GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דפנה כהן: בשנה האחרונה, בשנת 2015, זה היה במסגרת תכנית העבודה שלנו, בכל סניפי הביטוח הלאומי, בייעוץ לקשיש, כאשר יש יחסית מספר גבוה של אוכלוסיית יוצאי אתיופיה, קיימנו ימי מידע לאוכלוסייה האתיופית וזה היה מדהים ומרגש לראות איך הלובי הגדול של הביטוח הלאומי מתמלא בקשישים, הרבה מהם עם הלבוש המסורתי, עם הקייס שלהם.
<דפנה כהן: עשינו עבודת חריש עמוק כדי לפתוח להם את הדלת ואת הלב ולהגיד להם – אנחנו כאן בשבילכם ולמענכם.
<דפנה כהן: כי מצאנו שלמשל בנושא של סיעוד הם פחות ממצים את זכויותיהם וכמה היה צריך להנגיש להם את השפה.
<דפנה כהן: יש לנו נתב שיחות.
טלי פלוסקוב: זהו, חייבת לסיים.
<דפנה כהן: יש לנו נתב שיחות בשפות השונות, גם אמהרית ואנגלית וצרפתית ורוסית ועברית וכו' ובעצם המתנדבים דוברי השפות השונות נותנים מענה.
טלי פלוסקוב: כן, את זה אני יודעת.
טלי פלוסקוב: אחרון.
<דפנה כהן: חבל.
<דפנה כהן: יש לנו גם מרכז מידע ארצי - *6050 - - -
טלי פלוסקוב: את יכולה להעביר לנו את הרשימה.
<דפנה כהן: שיושב ברמת גן, מפעיל עשרות מתנדבים דוברי שפות שונות, כאשר - - -
טלי פלוסקוב: 6050*?
<דפנה כהן: *9060.
טלי פלוסקוב: 9060?
<דפנה כהן: 9060, כן, בשפות השונות, כך שבאמת כל הנושא הזה של האוניברסאליות ושהמדינה צריכה לקחת אחריות והנושא הזה שהמדינה צריכה ליזום את הקשר, אז אני חושבת שאנחנו בהחלט, על פי כל סל השירותים שלא מניתי את הכל, בהחלט עומדים על העקרונות האלה ומקיימים אותם.
<דפנה כהן: אנחנו אגב נותנים כל שנה ל-300,000 קשישים שירות.
טלי פלוסקוב: טוב, תודה רבה.
טלי פלוסקוב: אני מברכת מאד על הפעילות.
<דפנה כהן: זה ממש על קצה המזלג וחבל.
טלי פלוסקוב: אם הייתי יודעת שיש לך רשימה כל כך ארוכה הייתי נותנת לך לדבר ראשונה.
טלי פלוסקוב: משרד הבריאות, אמרת שיש לך פה איזו שהיא הצעה?
<איריס פרידמן: שתי דקות יש לי.
<איריס פרידמן: אני אשתדל.
<איריס פרידמן: יש לי הרבה מה להגיד.
<איריס פרידמן: שמי איריס, אני עובדת סוציאלית מחוזית במשרד הבריאות בתחום הגריאטריה.
<איריס פרידמן: מי שחסר פה, יש פה הרבה שותפים, אבל מי שחסר ויכול מאד לענות לסוגיה שהעלית על הנגישות וזה, הן קופות החולים.
<איריס פרידמן: הקשישים כולם, גם דוברי רוסית וגם דוברי אמהרית וגם דוברי ערבית, מגיעים בסוף ובהתחלה לרופא והמרפאה, מרפאת האם היא חולייה שאין פה נציגים של המרפאות.
טלי פלוסקוב: אנחנו ניקח בחשבון לפעם הבאה.
<איריס פרידמן: זהו.
<איריס פרידמן: זה כלי וזו דרך גם לאתר אותם קודם כל גם בקטע של ביטחון תזונתי, כי הרופא והאחות שוקלים אותם והם מיד רואים אם יש ירידה דרסטית במשקל - - -
<איריס פרידמן: אז הם מיד יודעים ונדלקת להם נורה אדומה בהיבט הזה.
<איריס פרידמן: גם מבחינה של בדידות, גם מבחינה של הסלמה במצב התפקודי.
<איריס פרידמן: זאת אומרת הם יכולים לראות הרבה דברים.
<איריס פרידמן: הרופא, החלוק הלבן עושה להם משהו.
<איריס פרידמן: אני מדברת כאיש משרד הבריאות.
