GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמע את ג'וינט ישראל.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשמוע את ד"ר מיכל לרון, מכון ברוקדייל.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שאתם עשיתם הרבה עבודות בנושא הקשישים.
טלי פלוסקוב: תנסי לתת לנו קצת תמונת מצב מה אתם מרגישים לפי הבדיקות שביצעתם.
<מיכל לרון: אוקיי.
<מיכל לרון: בוקר טוב, אני מברכת על הדיון הזה בנושא החשוב הזה ואני שמחה שהסוגיה הזאת עולה לסדר היום, כי זה לא היה כך תמיד, אבל זה די בשנים האחרונות שיש מודעות עולה לעניין הזה.
<מיכל לרון: הנתונים שאני מביאה, למעשה יש מספר נתונים בישראל שחלקם מבוססים על סקר אשר האירופאי וחלקם על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על הסקר החברתי.
<מיכל לרון: שימו לב שהאוכלוסיות הן קצת שונות.
<מיכל לרון: סף הגיל באשר הוא 50 והשנתון הסטטיסטי 65 וגם הסקאלה היא קצת שונה, ולכן יש הבדל קצת בנתונים.
<מיכל לרון: אם אתם רואים הבדלים זה נובע משתי הסיבות האלו.
<מיכל לרון: הנתונים שלי מבוססים על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולפי הנתונים האלה אפשר לראות קודם כל שיש אצלנו, כמו שציינת, שיעור אנשים שחווים בדידות וזה עולה עם הגיל.
<מיכל לרון: יש הבדל כששואלים באיזו תדירות אתה חווה בדידות – לפעמים או לעתים קרובות – אז בסך הכל בני 65 ומעלה זה 36%, לפי אשר נדמה לי 42%, כאשר בקטגורית הגיל – 65 עד 74 זה 32% ו-75 מגיע ל-42%.
<מיכל לרון: כאשר בודקים את זה מבחינה מגדרית, אז נשים חוות בדידות הרבה יותר מגברים או לחלופין הסבר אלטרנטיבי או הסבר משלים – מסכימות לדווח על כך או מודות בכך, כי הרי ידוע שהתחושות של בדידות כרוכות בסטיגמות חברתית - - -
טלי פלוסקוב: זה נכון, שגברים לא - - -
<מיכל לרון: גברים לפעמים נמנעים מלדווח על כך.
<מיכל לרון: בכל מקרה, מבחינת נתוני הדיווח, נשים מדווחות פחות או יותר כפול.
<מיכל לרון: 21% מדווחים על בדידות לעתים קרובות, לא לפעמים או לעתים רחוקות אלא לעתים קרובות, בעוד ש-10% מהגברים מדווחים.
<מיכל לרון: נתון נוסף מעניין זה מבחינת היהודים-ערבים.
<מיכל לרון: בקרב הסקטור הערבי יש שיעור בדידות הרבה יותר גבוה.
<מיכל לרון: בקרב היהודים – 34% ובקרב המגזר הערבי 60%.
<מיכל לרון: מה שמעניין בהקשר הזה - - -
מאיר כהן: דווקא שם, שיש איזו שהיא תחושה ש - - -
טלי פלוסקוב: זה מאד מעניין.
<מיכל לרון: כן, אני יכולה להסביר על זה.
טלי פלוסקוב: הנתונים האלה קצת מפתיעים.
<מיכל לרון: כן.
<מיכל לרון: כאשר בודקים בשנתון הסטטיסטי של הזקנים, אפשר לראות שמבחינת תדירות האינטראקציות החברתיות של הקשישים הערבים עם בני המשפחה, זאת אומרת קיום שיחת טלפון או מפגש פנים אל פנים, הם נפגשים בתדירות הרבה יותר גבוהה עם בני המשפחה שלהם לעומת המגזר היהודי, אבל כאשר שואלים אותם האם בעת צרה יש להם למי לפנות, האם יש להם כתובת או מישהו שהם יכולים לבטוח בו, שיעור הרבה יותר נמוך במגזר הערבי לעומת המגזר היהודי, וזה חושף פה משהו לגבי תופעת הבדידות, שלפעמים אדם, גם כשהוא מוקף באנשים, זאת אומרת החוויה הסובייקטיבית, להבדיל מהבדידות החברתית.
<מיכל לרון: אדם יכול להיות בתוך מסגרת חברתית, בתוך המשפחה ועדיין להרגיש בודד.
<מיכל לרון: כדי להפחית תחושה של בדידות צריך לתת לאנשים משמעות בחיים, צריך לתת להם תחושה של שייכות לחברה ותחושה של ביטחון.
<מיכל לרון: הסבר לשיעור הגבוה של הבדידות בחברה הערבית יכול להיות, זה רק בטח הסבר אחד מיני כמה אפשריים, שמדובר בחברה מסורתית בתהליך של שינוי.
<מיכל לרון: כלומר, אם אנחנו מדברים על חוויה שהיא סובייקטיבית, הציפיות לקשר המשפחתי או החברתי הן יותר גבוהות ממה שמתממש בפועל ומכאן האכזבה ומכאן חוסר שביעות הרצון מהקשרים החברתיים.
<מיכל לרון: מה גם שיש מעבר של צעירים מהכפר אל העיר ועוד תהליכים חברתיים שעוברים על החברה הערבית.
