכה להיות בהתנדבות.
<יצחק שחר: כל התנדבות מבורכת אבל זאת המדינה צריכה לעשות הכול כדי לספק כי מדובר בכמיליון וחצי אנשים באוכלוסייה.
<יצחק שחר: רבותיי, אנחנו מתייחסים לעוני.
<יצחק שחר: כאיש חברתי, אני סומך על כבודו שהוא יעשה כמיטב יכולתו.
אלי אלאלוף: עבדאללה, תודה על שהצעת לנו לקיים דיון בנושא שיניים ועוני.
אלי אלאלוף: לצערי זאת מכה לא רק לאנשים שבעוני אלא בכלל.
אלי אלאלוף: אני מכיר הרבה אנשים שהם לא מוותרים על שירותים של טיפול שיניים ושמענו מפרופסור מיכל קרומר נבו סטטיסטיקה.
אלי אלאלוף: אני חושב שעל המדינה להחליט בצורה חד משמעית שטיפול שיניים הוא חלק מבריאות האדם ולכן זה צריך להיכנס לסל הבריאות.
אלי אלאלוף: אנחנו נעשה הכול כדי שזה יהיה, גם אם זה יהיה בהדרגה.
אלי אלאלוף: אנחנו נפעל בהתאם וכל אחת מהיכולות שלנו תבוא כאן לידי ביטוי.
אלי אלאלוף: אנחנו חושבים שהמדינה עכשיו צריכה להקים גוף בין-משרדי, בין משרד הרווחה, הבריאות, הקליטה וכל המשרדים הרלוונטיים שלכל אחד יש מעט תקציב בנושא השיניים והפורום הזה יקבע לפחות את הניצול הנכון.
אלי אלאלוף: מדוח שאני קיבלתי, ניצול תקציבי טיפול שיניים, אפילו של הקשישים, הוא נמוך מאוד וחלק מהסיבות הוא כי המרפאות הקהילתיות, לצערי, לא מספיק חזקות ולא מספיק מקצועיות, ואני אפילו מעז להגיד זאת כי הפעלתי כאלה בתפקידי הקודם בקרן רש"י וראיתי שזה מאוד קשה להביא את המומחים הנדרשים.
אלי אלאלוף: לצערי, לגבי ההצעה שלך, ג'מאל, יש רק שני בתי ספר לרפואת שיניים, כאשר באחד שאתה מגיע אליו, בית חולים הדסה, לא מדובר בכסף קטן גם אם אלה סטודנטים.
אלי אלאלוף: אני חושב שאתה צודק, אנחנו נגיש בקשה לדיון עם שר הבריאות ועם ה-ות"ת כדי לדבר על רפואת שיניים.
אלי אלאלוף: תבינו, כל רעיון כזה דורש עבודה גדולה אבל אנחנו ננסה להתמודד עם הנושא.
<אבנר עורקבי: גם שר האוצר צריך להיות.
אלי אלאלוף: אנחנו נזמין אותו לפי הצורך.
אלי אלאלוף: בהחלט אלה לא הדיונים מהם שר האוצר בורח אלא להפך.
אלי אלאלוף: נשמח לקבל כמה פרטים אישיים כדי לנסות לפתור אותם.
אלי אלאלוף: היום 14 למרץ 2017, ט"ז באדר תשע"ז.
אלי אלאלוף: הנושא: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 56) (היקף המשרה לצורך מימוש הזכות לשעת הורות), התשע"ז–2017, של חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב.
אלי אלאלוף: הוא צריך לברך, כי זו הצעת החוק הראשונה שלו.
: לא הראשונה, אבל ראשונה לקדנציה זו.
: קודם כל, אני רוצה להודות לך, אדוני, על הדיונים האפקטיביים, ולהודות לצוות שלך, למנהלת הוועדה, במיוחד ליועץ המשפטית שמלווה אותנו באמת בצורה מקצועית, וגם אכפת לה כאילו היא עצמה הציעה את הצעת החוק הזאת.
: במלה אחת.