<איריס פרידמן: הם יחסית מאד מהר, ואני לא יודעת את הרגישות של האוכלוסייה יוצאת חבר העמים, אבל הם כן משתפים פעולה והרופאים ובעיקר גם האחיות - - -
טלי פלוסקוב: יש כל כך הרבה רופאים שמדברים בשפה שלהם.
<איריס פרידמן: בדיוק, אבל הרופאים והאחיות הם דרך שיכולה להקל, שאת מאד צודקת בהיבט של החסמים התרבותיים שיש בלגשת ללשכת הרווחה.
<איריס פרידמן: בלגשת לקופת חולים יש הרבה פחות חסמים ואנחנו יכולים להיעזר מאד בצוותים הרפואיים.
טלי פלוסקוב: אני בהחלט לוקחת את ההצעה שלך.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהיא מאד נכונה.
<איריס פרידמן: ואני חושבת שזו חוליה שיכולה לקדם ולחשוף ולקשר גם בינינו.
<איריס פרידמן: אני חייבת הערה אחרונה, אני לא רוצה לגזול זמן.
<איריס פרידמן: אני עובדת סוציאלית הרבה שנים, אני בת לאמא קשישה.
<איריס פרידמן: נאמרו פה פרויקטים מאד יפים, אני לא מכירה חצי מהם.
טלי פלוסקוב: זה היה הסיכום שלי.
<דפנה כהן: יכול להיות - - - מבחינת המידע - - -
<איריס פרידמן: אז מישהו איפה שהוא, יכול להיות שגם אני אולי לא מאד מאתרת.
<איריס פרידמן: חובה עלי ליזום אבל גם חובה עליכם, ואני אדם צעיר וקורא עיתונים ובאינטרנט, ועדיין אני לא יודעת על חצי מהפרויקטים.
טלי פלוסקוב: חברים, חברים - - -
<איריס פרידמן: קל וחומר אמא שלי, שפחות נגישה ופחות קוראת, הסיכוי שהיא תדע על פרויקטים פה-.
<איריס פרידמן: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: חברים, אני לצערי הרב חייבת לסיים את הדיון.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד שמה שאני יכולה להציע זה שני דברים.
טלי פלוסקוב: קודם כל באמת אני רציתי להגיד את מה שעכשיו אמרה הנציגה של משרד הבריאות.
טלי פלוסקוב: היה לי כייף מאד גדול לשמוע אתכם ואני גאה בכל העבודה שאתם עושים ויישר כוח ובאמת אני רואה שיושבים פה אנשים שאיכפת להם.
טלי פלוסקוב: אבל רבותי, אם אנחנו מהמשרדים האלה - - - לא נגיע לאנשים, לא עשינו כלום.
טלי פלוסקוב: לכן כל אחד צריך לחשוב ולהשקיע זמן ולהזמין עמותות, להזמין נציגים – חזית הכבוד זה אחד מהם, אבל יש עוד מלא – לדבר ולעבוד עם האנשים, עם השטח.
טלי פלוסקוב: לרדת לשטח, רבותי.
טלי פלוסקוב: אנחנו ננסה, על בסיס הדיון שהיה כאן, איך שהוא גם להנגיש את המידע שנאמר כאן.
טלי פלוסקוב: אגב, אם יש משהו שעוד לא אמרתם ואתם רוצים שאנחנו נציין במידע, תשלחו לנו.
טלי פלוסקוב: אני כמובן אפרסם גם את הפרוטוקול של הוועדה ואני אדבר על כל הפרויקטים הנפלאים שדיברתם עליהם פה, אבל שוב, אני חוזרת על משפט שהוא צריך להיות משפט סיכום: בואו נגיע לאנשים.
טלי פלוסקוב: הם מחכים לנו והם לא מכירים את מה שאנחנו מדברים כאן.
טלי פלוסקוב: לכן באמת תודה רבה לכולם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה ליוזמי הדיון, תודה רבה לכל משרדי הממשלה שהיו כאן, לביטוח הלאומי, לחזית הכבוד, לצוות ההנהלה.
טלי פלוסקוב: בהצלחה לכולנו.
מירב בן ארי: אני מתחילה את הדיון.
מירב בן ארי: כבר אני אומרת שהזמן קצר, אז כשאני אתן זכות דיבור אז אתם תתכוונו לזמן.
מירב בן ארי: אם לא אני לא אשמע את כולם, בטח לא את חברי הכנסת ואני בודקת.
מירב בן ארי: הדיון הזה נקבע ביוזמתי, לאחר שניסינו לקבוע לשבוע הבא, אבל הסתבר ששבוע הבא זה יהיה אפילו כבר מאוחר מדי.