<מיכל לרון: זה אופייני באופן כללי - - - לקבוצות מיעוט בכלל בעולם, ששיעור הבדידות גבוה יותר בקרבם, ודבר נוסף, זה נכון לגבי החברות שהן קולקטיביסטיות יותר.
<מיכל לרון: כשבודקים השוואה למשל בשיעורי הבדידות המדווחים באירופה, אפשר לראות במדינות הדרום – יוון, ספרד – שיעור הבדידות גבוה יותר לעומת מדינות הצפון, שבהן זו חברה אינדיבידואליסטית, שאין בה צפייה לרשת חברתית או לאינטראקציה חברתית אינטנסיבית.
<מיכל לרון: אני יכולה לסכם אולי ולומר שיש מספר קבוצות אוכלוסייה שמועדות לבדידות ואולי שווה להתמקד בהן.
<מיכל לרון: הנושא של אלמנים, אלמנות, גרושים, גרושות, אנשים שמבחינת המצב החברתי הם לבד, אנשים שמרותקים לביתם – ואת הזכרת נתונים לפי מצב הבריאות.
<מיכל לרון: אדם שמסיבה פיזית או פסיכולוגית מרותק לביתו, מועד לבדידות או נמצא בסכנה.
<מיכל לרון: זקנות ערביות, כמו שאמרנו נשים, אנשים שפורשים לגמלאות – שזה מהווה איזו שהיא נקודה שעלולה להיות נקודת משבר בחיים ולהוביל לתחושות של בדידות ולדיכאון; וזקנים שהם חולים סופניים, שוב הנושא של הבריאות.
טלי פלוסקוב: הייתה פה שאלה.
<יהודה דוידוב: שמי יהודה דוידוב, מנהל הכללי של גלובול פורום ותנועת חזית הכבוד.
<יהודה דוידוב: ד"ר מיכל, רציתי לשאול – בעלייה האחרונה עלו למדינה כ-150,000 – אני מדבר היום על אזרחים ותיקים ממדינות חבר העמים.
<יהודה דוידוב: האם יש לך נתונים על זה?
<מיכל לרון: ממה שמופיע בשנתון – אין הבדל בין אחוז שיעור הבדידות בקרב היהודים שהם לא עולי ברית המועצות לשעבר לבין עולי ברית המועצות לשעבר, 34% בשתי הקבוצות.
טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו ממשיכים, אני רוצה בכל אופן להקריא לנו, יש לנו מסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואני חייבת להגיד פה שיש הרבה עבודות שנעשו כאן בעבודה על הקשישים וזה באמת זמן להודות להם.
טלי פלוסקוב: יש פה נתונים כאלה: אוכלוסיית הקשישים בישראל מנתה בסוף שנת 2014 כ-900,100 איש, כ-10.8% מתושבי המדינה.
טלי פלוסקוב: רוב הקשישים היהודים הם ילידי חו"ל.
טלי פלוסקוב: מן הסתם אנחנו מבינים למה, כי כולם הגיעו למדינת ישראל צעירים, להקים את המדינה והיום כ-80%.
טלי פלוסקוב: חלקם היחסי של עולים מברית המועצות לשעבר, לשאלתך דוד, בקרב כלל הקשישים, הוא 19%.
טלי פלוסקוב: קשישים ילידי אתיופיה הם כ-1% מכלל הקשישים.
טלי פלוסקוב: 12.6% מכלל העולים בשנת 2015 היו קשישים.
טלי פלוסקוב: 50% מהם עלו ממזרח אירופה, בעיקר רוסיה ואוקראינה, וכ-40% עלו ממערב אירופה, בעיקר צרפת.
טלי פלוסקוב: לפי נתוני משרד העלייה והקליטה, הערים שבהן - - -
מאיר כהן: בעלייה שבה אני עליתי הייתה סלקציה.
מאיר כהן: לא העלו את הקשישים.
טלי פלוסקוב: נו, בטח.
טלי פלוסקוב: לפי נתוני משרד העלייה והקליטה, הערים שבהן התיישבו רוב העולים הקשישים שעלו בשנים 1989 עד 2015 הן אשדוד, חיפה, נתניה, ירושלים, באר שבע, בת ים, תל אביב-יפו ואשקלון.
טלי פלוסקוב: אחר כך אני מאד אשמח, אם יש ריכוז כזה, לראות איך משרדי הממשלה מתייחסים גם לריכוז כזה.
טלי פלוסקוב: זה הנתונים.
טלי פלוסקוב: עכשיו אני רוצה לתת לארגון חזית הכבוד.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שסגן נשיא הארגון, אברהם שרנפולסקי רוצה להציג לנו את הנושא ממבט ראייה שלכם, כי אתם כל הזמן פועלים עם האנשים האלה.
<אברהם שרנופולסקי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהתייחס לשני הנושאים החשובים ביותר.
<אברהם שרנופולסקי: הנושא הראשון הוא חוסר דיור ציבורי לבודדים, לא רק לבודדים, אבל גם לבודדים.
<אברהם שרנופולסקי: בתוך הזכאים לקבלת דיור ציבורי ברשימה של משרד העלייה והקליטה יש לא מעט קשישים בודדים והם מחכים לקורת גג 15-20 שנה ויותר.
<אברהם שרנופולסקי: תחשבו.