: הצעת החוק בעצם באה לעשות צדק גם עם אלה שעובדות משרה מלאה שההגדרה של המלאה היא בעייתית, ולכן קבענו שזה יהיה לפחות שמונה שעות ביום, באופן ממוצע כמובן, כי יש היום הרבה מאוד מעסיקים, במיוחד בהייטק ובמקומות כאלה, שהיקף המשרה הוא לא כמו שהיה פעם מלאה – תשע שעות, ויש הרבה שנופלות בין הכיסאות ומאבדות את הזכות שלהן לאותה שעת הנקה, שזה דבר חשוב מאוד לאמא ולילד, ובכלל, לאשה שחוזרת אחרי חופשת הלידה.
: לכן, אני מבקש להעביר כמובן את החוק הזה היום, ולהצביע עליו בעזרת השם.
: היה כאן נושא של הגדרה של השעות.
: אני רוצה להגיד את המהות, הגדרה, אני מסכים על הגדרה שהתכנסנו בה בסופו של דבר על 174 – מיד תקריא את זה היועצת המשפטית.
: הרעיון הוא בעצם כזה, שלא יהיה מצב, זאת אומרת, אין לי בעיה מבחינת הניסוח, רק אחת שהמשרה שלה בנויה בצורה כזאת שהיא עובדת שמונה שעות ביום, או לחילופין, כאלה שבמקום שמונה שעות ביום, עובדות שבע שעות ביום, ועובדות ביום שישי יום נוסף, שבעצם מביא אותן בסופו של דבר לכמעט משרה מלאה כהגדרתה שאין לה הגדרה, אגב, זו משרה מלאה שיש בה הרבה חילוקי דעות, היא תהיה זכאית לדבר הזה.
: לכן, אני רוצה שזה יירשם לפרוטוקול, שהכוונה היא, שיש חודשים שיוצא פחות שעות, בגלל שיש פחות ימי עבודה – אם יש יותר חגים, או דברים מהסוג הזה.
: אנחנו מסתכלים על ההיקף באופן כללי, ולא לאותו חודש.
: אם יוצא מצב, אדוני היושב ראש, שיש שלושה, או ארבעה ימי חופש באותו חודש, אז היא תגיע לפחות מ-174 שעות - שלא יהיה מצב שיגידו על החודש הזה את לא מקבלת.
: זו המטרה, אני מקווה שהניסוח שתציע היועצת המשפטית, סוגר את הקצוות הללו.
: שוב, אני חושב שזה צעד קטן, אבל צעד חשוב להרבה מאוד.
: אני כבר קיבלתי עשרות טלפונים מנשים שעובדות במקומות עבודה, בוא נאמר, לא ברשויות המקומיות או במקומות הללו ששם זה מוסדר על-פי חוק אחר, נכון, רשויות מקומיות זה מוסדר בצורה אחרת קצת, עם הסכמי עבודה שקיימים בשלטון המקומי.
: אבל אותם אלה שאין להם את הבית של השלטון המקומי, אם מדברים פה על אלפים של נשים שעובדות בחברות שונות, זה ייתן להן את הזכות הזאת של הארבעה חודשים הללו שיוכלו להקדיש יותר לתינוק שלהן, לעצמן ולקשר שביניהם.
אלי אלאלוף: סליחה, אני רק רוצה לציין שמחר נקיים דיון בעקבות האסון שקרה היום ששרפו עובדת קופת חולים בחולון.
אלי אלאלוף: מחר התקיים דיון דחוף על הנושא הזה בתשע בבוקר.
: אני גם מצטרף לזעזוע על הדבר הזה.
<עירית ורונין: צהריים טובים לכולם, אני עו"ד עירית ורונין, אני ממונה על תנאי השרות במרכז השלטון המקומי, המשמעות, על כל נושא של הסכמי שכר ועבודה.
<עירית ורונין: כמובן שהיוזמה מאוד מבורכת.
<עירית ורונין: וכמו שחבר הכנסת יעקב אשר ציין, יש פה עניין של החרגה של השלטון המקומי.
: החרגה.
: אנחנו לא מחריגים בחוק את השלטון המקומי.
: הפוך, השלטון המקומי נותנים יותר.
<עירית ורונין: לא.
<עירית ורונין: עובדים בשלטון המקומי עובדים על-פי חוקת העבודה, יש להם אפילו הסדר מיטיב.
<עירית ורונין: המשמעות היא, שבעצם עובדים המועסקים לפי חוקת העבודה.