מירב בן ארי: אתמול בכניסה לכנסת ראיתי את מאות הסטודנטים שהפגינו ובאמת בשיתוף פעולה של יושב ראש הוועדה, שהוא שותף מלא שלי לנושאים, הוחלט לקיים את הדיון מהיום למחר ואני מאד מודה לו על זה.
מירב בן ארי: לפני שאני בכלל פותחת את הדיון, אני רוצה לשאול אם אלי גבאי כאן?
<אלי גבאי: אלי גבאי כאן.
מירב בן ארי: גם מאד חשוב לנו פה, כי הבנתי שהכל מתרכז פה אצלך ובלעדיך אי אפשר היה לקיים את הדיון הזה.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר כמה דברים בהתחלה ואחרי זה אני אתן לחבר כנסת ונציג ציבור.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין למה הגענו בכלל למצב הזה.
מירב בן ארי: היה כאן הסכם שהיה אמור להיות מכובד להסדיר את כל המקצועות הפרא רפואיים האלה.
מירב בן ארי: משום מה ההסכם לא מכובד.
מירב בן ארי: אני גם לא מצליחה להבין איך עושים שבועיים שביתה ואחרי שבועיים נזכרים להכריז סכסוך עבודה.
מירב בן ארי: בעולם מתוקן מכריזים על סכסוך עבודה ואז עושים שביתה.
מירב בן ארי: והדבר שאני לא מצליחה להבין, זה שמצד אחד אנחנו עושים דיון בוועדת חינוך על זה שמספר הסטודנטים יורד.
מירב בן ארי: בדיוק עכשיו יצאנו – אני וחלק מהחברים פה.
מירב בן ארי: ומצד שני, כשיש כבר סטודנטים, גורמים להם להישאר בבית ולא להתחיל את ההכשרה שלהם, גם של קלינאי תקשורת, גם תזונה, גם ריפוי בעיסוק, גם פיזיותרפיה.
מירב בן ארי: מבחינתי, גם כיושב ראש השדולה להשכלה גבוהה, בסוף אנחנו השארנו את הסטודנטים בבית, ובסופו של דבר בכל הוויכוחים בין המבוגרים, כמו שאני קוראת לזה הרבה פעמים, הסטודנטים משלמים את המחיר ואנחנו חייבים לפתור את זה.
מירב בן ארי: אני יודעת שבפורום כזה קשה מאד, אבל זה פורום שיישמעו הקולות ולאחר שהפורום הזה יסתיים, אנחנו נחליט בפורום מצומצם יותר, איך אנחנו מסיימים את הסיפור הזה ואת הסגה המיותרת הזאת, שבסופו של דבר פוגעת.
מירב בן ארי: וזה מאד מאד קריטי, כי כל יום שעובר אנחנו יודעים שההתמחויות הן כמו סרט נע, כל יום שעובר ובעצם אם אני מחכה לשבוע הבא, זה כמו משחק דומינו וזה מפיל לי פה את כל הסיפור של ההתמחות, לכן זה קריטי.
מירב בן ארי: ראשית אני נותנת לחבר הכנסת דב חנין, בבקשה.
דב חנין: הסיפור הזה הוא לא פחות מאשר שערורייה.
דב חנין: אנחנו מדברים על אנשים שנותנים טיפולים שהם מאד מאד חיוניים.
דב חנין: אגב, חסרים מטפלים בתחום הפיזיותרפיה.
דב חנין: אני עברתי איזו שהיא פציעה, ביקשתי תור בקופת חולים, הכל בסדר, כל הרופאים אישרו וזה, מחכים חודשיים וחצי לתור.
דב חנין: כי בסדר, אין מטפלים.
דב חנין: כאן יש לנו סטודנטים, סיימו את הלימודים, צריכים לעבור את ההכשרה המקצועית, נמצאים בתחנה האחרונה ובגלל – סליחה – באמת עיוורון וטמטום של המערכת ופגיעה בזכויות של המדריכים הקליניים – בקיצור אופסייד מוחלט, הסתכלות על כסף קטן ביותר, שצריך לתת אותו כדי שאנשים יעבדו בצורה ראויה, יקבלו את התנאים שלהם, יבצעו את ההכשרה, יקבלו את ההכשרה.
דב חנין: בגלל דבר מטומטם, אנחנו גורמים נזק גדול.
דב חנין: אנחנו גורמים נזק לסטודנטים שהיו פה אתמול והפגינו.
דב חנין: בוודאי, הם סיימו את הלימודים והם רוצים להתחיל לעבוד.