<אברהם שרנופולסקי: 20 שנה מחכים לקורת גג, למרות שבמשרד השיכון ממתינים רק 3, 5 שנים לקבלת דיור ציבורי.
<אברהם שרנופולסקי: אנחנו גם יודעים שבתוך 20 שנה לא יבנו.
<אברהם שרנופולסקי: צריך גם להגיד שיש אי שוויון בסיוע לשכר דירה.
<אברהם שרנופולסקי: מה זאת אומרת?
<אברהם שרנופולסקי: נגיד ככה: אנשים קשישים עולים בהוסטלים, הם משלמים כ-8-9% מההכנסות שלהם ומדינת ישראל משלמת לבעלי הדירות במקבצי דיור 5,000-6,000 שקלים לחודש לדירה קטנטנה והזכאים ברשימה של משרד העלייה והקליטה מקבלים סיוע.
<אברהם שרנופולסקי: קשיש בודד מקבל רק 800 שקלים.
<אברהם שרנופולסקי: האם זה מספיק בשביל לשלם שכר דירה?
<אברהם שרנופולסקי: הוא צריך לשלם לשכר הדירה מקצבת הזקנה שלו וזאת הבעיה כאשר צריך לעשות משהו, משום שאין סיכוי לרוב האנשים האלה בכלל לקבל קורת גג בחיים שלהם.
<אברהם שרנופולסקי: הנושא השני, ממש בימים אלה אנחנו קיבלנו נתונים על הגדלת קצבת הזקנה.
טלי פלוסקוב: זה כרגע בדיוני תקציב, זה עדיין לא.
<אברהם שרנופולסקי: כן, בדיוני התקציב.
<אברהם שרנופולסקי: אבל מה שראינו זה ממש נורא ואיום.
<אברהם שרנופולסקי: למשל קשיש בודד, בגיל 80, יקבל הגדלת קצבת זקנה רק ב-60 שקלים.
<אברהם שרנופולסקי: זוג במשפחה יקבלו בגיל 80 98 שקלים לחודש.
<אברהם שרנופולסקי: זה ממש בושה וחרפה.
<אברהם שרנופולסקי: אי אפשר לעבוד ככה.
<אברהם שרנופולסקי: אי אפשר לחיות ככה.
<אברהם שרנופולסקי: אנחנו יודעים מכל הנתונים שאנחנו כבר העברנו לכנסת, נתונים שעשה מכון ברודקייל.
<אברהם שרנופולסקי: האנשים האלה, האנשים הבודדים חיים עמוק עמוק מתחת לקו העוני, אבל אנחנו לא רואים אפילו יכולת לעשות משהו בשביל האנשים האלה.
<אברהם שרנופולסקי: אלה הבעיות הקשות ביותר ואנחנו מבקשים מחברי הכנסת, מיושבת ראש ועדת המשנה, להתייחס לדברים האלה, ממש עכשיו בימים אלה בדיונים של התקציב, על מנת לעשות שינויים בתקציב.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לאברהם שרנופולסקי.
טלי פלוסקוב: אחרי ששמענו קצת ואחר כך אני עוד אתן לכם לדבר, אני רוצה דווקא להתחיל מנציגת משרד הרווחה.
טלי פלוסקוב: מי נמצא איתנו ממשרד הרווחה?
טלי פלוסקוב: גברת דליה רוזניק, מפקחת ארצית חוק סיעוד, בבקשה.
<דליה רוזניק: אני רוצה להתייחס בדברים שלי לשני אלמנטים מרכזיים.
<דליה רוזניק: אחד זה התכניות הקיימות של משרד הרווחה בפיתוח והתמודדות עם נושא הבדידות והאלמנט השני זה תכניות חדשות שהמשרד היום עסוק בהן, כדי לתת מענה לבעיית הבדידות.
<דליה רוזניק: במסגרת התכניות הקיימות יש מספר פריטים.
<דליה רוזניק: השירות הראשון הוא שירות של מועדונים חברתיים, שיש היום בארץ 700 מועדונים חברתיים שנותנים שירות ל-140,000 אנשים, בעיקר לאוכלוסייה עצמאית ולאוכלוסייה עם ירידה תפקודית קלה.
<דליה רוזניק: הנושא השני הוא הנושא של מועדוני מופת.
<דליה רוזניק: מועדוני מופת מועדונים להתמודדות עם ביטחון תזונתי ובעיית בדידות של קשישים החלו להתפתח לפני שנתיים, בעקבות מיזם לביטחון תזונתי של משרד ראש הממשלה.
<דליה רוזניק: ברחבי הארץ יש היום 250 מועדוני מופת, שנהנים מהשירות בהם כ-7,500 אנשים.
<דליה רוזניק: עלות למשתתף בחודש במועדון מופת היא 45 שקלים.
<דליה רוזניק: מועדוני מופת פיתחו שירותים ייחודיים לאוכלוסיות עולים, לאתיופים.
<דליה רוזניק: לדוגמא בנתניה יש מועדון מופת שמתמודד ועוסק אך ורק במתן שירותים לאוכלוסיות של אתיופים, והתפתחו גם במקומות אחרים שירותים לאוכלוסיות יעד ייחודיות.
<דליה רוזניק: תחום נוסף הוא תחום הקהילות התומכות, שעוסק גם במתן מענה לבעיות של בדידות, מתן מענים חברתיים.