<עירית ורונין: יש להם עד שנה שעת הורות, זה דבר אחד.
<עירית ורונין: אבל הניסוח הזה כן יוצר בעיה, כי יש למשל עובדים שמועסקים בשלטון המקומי שהיקף המשרה המלא שלהן הוא 120 שעות, שזה אומר, למשל, מדריכים לקידום נוער ובחינוך משלים, או עובדים סוציאליים, גם כן, שמועסקים 39.
<עירית ורונין: לכן לפי הנוסח הזה, כי כתוב פה: כנהוג במקום העבודה של העובדת, לפי הנמוך, זאת אומרת, שיכול פה להיווצר מצב של כפל הטבה, וזה לא מה שאני מניחה שאתם רוצים.
<ענת מימון: הכוונה בנוסח שיש שתי אפשרויות – או שמשרה מלאה זה כמו שנהוג במקום העבודה, שזה גם מה שהפסיקה היום קבעה לגבי משרה מלאה בתכנית השדרוג.
<עירית ורונין: זה מה שאני מנסה להגיד.
<ענת מימון: או, אמרנו, שלא קשור למשרה מלאה.
<ענת מימון: יש היקף משרה של 174 שעות חודשיות, שזה גם יחול לגבי אותן עובדות לפי הנמוך.
<ענת מימון: כלומר, אם משרה מלאה שם היא 120 שעות, כמובן שזה מה שיחול, זה מה שנהוג במקום העבודה, וזה ההיקף הנמוך יותר.
: זה פותר לך את הבעיה.
<עירית ורונין: סליחה, אתם כותבים פה לפי הנמוך.
<עירית ורונין: זאת אומרת, שאם יש לעובדת לצורך העניין שמועסקת כמדריכה והיקף המשרה שלה 120 שעות, אז היא תקבל את שעת ההנקה, וזה יצור כפל, כי היא כבר עובדת שש שעות.
<ענת מימון: זה כבר היום החוק נותן את שעת ההורות הזאת למי שמועסקת במשרה מלאה.
<עירית ורונין: כן, משרה מלאה אצלנו, למשל של עובדים מדריכים זה כבר שש שעות, זה לא שמונה שעות או שמונה וחצי שעות.
<עירית ורונין: כבר מראש יש הקלה, אז מהנוסח הזה משתמע שהיא תקבל, תעבוד גם קיצור שזה שש שעות, ובנוסף לזה, תהיה לה עוד שעת הנקה – זאת לא הכוונה.
<ענת מימון: זה לא המצב היום.
<ענת מימון: אני לא רואה את השינוי מהמצב החוקי היום.
<ענת מימון: כבר היום היא עובדת שש שעות, והחוק נותן לה שעה אם היא עובדת משרה מלאה.
<ענת מימון: החוק היום סעיף 6(3) - - -
<עירית ורונין: לא, בשלטון המקומי, משרה מלאה מוגדר 184 שעות, ולכן, אצלנו בעצם, בשלטון המקומי, וואנס, אתם אומרים, לפי הנמוך מבין השניים, יוצא בפועל שגם עובדים שיש להם כבר קיצור, הם יקבלו עוד קיצור, זאת לא הייתה הכוונה.
<ענת מימון: אני לא רואה את הבעיה בנוסח, אדוני.
אלי אלאלוף: משרד המשפטים יש לו תגובה להערה שהייתה פה מהשלטון המקומי?
<איה דביר: אני מודה, שעד כמה שאני הבנתי, הפסיקה מדברת על דפוס העסקה במקום העבודה, והדפוס שאת מתארת שזו משרה מלאה של שש שעות, זאת אומרת, כשהיא לא ילדה, ולא מגיע לה השעה הזאת, כי היא עובדת שש שעות, מטרת החוק הזה היא לקבוע ולהבהיר, שבמקרה שהיא ילדה, מגיעה לה שעה פחות במשך ארבעה חודשים – זאת מטרת החוק, כשההנחה הייתה שהדפוס שאת מתארת, היא דפוס העסקה של משרה מלאה, כמו בפסק הדין שעסק במורים שדיבר על היקף משרה של 24 שעות שבועיות.
<עירית ורונין: נכון.
<עירית ורונין: יש עובדים, עובדים סוציאליים.