דב חנין: אנחנו גורמים נזק לציבור מאד גדול.
דב חנין: אנחנו צריכים את האנשים האלה.
דב חנין: אנחנו צריכים פיזיותרפיסטים, אנחנו צריכים קלינאי תקשורת, חסרים לנו.
דב חנין: גברתי יושבת הראש, אני חושב שהדיון הזה צריך להסתיים בפנייה מאד חדה לשר הבריאות להתערב אופן אישי בסוגיה הזו, לתת למדריכים את מה שמגיע להם.
דב חנין: שוב, אנחנו מדברים פה על כסף כל כך קטן, שזה נראה לי פשוט מטורף שבגלל דבר הזה נוצרת כזו פגיעה גם בציבור גדול של סטודנטים וגם בציבור גדול של אנשים שצריכים את הטיפול.
מירב בן ארי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, אתה צריך לצאת, אז בבקשה אדוני.
מירב בן ארי: תודה רבה לחבר הכנסת חנין שעבר בזמנים.
עבדאללה אבו מערוף: בוק רטוב לכולם ותודה ליושבת הראש על ההיענות החפוזה ביותר לדיון הזה.
עבדאללה אבו מערוף: אתמול היינו בהפגנה, טוב שהייתה הפגנה אתמול של הסטודנטים.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע אם יש כאן נציגים שלהם שהיו אתמול.
עבדאללה אבו מערוף: כן, בוקר טוב.
עבדאללה אבו מערוף: הדבר פשוט מאד.
עבדאללה אבו מערוף: אין מה להוסיף יותר.
עבדאללה אבו מערוף: הנזק של אי העברת ההכשרה והסטאז' משך שנה לתלמידים זה נזק עצום וההתחשבנות הזאת, הילדותית, האוצר, משרד הבריאות, של אי מתן אישור להכשרה, זה כסף קטן, כמה אגורות למשרד האוצר ולמשרד הבריאות, אבל לתלמידים שלמדו שנה שלישית וחייבים לעשות את הסטאז' זה נזק עצום, גם כלכלי, גם חברתי, גם מקצועי וגם בכלל אנחנו חייבים את המקצועות האלה לטיפול באנשים שזקוקים לטיפולים.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אני חושב ואני לא רק מקווה ואני בטוח שמהדיון הזה ייצא משהו ושהסטודנטים יתחילו לאלתר את הסטאז' שלהם וזה לא יתעכב, לא על ידי משרד הבריאות ולא על ידי משרד האוצר תחת אילוצים של כסף.
עבדאללה אבו מערוף: כסף יש, ולכן אני חושב שכך צריכה לצאת הקריאה וההמלצה ושיתחילו ממש בתחילת השבוע הבא את הסטאז' שלהם.
מירב בן ארי: משרד הבריאות, מי מציג את העמדה?
מירב בן ארי: אני רואה שיש כאן חמישה דוברים, בבקשה תבחרו אחד, מי יציג לנו את העמדה מבחינתכם.
<קריאה: במקום חמישה היו משקיעים קצת בהדרכות וזהו.
<קריאה: שולחים חמישה נציגים.
מירב בן ארי: כן, לפחות בוא נראה שאנחנו פותרים את זה.
יוסף ג'בארין: לא, הוא אומר שזאת הסיבה שלא מטפלים בזה.
יוסף ג'בארין: כולם כאן.
<קריאה: חמישה נציגים.
מירב בן ארי: לא, זה חשוב להם.
מירב בן ארי: כן אדוני, מר אמציה גינת, מנהל תחום תכנון, תשתיות וכוח אדם במקצועות, משרד הבריאות, בבקשה.
<אמציה גינת: אז כמה דברים.
<אמציה גינת: דבר ראשון, משרד הבריאות רואה חשיבות גדולה בהמשך ההדרכה הישירה, כמו שהיא מתבצעת בכל השנים ובהמשך, כדי להמשיך את הזרימה של אנשי מקצוע לתוך המערכת לפי המתוכנן, והמשרד עובד ועבד על זה לא מעט, גם בדברים שהם לא בהכרח קשורים למשרד, אלא דברים שקשורים אולי יותר להשכלה האקדמית וליחסי עבודה בין עובדים למעבידים.
<אמציה גינת: צריך אולי לציין פה שברוב המקומות אנשים מקבלים את הכסף.
<אמציה גינת: נעשה הסכם חדש אחרי ועדה שישבה למעלה משנה, ועדה שהמל"ג הקימה ומשרד הבריאות השתתף בה בגלל החשיבות, שבנתה מודל חדש לתגמול, להסדרת הנושא של התגמול בין המוסדות האקדמיים לבין המוסדות הרפואיים, שבהם מתבצעת ההכשרה הקלינית.