<דליה רוזניק: יש היום באר 250 קהילות תומכות ו-52,000 זקנים שנהנים מהשירותים.
<דליה רוזניק: במסגרת הקהילות התומכות יש היום פיתוח להתמודדות עם בעיית הבדידות.
<דליה רוזניק: יש היום פרויקט שהוא פרויקט למרותקי בית, שהמטרה שלו היא לנסות ולהנגיש שירותים חברתיים לאנשים שמרותקים לבית, לאו דווקא מסיבות פיזיות, לפעמים מסיבות רגשיות או מסיבות של דיור או מסיבות חברתיות שונות.
<דליה רוזניק: זה פרויקט שאמור להנגיש שירותים חברתיים לאוכלוסייה הזאת.
<דליה רוזניק: פרויקט נוסף הוא פרויקט של שילוב שירותי קהילה תומכת בגמלת סיעוד, כשבגמלת סיעוד חלק גדול מהאנשים מרותקים לביתם בגלל מצבם הפיזי וההנגשה של שירותי הקהילה התומכת תנגיש להם גם שירותים חברתיים.
<דליה רוזניק: זו תכנית נוספת שיש היום במסגרת השירות.
<דליה רוזניק: יש היום תכנית גדולה שהשר כרגע מתכנן אותה ביחד עם השירות וזו תכנית שתיתן מענה לאנשים ערירים בני 86 פלוס.
<דליה רוזניק: היא כרגע באיזה שהוא הליך של אישור בכנסת, אבל היא תכנית שהמשרד עובד כרגע על המתווה שלה, שעובדים אמורים לפקוד בתים של קשישים ערירים בני 86 פלוס, לאו דווקא כאלה שאין להם בני משפחה או שהם לא בקשר עם בני משפחה או שבני המשפחה לא גרים בקרבת מקום אליהם.
<דליה רוזניק: אמורים לבדוק את המצב שלהם בכלל וגם לנסות ולתת איזה שהם מענים לבעיה.
טלי פלוסקוב: רגע, קצת יותר פרטים.
טלי פלוסקוב: אנשים פשוט יבקרו אותם?
<דליה רוזניק: יבקרו אותם, כן.
<דליה רוזניק: עובדים בשכר.
טלי פלוסקוב: הם יהיו עובדים של משרד הרווחה, או מתנדבים?
<דליה רוזניק: הם יהיו עובדים של עמותות חיצוניות.
<דליה רוזניק: זה כרגע באיזה שהוא הליך.
<דליה רוזניק: זה ייבנה על עמותות.
<יהודה דוידוב: או חברות ועמותות שיכולות לתת שירות כזה, כן?
טלי פלוסקוב: חברות ועמותות, כן.
<דליה רוזניק: זה ייבנה על התשתית של הקהילה התומכת.
<דליה רוזניק: כרגע זה באיזה שהוא הליך של גיבוש ראשוני.
<דליה רוזניק: אני פשוט מביאה את הרעיון ואת המתווה, אבל יצטרכו כמובן - - -
טלי פלוסקוב: כשאמרת שזה בכנסת, זה בדיוני תקציב?
טלי פלוסקוב: זה נמצא כבר בדיוני תקציב?
<דליה רוזניק: זה יגיע.
<דליה רוזניק: לפי מה שהבנתי זה יגיע להצעת מחליטים בשבוע הבא בכנסת.
טלי פלוסקוב: הבנתי, אוקיי.
טלי פלוסקוב: יש כבר שם לתכנית הזאת?
<דליה רוזניק: נדמה לי שקוראים לה קהילה תומכת או משהו כזה, לא זוכרת את השם המדויק, אבל זה כרגע גם באיזה שהוא הליך של גיבוש.
<דליה רוזניק: תכנית נוספת היא תכנית של מרכזי היום.
<דליה רוזניק: יש היום 163 מרכזי יום בארץ, מיועדים בעיקר לזכאי חוק סיעוד, אבל לא רק, גם למופנים על ידי משרד הרווחה, כשנהנים מהם בערך 17,500 אנשים.
<דליה רוזניק: כמובן שהשירותים במרכזי היום הם גם שירותים בתחום החברתי.
<דליה רוזניק: שירות נוסף שמתפתח עכשיו התפתח במסגרת אשל ומועבר כרגע למשרד, זה שירות של בתים חמים.
<דליה רוזניק: התפתח בעיקר במגזר הרוסי בתחילת הדרך.
<דליה רוזניק: זה מודל שיובא מברית המועצות לארץ.
טלי פלוסקוב: אגב, ביקרתי במקומות האלה וזו פעילות מאד מבורכת.
טלי פלוסקוב: כמה מרכזים כאלה יש לנו?
<דליה רוזניק: יש היום לפי מה שאני יודעת פתחו 330 בתים חמים ומשתתפים בהם למעלה מ-5,000 זקנים.
<דליה רוזניק: חלק מהם, רובם הגדול מתפתחים על סמך אוכלוסיות יעד ייחודיות שיש להן צרכים מובחנים, גם תרבותיים וגם חברתיים.
טלי פלוסקוב: אגב, רוב האנשים שמשתתפים בפרויקט הזה הם ניצולי שואה, רק לידיעתכם.