: אבל זה לא פוגע.
<עירית ורונין: זה כן פוגע, כי זה נותן עוד שעה נוספת ממה שכרגע אנחנו נותנים.
<ענת מימון: זו השעה שקיימת היום בחוק, אנחנו רק מבהירים.
<עירית ורונין: אנחנו לא נותנים בשלטון המקומי למדריכים שמועסקים שש שעות עוד שעה, דרך אגב.
<ענת מימון: כי זה לא משרה מלאה.
<ענת מימון: אז גם היום 120 שעות, זה לא 174, אני לא מבינה איך זה יוצר בעיה.
<עירית ורונין: כי המשרה שלהן מוגדרות כ-120 שעות, מהות שלה זאת המשרה המלאה, למרות שמשרה מלאה בשלטון המקומי זה 184 שעות.
אלי אלאלוף: נתקדם, תתני לנו זמן לעכל.
<סיגל סודאי: אני מאיגוד לשכות המסחר.
<סיגל סודאי: אני רק רוצה להבין, בישיבה הקודמת הסכמנו על 176 שעות חודשיות, למה זה ירד ל-174?
<ענת מימון: פשוט החישוב נעשה לפי 22 ימי עבודה, אבל בדקנו וראינו שבחקיקה, בחוק שכר מינימום לדוגמה, החישוב הוא 21.66 לשני שליש, החישוב הוא פשוט 174 שעות לפי שמונה שעות ביום.
<מיכל וקסמן-חילי: אני ראש אגף עבודה, התאחדות התעשיינים, אני רוצה רגע לחדד פה משהו שיש בהצעת החוק הזו.
<מיכל וקסמן-חילי: למעשה, עד היום, כפי שאנחנו גם מנחים את המעסיקים כשפונים אלינו במסגרת הייעוץ המשפטי שהם גם מקבלים, מה שאנחנו מייעצים לעשות לגבי שעת הנקה, או שעת הורות כפי שהיא נקראת היום, זה לתת את זה למי שבאמת מועסקת במשרה מלאה, ולא למי שמועסקת במשרה חלקית.
<מיכל וקסמן-חילי: למעשה, אנחנו מעניקים שעה שלמה גם למי שמועסקת במשרה שהיא לא משרה מלאה.
<מיכל וקסמן-חילי: אני רוצה להעלות פה את הנקודה שיוצא אם כך, שמי שמועסקת במשרה חלקית היא למעשה מתוגמלת יותר, כי כאילו מי שמועסקת שמונה וחצי שעות, נותנים לה רק שעה, ומי שמועסקת שמונה שעות, גם מקבלת שעה, זה מה שיוצא מכאן, כשלמעשה שתיהן צריכות לשלב בין עבודה ובית בדיוק באותו אופן, אז איפה פה ההיגיון?
: למשל, לגבי מורות.
: אני רוצה להסביר, קודם כל, כמו שאת יודעת, ונאמר קודם, יש בהסכמי עבודה במקומות אחרים, אם זה מורים, שזה בוודאי פחות, את לא יכולה להגיד שזו אפליה שמורה מקבלת פחות שעות וכו'.
: אני, בהצעת החוק המקורית שלי, הלכתי גם על חצי משרה, ובסופו של דבר, אחרי תיאום עם משרדי הממשלה, ירדתי מהנושא הזה, כי הסבירו לי שמי שבעצם עובדת חצי משרה, אז יכולה להרשות לעצמה, יש לה את השעות להיות עם התינוק.
: אני לא קיבלתי את זה במאה אחוז, אבל ירדתי מהעניין.
: למה שבע שעות?
: היה שמונה שעות.
: כי ההבדל היום בהרבה מקומות בין השמונה, תשע, יש משחק של הדבר הזה, שתיהן נקראים בעצם לא סטטוטורית, אבל שתיהן בעצם במשרה מלאה.
: במשרה שלוקחת מהבוקר עד הצהריים, אז זה כבר פחות משנה אם זה משלוש או מארבע, ולהגיד שזה גורם לאפליה, אני חושב שזה לא נכון.
<מיכל וקסמן-חילי: לא השתמשתי במלה אפליה.
: כאילו אחת מקבלת יותר מאשר השנייה, אז מה?
: אז נוריד חמש דקות כדי שזה יעמוד בתקן?