<אמציה גינת: המודל הזה הגיע להסכמה גם עם ההסתדרות, גם עם מל"ג, גם עם המעסיקים.
<אמציה גינת: הוחלט על היישום שלו וסוכם בהמשך, בהתאמות הנדרשות להפעיל אותו גם על ריפוי בעיסוק וגם על הפרעות בתקשורת, שבהן גם כן יש התנסות קלינית בתוך הלימודים האקדמיים.
<אמציה גינת: כאשר בגלל שזה לא בדיוק אותו דבר, כי בכל מקצוע ההכשרה הקלינית מתבצעת בצורה מעט שונה, לכן נדרשות התאמות.
מירב בן ארי: בוא תתמקד בדיון שכאן.
מירב בן ארי: איך הגענו למצב הזה שהסטודנטים יושבים בבית.
<אמציה גינת: איך הגענו למצב הזה זאת שאלה שצריך לשאול את מי ש- - -
עליזה לביא: איך הגענו שוב למצב הזה.
עליזה לביא: איך הגענו שוב.
עליזה לביא: דגש על השוב.
עליזה לביא: זה קורא כל פעם.
עליזה לביא: זה לא פעם - - -
<אמציה גינת: אני לא יודע לאיזה שוב את מתכוונת, בגלל ש - - -
עליזה לביא: אז אני אקבל תיכף רשות דיבור.
<אמציה גינת: אני באמת לא יודע לאיזה שוב את מתכוונת.
<אמציה גינת: ישבה ועדה במשך למעלה משנה והציעה מודל חדש - - -
מירב בן ארי: ההסכם היה - - -
<אמציה גינת: וחשוב להדגיש שגם לפני כן היה תשלום למדריכים, אלא שהטענה הייתה שהתשלום לא משקף ואכן הוועדה החליטה על מודל יותר מדויק, יותר מתגמל גם למדריכים ספציפית, מודל שמתגמל גם את המוסדות עצמם.
<אמציה גינת: כבר בינואר 2016 יצא מכתב ממנכ"ל משרד הבריאות שהורה להפעיל את זה וכבר באפריל הודגש הנושא שוב וגם ביולי יצאו מכתבים כדי לוודא שהעסק עובד, וגם השבוע, כשהתברר שיש טענות שבחלק מהמקומות – ואני עוד פעם מדגיש – בחלק מהמקומות – משלמים לפי המודל הישן ולא החדש, מנכ"ל משרד הבריאות הוציא שוב מכתב שבו הוא הבהיר את החובה לעשות את זה מהר ושיש בעיות והטענה הייתה שיש בעיות טכניות שלא יודעים איך להעביר, כי יש כסף שמגיע ממוסד אקדמי, אבל משכורת מהמוסד הרפואי.
<אמציה גינת: הסיכום היה שימצאו את הדרך ויעשו את זה כבר ואני מדגיש עוד פעם, הנושא הזה היה לגבי פיזיותרפיה.
<אמציה גינת: בריפוי בעיסוק ובהפרעות בתקשורת, הדברים האלה מתנהלים כמו שהם התנהלו לפני כן, כי עדיין עובדים על ההתאמות כדי לעשות את המודל בצורה שתתאים להם.
<אמציה גינת: בתזונה - - -
מירב בן ארי: האם יש נציג מטעמכם - - -
<אמציה גינת: אני רק רוצה להשלים.
<אמציה גינת: בתזונה ההכשרה המעשית לא נמצאת בכלל בלימודים הקליניים, היא נעשית לאחר מכן.
מירב בן ארי: בזה הייתי גם ככה עם מנכ"ל משרד הבריאות כדי כן לשנות את זה ושזה כן יהיה.
מירב בן ארי: הצורך הוא כן בתהליך מול ה - - -
עליזה לביא: הסטודנטים צריכים - - -
מירב בן ארי: רגע, שנייה, לא להפריע בבקשה, אני ממש מבקשת, חברת הכנסת לביא, את תיכף מדברת גם ככה.
מירב בן ארי: אני רק רוצה רגע לשאול אותך משהו.
מירב בן ארי: האם לאור המצב שבו סטודנטים נמצאים בבית, אתם יושבים יחד עם הגורמים הרלבנטיים?
מירב בן ארי: מנסים לפתור את המצב?
<אמציה גינת: אנחנו מנסים לחבר.