<דליה רוזניק: גם, גם.
טלי פלוסקוב: רוב האנשים.
<יהודה דוידוב: אפשר שאלה בבקשה?
טלי פלוסקוב: זה קשור לפרויקט?
<יהודה דוידוב: כן, זה קשור בדיוק.
<דליה רוזניק: זה פרויקט שהועבר למשרד.
<דליה רוזניק: הוא היה בהפעלה של אשל והוא הועבר.
<יהודה דוידוב: אבל אם הבנתי עכשיו, אשל ופרופסור יוסי היימן קיבל החלטה להפסיק פתיחת בתים חמים חדשים.
טלי פלוסקוב: אתם מכירים את זה?
<דליה רוזניק: זה מה שאמרתי.
<דליה רוזניק: הפרויקט הועבר כרגע, אתמול היה מפגש השקה.
<דליה רוזניק: הפרויקט הועבר מאשל - - -
<יהודה דוידוב: זה מאתמול?
טלי פלוסקוב: רגע, רגע, יהודה, אני רוצה לשמוע.
<דליה רוזניק: למשרד הרווחה ומשרד הרווחה יתחיל ויפתח את התחום הזה במסגרת שלו.
<דליה רוזניק: זאת אומרת אשל סיים את תפקידו בפיתוח.
<דליה רוזניק: אשל הוא גוף מפתח.
<דליה רוזניק: ברגע שהוא מפתח שירות מסוים הוא מעביר את זה אחר כך להפעלה של המשרדים השונים, במקרה הזה הוא העביר את זה להפעלת המשרד שלנו.
טלי פלוסקוב: שאלה נוספת שאני רציתי לשאול בנושא הזה: לא תהיה מנטיעה של פתיחת בתים חדשים?
<דליה רוזניק: להיפך.
טלי פלוסקוב: להיפך, יפתחו יותר.
<דליה רוזניק: יפתחו בתים נוספים, יש דרישה מאד גבוהה לדוגמא במגזר הבדואי, ששם אין כמעט שירותים לאוכלוסיות היעד וליישובים מרוחקים ומנותקים.
<קריאה: לנו יש בחורה אחד.
<דליה רוזניק: ובהחלט יפתחו שירותים בתחום הזה.
<דליה רוזניק: תחום נוסף הוא פעילות חברתית ייעודית לניצולי שואה, כשיש פעילויות חברתיות לניצולי השואה במסגרת שירות כמו קפה אירופה לדוגמא ושירותים נוספים.
<דליה רוזניק: לפני כשנה בערך, או יותר אפילו, המשרד קיבל סכום כסף של 40 מיליון שקלים ובמסגרת הזאת יפותחו קהילות תומכות ומועדוני מופת ייעודיים לניצולי שואה.
טלי פלוסקוב: זה יהיה כבר השנה?
<דליה רוזניק: כן, זה בהליך מואץ.
<דליה רוזניק: תהיינה 40 קהילות תומכות ו-57 מועדוני מופת שיהיו ייחודיים אך ורק לניצולי שואה.
<דליה רוזניק: הם יכולים להשתלב גם במסגרות הקיימות, אבל אלה יהיו אך ורק לניצולי שואה.
<דליה רוזניק: נושא שנמצא בפיתוח כרגע, מזל הזכירה קודם ועדה שהייתה בראשותו של מוטי וינטר, שבחנה את כל נושא הבדידות.
<דליה רוזניק: היו שותפים בה גורמים רבים גם מהאקדמיה, גם מהמשרדים, גם מעמותות שונות, ובעקבות הוועדה יצא קול קורא לארגונים שונים לפיתוח תכניות בנושא הבדידות.
<דליה רוזניק: הוגשו 114 תכניות בעקבות הקול הקורא, מתוכם נבחרו 14 תכניות שכרגע נמצאות בתחילת הפעלה במקומות שונים בארץ, ממש מאילת – גם באילת יש תכנית כזאת - ועד הצפון הרחוק - סכנין, משגב, עמק יזרעאל.
<דליה רוזניק: אז התכנית הזאת היא בהחלט תכנית שאמורה לנסות ולהנגיש שירותים לאוכלוסיות של בודדים, באמצעים שונים ובדרכים שונות כמו שיפור מיומנויות חברתיות, הנגשה של פעילויות חברתיות, הקנייה של מיומנויות חברתיות לאנשים ובדרך הזאת המשרד רוצה לנסות ולהפיק עקרונות פעולה, כדי שהוא יוכל על סמך התכניות האלה לנסות ולבנות איזו שהיא תכנית כוללנית, שתהיה מיועדת לאוכלוסיות של בודדים.
<דליה רוזניק: עינינו בהחלט נשואות לפרויקט הזה.
<דליה רוזניק: הוא נעשה, אני חייבת לציין, בשיתוף של אשל ושל קרן מפעלים מיוחדים בביטוח הלאומי, במימון שלהם.
<דליה רוזניק: המשרד שותף בליווי מקצועי ובליווי ארגוני של התכנית הזאת.
<דליה רוזניק: זהו פחות או יותר התכניות של המשרד, גם הקיימות וגם התכניות שהמשרד חושב עליהן לפיתוח, וכמובן זה נושא שנמצא בסדר עדיפות מאד גבוה בסדר יומה של מנהלת השירות, גלית מבורך, ובהחלט נושא שיפותח.