: כרגע, אנחנו באים ורוצים לגרום לכך שלא יהיה מצב שבו מעסיקים ישחקו עם החצי שעה הזאת, או השעה הזאת, כדי לגרום לכך שאותן נשים לא יקבלו את שעת ההורות, ולכן, שמונה שעות או תשע שעות, זה דבר שהוא נותן לנו את מה שנקרא את השם של משרה מלאה.
: לכן, ההבדל הזה של השעה הוא קריטי לגבי אלה שלא יקבלו, הוא לא קריטי מבחינת זה שאלה נהנות יותר בגלל שיש להן עוד חמש דקות באופן יחסי ליום.
<דבי גילד-חיו: אני מהאגודה לזכויות האזרח, ואני בשם פורום לאכיפת זכויות עובדים, שכוללים קבוצה גדולה של ארגונים שעוסקים בזכויות עובדים ואכיפת הזכויות.
<דבי גילד-חיו: אני מאוד מברכת על החוק, חוק מאוד יפה וחשוב.
<דבי גילד-חיו: כל הכבוד על זה.
<דבי גילד-חיו: אני מברכת אותם כל הזמן, הם עושים הרבה דברים חברתיים, ובאמת, ברכות.
<דבי גילד-חיו: רציתי לדבר על קבוצת עובדים, שבעיקר עובדות הכי מוחלשות בשוק, עובדות שעובדות לפי שכר שעתי.
<דבי גילד-חיו: מה שהתחיל פעם במשק הישראלי כתופעה מאוד מצומצמת של עובדים, שעובדים לפי שעה, ולא לפי שכר חודשי כמו להחליף למשך זמן קצר, ודברים מהסוג הזה, הפך לתופעה מאוד נרחבת במשק הישראלי.
<דבי גילד-חיו: אני רק רוצה ככה להדגים את ההיקפים של הדבר הזה.
<דבי גילד-חיו: קודם כל, רוב עובדות, וזה במיוחד מאפיין נשים עובדות.
<דבי גילד-חיו: פחות או יותר כל עובדות קבלני ניקיון ושמירה עובדים ככה, מלצרים, ענף המלונאות, מוקדים, מרכזי שירות טלפוני, סדרנים, באמת, היקף אדיר של עובדים, ועובדים הכי מוחלשים במשק.
<דבי גילד-חיו: רציתי רק להציע, כדי שהחוק הזה יחול גם על הנשים האלה, שתוסיפו להצעה שהחישוב של ה-174 שעות, בעצם, לא נקבע פה מה הממוצע, לפי מה ה-174 שעות.
<דבי גילד-חיו: אנחנו יודעים בזמן היריון, שהרבה נשים נעדרות בגלל כל מיני שעות, ועובדות שעה, לא מקבלות שכר על השעות האלה שהן נעדרות, למשל, אם הן הולכות לבדיקות רפואיות, אם הן לא מרגישות טוב, או כל מיני דברים כאלה בזמן הריון, וכמובן בתקופות חגים ודברים כאלה.
<דבי גילד-חיו: זה לא שלא מקבלים בכלל, אבל יש פגיעה, הן לא מקבלות שכר שווה לעובד בשכר חודשי, אין מה להשוות, זה אפליה ידועה וברורה, וזה לא רק אני אומרת את זה.
<דבי גילד-חיו: מה שאני מציעה לגבי העובדים האלה, או שבכלל ייקבע, שה-174 שעות לא ייקבע לפי החודשיים שלושה לפני, שזה יכול להיות שנופל על חגים, או על תקופה שהיא במיוחד בשמירה או בכל מיני דברים כאלה, אלא ממוצע של חצי שנה או שנה או משהו כזה, כדי שיבטיח שהן יקבלו גם את ההטבה הזאת בזמן שהן יולדות.
<מאיה טאוסיג: אני מהלשכה המשפטית.
<מאיה טאוסיג: זה נכון שיש עובדות שעובדות פחות לפני שהן יוצאות לתקופת הלידה והורות, אבל מצד שני, יש גם עובדות שעובדות יותר לפעמים, כלומר, דווקא רוצות להגדיל את דמי הלידה וכו'.