<אמציה גינת: התפקיד שלנו פה הוא של שדכן, ומתוקף זה אנחנו מנסים, כפי שעשינו בשנתיים האחרונות, גם אז, גם ההסכם בין מל"ג להסתדרות - - -
מירב בן ארי: אז חוץ מהמכתב של מנכ"ל משרד הבריאות.
<אמציה גינת: יש הרבה שיחות והרבה טלפונים והרבה ניסיונות.
מירב בן ארי: למה אתם לא נפגשים פשוט?
<אמציה גינת: אנחנו נפגשים עם מי שאנחנו יכולים.
<אמציה גינת: אני מזכיר עוד פעם, הסכסוך, אנחנו לא צד באופן רשמי לו.
<אמציה גינת: אנחנו פה זה שמנסה לפתור אותו.
מירב בן ארי: כן, אתה לא צד באופן רשמי, אבל אתה חלק בלתי נפרד ממנו, לכן אם אתה גם בתפקיד השדכן, אתה - - -
עליזה לביא: הרגולטור.
מירב בן ארי: בטח הרגולטור, אתה אמור - - -
<אמציה גינת: אנחנו לא רגולטור להשכלה גבוהה, אנחנו רגולטור על מערכת הבריאות.
מירב בן ארי: כן, על מערכת הבריאות.
<אמציה גינת: לא, צריך לדייק פה.
<אמציה גינת: אנחנו הרגולטור על מערכת הבריאות.
מירב בן ארי: זה חלק בלתי נפרד.
מירב בן ארי: אם לא הייתי עוסקת בסטודנטים לתזונה, הייתי אומרת שאתה רק סוג של פיקוח, אבל אתה חלק בלתי נפרד.
מירב בן ארי: זאת אומרת שכרגע אתם לא התיישבתם ולא - - -
<אמציה גינת: לא, אנחנו מנסים לגרום לישיבה הזאת.
<אמציה גינת: חלק מהצדדים לא כל כך רוצים לשבת אחד עם השני.
<אמציה גינת: זה חלק מהבעיה.
מירב בן ארי: אוקי, אז אנחנו נוודא.
מירב בן ארי: זו המטרה של הוועדה הזאת, לוודא את זה.
חנין זועבי: סליחה, מה זאת אומרת אתם לא - - -
חנין זועבי: עם מי בדיוק הוא צריך לשבת?
מירב בן ארי: גם עם המל"ג וגם עם ועד העובדים, שאנחנו תיכף נשמע אותו גם.
עליזה לביא: אז ברשותך, אולי נשמע קודם את הוועד.
מירב בן ארי: אז בבקשה, אלי גבאי, יושב ראש איגוד מקצועות הבריאות.
מירב בן ארי: הנה, חברות הכנסת מאד רוצות לשמוע.
<אלי גבאי: טוב, אלף אני מתנצל שכל המהומה הזאת קרתה בגללנו, אבל לצערי הרב משנת 2005 עברתי שלושה שרי חינוך, ארבעה מנכ"לי משרד בריאות, שלושה יושבי ראש אגודות סטודנטים למיניהם, כולל אחד שיושב פה בחדר, שהיום הוא חבר כנסת.
איציק שמולי: מה, זו האשמה כאילו?
<אלי גבאי: לא, זו לא האשמה.
איציק שמולי: לא, כי אתה שם אותי באותו סל עם משרד הבריאות ומשרד החינוך.
איציק שמולי: אני לא אחראי לתת לך כסף.
<אלי גבאי: אדוני חבר הכנסת, אני מצר על זה - - -
מירב בן ארי: חבר הכנסת שמולי, הוא ציין עובדה.
איציק שמולי: מצד שני אנחנו דווקא עמדנו לצדכם.
<אלי גבאי: אני לא בטוח בזה, אבל זה לא הדיון כרגע.
עליזה לביא: טוב חברה, זה לא דיון אישי.
<אלי גבאי: אבל אם תרצה אנחנו נוכל לפרוש את כל ה- - -
איציק שמולי: הוא הופך את זה לאישי, עם כל הכבוד לך.
מירב בן ארי: בואו, חבל על הזמן, ואני ממש מבקשת לתת ל - - -
דב חנין: חבר הכנסת שמולי היה שמח להיות שר ולתת לך פתרונות.
<אלי גבאי: לצערי הרב גם שלושה שרים לא נתנו פתרונות עד היום.
מירב בן ארי: אדוני, הסקירה ההיסטורית ברורה.
<אלי גבאי: לא, הסקירה ההיסטורית לא ברורה, מכיוון שבשנת 2005 התחלנו במשך 11 שנה לטפל במשבר הזה.