טלי פלוסקוב: קודם כל תודה רבה.
טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שגם כראש רשות לשעבר אני ראיתי חלק מהפרויקטים שהצגת כאן ותמיד הרגשתי צורך בעוד.
טלי פלוסקוב: עכשיו הצגת כמה דברים ואולי אני לא אובייקטיבית, אבל הנושא של ניצולי שואה זה נושא שמאד קרוב לליבי.
טלי פלוסקוב: בטח שמעתם גם על הצעות החוק שהעברנו לפני שבוע, שמוסיפות להם 1,300 שקלים נוספים בחופש.
טלי פלוסקוב: זה לניצולי שואה שעברו גטאות ומחנות.
טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו מעלים את הקצבה החודשית לפליטי שואה, קבוצה גדולה של 80,000 איש שנמצאים שם ובאמת אני מכירה הרבה אנשים מהקבוצות האלה, ולכן מאד מאד חשוב לנו לא לעזור אותם.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת לתת להם את החיבוק, לתת להם את הביחד, לתת להם את ההרגשה שיש פה מישהו שדואג להם.
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, אני הייתי מאד מודאגת מהפרויקטים של בתים חמים, כי ראיתי עד כמה יפה זה עובד וכששמעתי שאשל יורד מהפרויקט, פחדתי שעכשיו זה לא יילך לנו לאיבוד, שלא יסגרו את הבתים הקיימים וכן הלאה, ולכן אני מאד שמחה על רצון המשרד להרחיב את הפרויקט הזה.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד עוד דבר אחד.
טלי פלוסקוב: אני אתן גם לחזית הכבוד לשאול, כי מין הסתם הם כל הזמן מול האנשים האלה.
טלי פלוסקוב: איפה אתם רואים את החיבור של הדור הצעיר לאנשים קשישים?
טלי פלוסקוב: תראו, אני חושבת שאם אנחנו לא נחנך היום את הדור הצעיר לכבד את האנשים המבוגרים האלה בכל מיני פרויקטים, בכל מיני פרלמנטים גם כעזרה, גם כתמיכה, גם סתם להקשיב לשיחה, לא סתם שיחה, אלא אולי האנשים האלה יכולים לספר לנו היסטוריה שכשהם ילכו אף אחד לא יספר לנו את הדברים האלה.
טלי פלוסקוב: אני מאד רוצה לראות איפה אנחנו שומרים על הקשר בין הדור הצעיר לבין האוכלוסייה המבוגרת, שבאמת אני אומרת לכם, איתם כל ההיסטוריה שלנו.
טלי פלוסקוב: הם ילכו – לא יהיה לנו מקור מאיפה אנחנו יכולים לדעת את כל הדברים האלה.
<דליה רוזניק: אני מאד שמחה על השאלה שלך ואני רוצה לענות.
<דליה רוזניק: ישנה תכנית נוספת למשרד שהיא תכנית מאד גדולה היום, שהמשרד עומד לצאת איתה.
<דליה רוזניק: זו תכנית שנקראת תהילה לדורות והיא בדיוק בנויה על הרעיון הזה.
<דליה רוזניק: היא בנויה על הבסיס של הקהילה התומכת, אבל היא בהחלט באה ומשדרגת את התפיסה של שירותי הקהילה התומכת, שהיום השירותים של הקהילה התומכת אמורים להנגיש את השירותים לאוכלוסיות היעד מבלי לשתף - - - על הבסיס הקהילתי ומבלי לשתף אוכלוסיות אחרות בהקהילה.
<דליה רוזניק: התכנית הזאת היא בעצם משלבת שני אלמנטים מרכזיים.
<דליה רוזניק: היא משלבת את האלמנט הקהילתי, כשבאלמנט הקהילתי עובד קהילתי הוא יהיה זה שירכז את התכנית הזאת ברמה המקומית והוא יעשה שיתוף בין אוכלוסיות יעד שונות בתוך הרשות, כשהוא ישתף אוכלוסיות של אנשים צעירים בתרומה לאנשים מבוגרים ואוכלוסיות של מבוגרים בתרומה למען עצמם, כשהאלמנט השני בתכנית הזאת נותן דגש לנושא הפרטני של הטיפול על ידי עובד סוציאלי.
<דליה רוזניק: היום אין עובד סוציאלי במסגרת הקהילה התומכת.
<דליה רוזניק: השירות של העובד הסוציאלי אמור לתת מענים לצרכים האינדיבידואלים ולצרכים של בני המשפחה.
<דליה רוזניק: לא הזכרנו אותם פה, אבל הם מאד מאד חשובים במערך הכולל.
<דליה רוזניק: זה גם נושא שהשירות מפתח אותו היום, השירות למן שירותים לבני משפחה מטפלים.
<דליה רוזניק: זו אוכלוסיית יעד ייחודית בפני עצמה.
<דליה רוזניק: הקהילה התומכת תיתן מענים גם לזקנים בהיבט הפרטני, בהיבט הרגשי אישי, וגם לבני המשפחה.
<דליה רוזניק: זאת אומרת יהיה שילוב של האלמנט הקהילתי עם האלמנט הפרטני, שביחד ינסו להסתכל על הצרכים של הזקן בצורה הוליסטית יותר ולהפוך את הקהילה לקהילה אמיתית במקום שבו הזקן מתגורר, עם תרומה של אוכלוסיות יעד האחת לגבי השנייה.