<מאיה טאוסיג: בכל מקרה, הבחינה המהותית כפי שהיא נעשית היום לגבי משרה מלאה, זה משהו שיש לו הגדרות, בין אם בחוזה עבודה, בין אם בפיסקה, כלומר, יש את הבחינה המהותית, אנחנו לא רוצים להיכנס לשאלה איך להגדיר את זה.
<דבי גילד-חיו: ומה עם עובדי שעה?
<מאיה טאוסיג: גם לעובדי שעה יש איזשהו דרך מסוימת.
<דבי גילד-חיו: לעובדי שעה אין הגדרה של משרה מלאה.
<דבי גילד-חיו: הם מקבלים פר שעה שהם באים.
<דבי גילד-חיו: יכול להיות היום יש מצב - אני שוב מזכירה, מדובר בהיקף אדיר של העסקה במשק, כמעט חצי משק מועסק בצורה הזאת, והרבה מהן נשים.
<דבי גילד-חיו: יכול להיות שהיא עובדת כל יום, היקף שהוא כמו משרה מלאה, אבל היא לא תוגדר משרה מלאה, היא תקבל לפי שעה, על שעה שהיא לא באה, או על חגים, או על תקופות כאלה, היא לא תקבל כסף.
<דבי גילד-חיו: דווקא בתקופת הריון אנחנו רואים הרבה פעמים.
<דבי גילד-חיו: תחשבו עובדות ניקיון, ועובדות בתחומים האלה.
<דבי גילד-חיו: בתקופת הריון קשה לה לפעמים לעשות עבודה, היא לא מרגישה טוב, היא לא מגיעה.
<דבי גילד-חיו: סך הכול, אני אומרת, לחשב את הממוצע של ה-174, המעסיק יילך לתקופה שנוח לו, אם יש חגים או אם יש משהו בתקופה הזאת.
<דבי גילד-חיו: אם עושים את זה על פני שנה, אז זה נותן היקף אמתי של המשרה שהאשה הזאת עובדת בדרך כלל, זה לא משהו מוגזם, זה פשוט נותן את ההיקף האמתי של המשרה של האשה.
<מאירה בסוק: בגלל שהיום יום העובדות הסוציאליות, זה לא רק עובדים מוחלשים, זה לא גם ניקיון, עובדות סוציאליות לצורך העניין, חצי מהן לפחות עובדות בעמותות.
<מאירה בסוק: אפשר לעשות את זה כמו ביטוח לאומי.
<מאירה בסוק: למשל, בפסח, ובראש השנה, אם העובדות הסוציאליות עובדות בעמותות, הן לא מקבלות שכר.
<מאירה בסוק: אז, כאשר מחשבים את חופשת הלידה שלהן, לפי השלושה חודשים הן מפסידות, לכן צריך לחשב את זה לפי חצי שנה, כך שאמרה דבי מהאגודה לזכויות האזרח אומרת אותו דבר.
<מאירה בסוק: זה לא קשור בכלל לעובדות חלשות, חצי משק.
<מאירה בסוק: אני מכירה מורות שעובדות לפי שעות, עובדות סוציאליות, רופאות שיניים, חצי משק עובדות לפי עובדי קבלן, או עמותות או איך שתקרא לזה, הן יפסידו.
<אבראהים כילאני: אני מטעם משרד העבודה, עו"ד אבראהים כילאני, היחידה ליחסי עבודה, משרד העבודה.
<אבראהים כילאני: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.
<אבראהים כילאני: הראשונה – לגבי ההערה של המרכז לשלטון מקומי.
<אבראהים כילאני: לפי ההגדרה כנהוג במקום העבודה, זאת אומרת, המבחן הוא לפי נקודת מבט המעסיק, ולא לפי נקודת מבט העובד.
<אבראהים כילאני: זאת אומרת, אם במקום העבודה נהוג משרה מלאה של 120 שעות, העובדת תקבל את הזכות.
<אבראהים כילאני: אם במקום העבודה נהוג 150 שעות, אבל העובדת מבצעת 120 שעות, זה לא אומר שהיא מועסקת משרה מלאה, ולכן, לא תקבל את הזכות לפי ההצעה הזו.
<אבראהים כילאני: לגבי ההיקף של 174 שעות, לא מדברים על שעות עבודה בפועל, אלא על היקף משרה הרגיל של העובדת.