<אלי גבאי: במסגרת שנת 2012 למעשה עתרנו לבג"ץ.
<אלי גבאי: הייתה עתירה שנדונה בפני הרכב בג"ץ והסתיימה לפני כחודשיים, אחרי שלוש שנים.
<אלי גבאי: במסגרת העתירה הוקמה לצורך העניין ועדה ברשות פרופסור מקורי, כפי שציין ידידי אמציה.
<אלי גבאי: הוועדה הזאת ישבה שנה על המדוכה, סיכמה דברים שהאיגוד לא היה שותף אליהם.
<אלי גבאי: לא היה שותף אליהם.
<אלי גבאי: אני מדגיש פה, האיגוד לא היה שותף להסכם שנרקם בין המל"ג, משרד הבריאות והאוצר.
<אלי גבאי: בסופו של תהליך בשנת 2015, מאי 2015 – אני מקצר בכוונה – אבל במאי 2015 התקיימה ישיבה באוצר בה נחשפתי לראשונה כיושב ראש האיגוד לטבלה החדשה ואמרו לי בנוסח הדברים של – קח או לך.
<אלי גבאי: מתוך אחריות של ארבע שנים, שבהן למעשה יש השבתה של ההתנסויות קליניות כל שנה, כל שנה, החלטנו שאנחנו לוקחים את זה ולא הולכים.
<אלי גבאי: מתוך אחריות.
<אלי גבאי: במאי 2015.
מירב בן ארי: לא הולכים?
<קריאה: Take it or live it.
<אלי גבאי: לוקחים את ההסכם כפי שהוא.
מירב בן ארי: אז הוא בדיוק הפוך, אתה אומר.
<אלי גבאי: לא, לא אמרתי שזה הפוך.
<אלי גבאי: לא חשוב.
<אלי גבאי: בקיצור, אמרנו שאנחנו מסכימים לקבל את ההסכם כמו שהוא, כפי שהוא, עם איזה תיקון קטן.
<אלי גבאי: ציפינו שלמעשה באוקטובר שנה שעברה, 2015, ההסכם הזה ייושם.
<אלי גבאי: לצערנו הרב גם ההסכם שנה שעברה לא יושם.
<אלי גבאי: ואז התחלנו במסכת של איומים – אנחנו נשבית – כשמתנהל בג"ץ ברקע.
<אלי גבאי: כשבג"ץ, ואני מקריא את הציטוט מבג"ץ – שבג"ץ מחייב את המדינה לדון בהסדרים הכספיים במיידי, כשיש תצהיר של פרקליטות המדינה, כולל בדיון האחרון אל מול הרכב השופטים, שבו הם באים ואומרים שהם קיימו את ההסכם עד לאחרון הסעיפים שבו.
<אלי גבאי: במאי נחשפתי להסכם, קיבלנו את ההסכם.
<אלי גבאי: חיכינו שבאוקטובר, בתחילת שנת הלימודים, יישמו את ההסכם, לפחות בפיזיותרפיה.
<אלי גבאי: אמרנו שתהיה שנה של משא ומתן לגבי שאר המקצועות.
<אלי גבאי: הפלא ופלא בתחילת אוקטובר לא יישמו את ההסכם ואז פתחנו לצערי הרב בסכסוך עבודה.
<אלי גבאי: לשאלתך – שנה שעברה הכרזנו על סכסוך עבודה.
מירב בן ארי: הכרזתם על סכסוך אחרי ששבתם.
<אלי גבאי: בהחלט והלכנו להשבתה.
<אלי גבאי: וכתוצאה משני אנשים אחראים בלבד, שני אנשים בלבד, שקמו ואמרו אוקיי, יש לנו אחריות פה – זה יושב ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן והממונה על השכר באוצר שלקחו אחריות.
<אלי גבאי: התכנסנו ללא נציגי המל"ג, דרך אגב, בלילו של יום ראשון, ערב פתיחת שנת הלימודים.
<אלי גבאי: ישבנו פה עד אחת עשרה בלילה בירושלים.
<אלי גבאי: ניסינו לפתור את הבעיה.
<אלי גבאי: הגענו להסכמים.
<אלי גבאי: אמרתי אני מקבל את הכל, רק שההסכם ירוץ והסטודנטים יחזרו ללמוד ויחזרו לקבל את ההכשרה.
<אלי גבאי: ציפינו שבשנה הזאת יקרה משהו.
<אלי גבאי: לא רק שלא קרה.