טלי פלוסקוב: מישהו כאן רצה לשאול משהו?
טלי פלוסקוב: בבקשה, אברהם שרנופולסקי.
<אברהם שרנופולסקי: כן, אני רוצה לשאול.
<אברהם שרנופולסקי: תגידי בבקשה, כיצד קשישים - - - רוסיים וניצולי שואה רוסיים - - -
טלי פלוסקוב: יוצאי ברית המועצות לשעבר.
<אברהם שרנופולסקי: כן, יכולים לקבל מידע על כל התכניות האלה?
<דליה רוזניק: שאלה טובה.
טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן מדברים.
טלי פלוסקוב: למה הוא שואל?
טלי פלוסקוב: כי הוא אחד מהפעילים ביותר בתוך הקהילה והוא שמע על דברים מאד יפים, אבל בשבילו הם חדשים.
טלי פלוסקוב: זה אומר שבאמת הרבה אנשים לא יודעים למצות את זכויותיהם לצורך העניין או האפשרויות שלהם בפרויקטים היפים האלה.
<אברהם שרנופולסקי: אף פעם לא שמעתי - - -
טלי פלוסקוב: לפי דעתי זה צריך להיות רשויות, כי אחרת אני לא יודעת.
<מיכל דלין-פרימרמן: אם אפשר שאלת המשך בנושא.
<מיכל דלין-פרימרמן: עד כמה השירותים האלה מונגשים?
טלי פלוסקוב: סליחה גברת, רק תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<מיכל דלין-פרימרמן: שמי מיכל דלין-פרימרמן מארגון לתת והשאלה עד כמה השירותים האלה גם מונגשים לאנשים שהם לא דוברי השפה העברית, למשל דוברי רוסית.
<מיכל דלין-פרימרמן: אנחנו יודעים, יש לנו תכנית סיוע הוליסטית לניצולי שואה נזקקים ואנחנו יודעים שבאמת בשביל לתת את השירות הטוב ביותר לאותם אנשים אנחנו מגייסים בנרות מתנדבים דוברי רוסית, כדי שיוכלו לתת להם את המענה הנדרש.
<מיכל דלין-פרימרמן: אם יש לך קשיש שהוא בודד והוא לא דובר את השפה, אז צריך למצוא לו מישהו שידבר את שפתו.
טלי פלוסקוב: תודה על השאלה ועל ההבהרה, זה נכון.
<דליה רוזניק: אני חושבת שכל נושא מתן המידע צריך להיות באמצעות הרשויות המקומיות והמחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות.
<יהודה דוידוב: כן, יש בעיות קשות.
<דליה רוזניק: נושא הנגשת המידע הוא נושא בעייתי.
<איריס פרידמן: זה קורה גם לדוברי העברית.
<איריס פרידמן: בואו נתחיל עם דוברי העברית, שגם דוברי העברית - - -
טלי פלוסקוב: שגם הם לא יודעים מה זכויותיהם, זה נכון.
<איריס פרידמן: קל וחומר האוכלוסיות לא דוברות עברית.
<מיכל דלין-פרימרמן: אבל השאלה שלי הייתה אחרת, עד כמה יש מועדונים ושירותים לקשישים בודדים, שנותנים להם את השירות בשפתם ולא בשפה העברית.
טלי פלוסקוב: אגב, אנחנו לא פעם מדברים על זה כאן, בוועדה הזאת במיוחד.
טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן מדברים איך.
טלי פלוסקוב: יש כל כך הרבה דברים יפים ואני שומעת בדיונים מכל המשרדים על פרויקטים יפים ועל דברים שמתכננים.
טלי פלוסקוב: הכל טוב ויפה, אבל אם אנחנו לא ננגיש את המידע הזה לאזרחים, לא עשינו כלום.
טלי פלוסקוב: נחזיר את הכסף למדינה, לקופת האוצר ובזה זה יסתיים.
טלי פלוסקוב: לכן באמת אנחנו צריכים להגיע לכמה שיותר אנשים ובאמת בשפה שהם מבינים אותה.
טלי פלוסקוב: כי אם אתם תדברו – ואני בכלל יודעת שיש בעיה לגבי יוצאי אתיופיה, בכלל כבסיס.
טלי פלוסקוב: הם נורא קשים.
טלי פלוסקוב: נורא קשה להיכנס אל תוך הקהילה.
טלי פלוסקוב: רק אם מדברים איתם גם בשפה שלהם, גם כשהם רואים את הבן אדם מהמשפחה, מהבית, זה מדבר אליהם.
טלי פלוסקוב: לדוגמא אני גם רואה משהו שקשור להורים מברית המועצות.
טלי פלוסקוב: איך אתם רוצים שהוא יתקשר עם בן אדם שלא מדבר את השפה?
טלי פלוסקוב: זה שאברהם שרנופולסקי הוא דוגמא יוצאת מן הכלל כאן, בן 85 ומדבר עברית מאד רהוטה, לידו יושב דוקטור לגיאולוגיה וכל מה שאתם רוצים, אבל העברית שלו פחות טובה.
טלי פלוסקוב: ויש אנשים שבכלל לא מדברים.