<אבראהים כילאני: אם העובדת מועסקת בשכר שעתי או יומי, בודקים את היקף המשרה הקבוע שלה לפי הגדרת התפקיד כאשר התחילה לעבוד.
: זה מכסה את החששות הללו.
<עירית ורונין: זה לא נכון.
אלי אלאלוף: חברים, פה מדברים רק לפרוטוקול.
<אבראהים כילאני: יש לי רק נקודה להשלים ולחזק את מה שאני אומר.
<אבראהים כילאני: בחוק עבודת נשים, יש עוד זכויות המוקנות לעובדות, לדוגמה, להעדר שעות לצורך פיקוח על חודשי היריון, והסעיף מדבר על שבוע עבודה מלא כנהוג במקום העבודה, והפסיקה כנהוג במקום העבודה לפי נקודת מבט של המעסיק, זאת אומרת, אם מקום העבודה מעסיק את העובדות ארבעה ימים בשבוע, והעובד מועסק ארבע ימים בשבוע, אז לכן היא זכאית.
<אבראהים כילאני: אבל אם מדובר בשבוע עבודה של חמישה ימים, והעובדת מועסקת ארבעה ימים, אז היא לא זכאית.
<אבראהים כילאני: לכן המבחן הוא לפי המעסיק ולא לפי העובדת הפרטנית.
<יערית שניידר: אני מטעם הוועדה לקידום מעמד האשה של לשכת עורכי הדין, אני אשמח להתייחס בכמה נקודות למה שנאמר פה כבר, אבל ראשית אני רוצה לומר, שככלל, אנחנו סבורים שהצעת החוק הזאת והתיקון שנוגע בשעת הורות בעצם, ולא רק שעת הנקה, הוא מבורך מבחינתנו, הוא מצטרף לשורה של חוקים בשנה האחרונה, שמקדם אחריות הורות, ומודעות לאחריות הורות, ובוא לא נשכח, שבעצם מדובר לא רק על האשה, הרבה פה דיברו רק על נשים, בעצם הרעיון לחלק את הנטל בהורות, וזה מיישר קו עם מדינת ישראל למעל מ-50% ממדינות ה-OECD שמאפשרות בעצם תקופת הסתגלות הורית מתוך הבנה, שמרגע שאנחנו מאפשרים תקופה כזאת, אנחנו גם נוכל לייצר מצב שבו שני בני הזוג יוכלו לחזור מהר יותר למשרה מלאה – זאת הכוונה.
<יערית שניידר: מה שחשוב לי לומר גם מהשטח כעורכת דין בתחום של דיני עבודה, שיש אפליה במשק הישראלי של נשים ושל אימהות בפרט.
<יערית שניידר: כדי שנוכל לקיים את הצעת החוק הזו מהרגע שהיא עוברת, ושהיא שלא תישאר תלושה, ישנו חשש שאם באמת אנחנו נפחית את השעות מבחינת המעסיקים, אם לא נוודא באמת שזה הולך לכיוון שהחוק מעוניין בו, שזה אחריות הורית, כי מדובר כבר בשעת הורות, ולא שעת הנקה, זה יוצר מצב של אפליה מוגברת לנשים.
<יערית שניידר: על כן, אנחנו מציעים שלמשל רשות מרגע כניסת החוק, תוכל לייצר איזושהי הנחיה לביקורת נוספת מהרגע שמוגשות בקשות מתום תקופת הלידה בתקופה המוגנת, ועד לתום 60 יום, לוודא שאכן לא מדובר באשה שנכנסת להגדרת הצעת החוק, ואיכשהו החוק לא יקיים בעצם את מה שהוא אמור.
<יערית שניידר: במקביל, היינו מציעים איזושהי בחינה סטטיסטית כדי לקדם את הרציונל של אחריות הורית, ולבדוק מרגע כניסת החוק כמה גברים באמת משתתפים בשוק העובדה.
<יערית שניידר: כי אם החוק הזה בעצם כל מה שהוא עושה זה רק להוריד את היקף המשרה בשוק העבודה, מבלי הרציונל של אחריות הורית, עצם שם החוק הוא שעת הורות, אני חושבת שאנחנו נפספס פה משהו.
<יערית שניידר: תודה רבה.