טלי פלוסקוב: אז אם אנחנו משאירים אותם בצד ולא מגיעים אליהם, ועוד פעם, בדרך שהיא קרובה לליבם, לא מה שכתוב לנו בנייר, אז אנחנו מפסידים אותם ודווקא הם נשארים בודדים.
טלי פלוסקוב: בדיוק הנושא הזה מתחיל מכאן.
טלי פלוסקוב: הם צריכים לראות מולם אנשים שמבינים אותם, אנשים שיכולים להסביר להם בחזרה את הדברים שמעניינים אותם ואנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו עושים את זה.
טלי פלוסקוב: אני אתן עכשיו לנציג של חזית הכבוד, יהודה דוידוב, להגיד כמה מילים ואחר כך אני אתן לביטוח הלאומי.
<יהודה דוידוב: אוקיי, בוקר טוב.
<יהודה דוידוב: ראשית רציתי להודות ליושבת ראש הוועדה – תודה, ולברך גם על היוזמה של חברת מטב, כי גם אני פניתי והיא אמרה יש לנו כבר דיון.
<יהודה דוידוב: אני רוצה להודות גם לכל השותפים שלנו לפחות, לתמי מרוז שעבדנו יפה במהלך השנים במשרד הרווחה.
<יהודה דוידוב: לאשל, על הפעלת בתים חמים ומשותפים.
<יהודה דוידוב: לביטוח הלאומי, לחברת מטב, שעשינו פרויקט מאוחד בכלל.
<יהודה דוידוב: אני מדבר באזור אור עקיבא – תיעוד זיכרונות וסיפורי חיים, אחד מהיפים והמרגשים.
<מזל גולדשטיין: עם דנה.
<יהודה דוידוב: כן, עם דנה.
<יהודה דוידוב: נמשיך לעשות את זה.
<יהודה דוידוב: אני רוצה להודות לאשל, גם על המחקר של מכון ברוקדייל, מחקר יפה.
<יהודה דוידוב: יש לי כמה נושאים מאד חשובים שאני רציתי לציין פה.
<יהודה דוידוב: הנושא הראשון: מאד דאגתי מהבשורה שאשל יצאה מהפעלת תמיכת בתים חמים חדשים ועכשיו קצת נרגענו, אבל הוצאנו גם מכתב.
<יהודה דוידוב: נושא של בתים חמים ומועדונים זה נושאים סופר רלבנטיים מבחינת יציאת אנשים מהבדידות.
<יהודה דוידוב: אני רוצה לתת סקירה קטנה, למרות שכבר דיברנו.
<יהודה דוידוב: אני מדבר על אוכלוסיות מיוחדות, קהילה אתיופית וקהילה קווקזית וקהילה בוכרית ואני גם רוצה להתייחס עכשיו לקשישים, פנסיונרים ממדינות חבר העמים.
<יהודה דוידוב: בעלייה האחרונה עלו כ-150,000 איש, גמלאים היום.
<יהודה דוידוב: סך הכל דוברי השפה הרוסית – 182,000 גמלאים בישראל.
<יהודה דוידוב: אז עכשיו הפעלת בתים חמים, צריך לציין שמחצית מהם זה ניצולי שואה היום, זה פליטי שואה, ניצולי גטאות, וטרנים, נרדפי נאצים ו-70% מתוכם חיים בעוני.
<יהודה דוידוב: אז עכשיו אנחנו יודעים שיש קשר ישיר בין בדידות ועוני, אחת מהסיבות, לא רק.
<יהודה דוידוב: דוקטור מיכל לרון מאשל ציינה ואני לא רוצה להתייחס עכשיו לכל הנושאים האלה, אבל המצב הכלכלי וגם המצב החברתי זה אחד מהתנאים החשובים ביותר מבחינת יציאת אנשים מהבדידות.
<יהודה דוידוב: אז אני רוצה להתייחס עכשיו יותר לנושא החברתי.
<יהודה דוידוב: דרך אגב, רציתי גם לציין ולהגיד תודות ולהעביר למשרד לשוויון חברתי שאנחנו עובדים הרבה ויפה דווקא לאחרונה עם אבי ועם בני, אז למסור תודות.
טלי פלוסקוב: אתה רואה איזה אנשים פעילים יש לנו כאן.
טלי פלוסקוב: הם מכירים יותר פועלים במשרדים מאשר אני.
<יהודה דוידוב: אני רוצה לבקש עכשיו ולפנות עכשיו קודם כל לשיתופי פעולה עם כל הגורמים בשלושה נושאים.
<יהודה דוידוב: נושא אחד – הפעלת מועדונים ובתים חמים.
<יהודה דוידוב: ישבתי עם מנהל שירות ההתנדבות, עם יונתן שוורצמן.
<יהודה דוידוב: יש לנו קושי מסוים עם משרד הרווחה.
<יהודה דוידוב: עם מוטי וינטר אנחנו קידמנו תכנית יפה – הקמת פיילוט של שיתופי פעולה בין ארגוני עולים לשירותי רווחה.
<יהודה דוידוב: אז היו מפגשים, סדנאות שעובדי רווחה יחד עם נציגי הארגונים שיתפו ביחד ואז הכירו אחד את השני ויצרו שיתופי פעולה משותפים.
<יהודה דוידוב: אז מזה כולם זכו.