<אלי גבאי: לא רק ששום סעיף מההסכם הזה לא ממומש, אומרות האוניברסיטאות, אומרת המל"ג – שמבחינתי כרגע הם לא צד בעניין, כי אני לא מנהל מולם משא ומתן – אומרות במפורש – אנחנו לא התכוונו בכלל לקיים את ההסכם הזה.
<אלי גבאי: כאשר אני מזכיר שוב – אני לא הייתי שותף להסכם הזה.
<אלי גבאי: קיבלתי את ההסכם הזה כפי שהוא רק כדי לסיים את המשבר.
מירב בן ארי: אז אם המל"ג הוא לא זה שאחראי ומשרד הבריאות לא זה שאחראי, אז אל מול מי אתה מלין?
<קריאה: על איציק שמולי.
<אלי גבאי: לא, אני מלין אל מול מי שחתום על ההסכם.
<אלי גבאי: על ההסכם חתמו האוצר, משרד הבריאות - - -
<אלי גבאי: האוצר ומשרד הבריאות.
<אלי גבאי: משרד הבריאות חתום על ההסכם - - -
חנין זועבי: משרד הבריאות - - -
מירב בן ארי: משרד הבריאות גם חתום על ההסכם?
<אלי גבאי: בוודאי.
מירב בן ארי: ומי שאמור ליישם אותו בפועל - - -
<אלי גבאי: זה משרד הבריאות.
מירב בן ארי: ואתה מבין - - -
<אלי גבאי: ואין לי שום טענה כנגד האוצר, דרך אגב.
רועי פולקמן: קודם כל אפשר לבקש לראות את ההסכם?
מירב בן ארי: אנחנו נבקש לראות את ההסכם.
רועי פולקמן: שהוועדה תקבל את ההסכם.
מירב בן ארי: איפה ההסכם?
<אלי גבאי: אני רק רוצה לעניין התזונה ל - - -
מירב בן ארי: יש לך את ההסכם?
<אלי גבאי: לא, אין לי את ההסכם פה כרגע.
<אלי גבאי: אבל רק לעניין התזונה אני רוצה לציין - - -
אוסאמה סעדי: ממתי ההסכם הזה?
<אלי גבאי: ההסכם הזה הוא מה-18 באוקטובר 2015 רבותי.
מירב בן ארי: ערב לפני פתיחת שנת הלימודים.
<אלי גבאי: שנה שלמה ועד היום מדריכים קליניים לא קיבלו תשלום.
<אלי גבאי: לא רק שלא קיבלו תשלום, שולחים אותם לרואה החשבון של האוניברסיטה כדי לקבל את הכסף.
<אלי גבאי: שמעתם?
<אלי גבאי: מדריך - - -
<אמציה גינת: רובם כן קיבלו - - -
מירב בן ארי: אדוני, רק תתייחס לנקודה שעלתה פה.
<אלי גבאי: ברשותך גברתי יושבת הראש, אני מבקש לסיים רק בנושא התזונה, כי התחוור לי בשלושה ימים האחרונים דבר שמבחינתי הוא חמור מאד ואני מבקש להעיר את תשומת ליבכם לנושא הזה, כי אני לא אעבור לסדר היום כל הנושא הזה.
<אלי גבאי: הסטודנטים לתזונה – כמו שאמרת - לצערי הרב – למרות פסיקת בג"ץ – עושים את ההכשרה שלהם אחרי - - -
מירב בן ארי: אחרי.
מירב בן ארי: הנושא הזה בטיפולי האישי.
<אלי גבאי: הנושא הזה בטיפול, אבל לא מקובל עלי - - -
מירב בן ארי: אבל זה לא משנה לי את השביתה עכשיו.
<אלי גבאי: גברתי, אני רק מנסה לתת מידע, שתביני לאן הדברים הולכים.
<אלי גבאי: הסטודנטים לתזונה משלמים עבור ההכשרה שלהם 3 מיליון שקלים בשנה.
<אלי גבאי: בפועל מגיע למדריכים - - -
מירב בן ארי: אדוני, אני רוצה להגיד לך שגם אצל מנכ"ל משרד הבריאות, שישבנו איתו על זה וגם עם המל"ג, יש נכונות לטפל.
מירב בן ארי: שים רגע את התזונה בצד.
מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחס לשאלה שאחת לפני שאני נותנת לחברי הכנסת.
מירב בן ארי: נאמר פה שחלק-.
מירב בן ארי: אתה אמרת אף אחד לא מקבל שכר וכאן נאמר שחלק כן מקבל שכר ולמרות זאת השבתת לכולם.
<אלי גבאי: אני לא השבתתי שום דבר, גברתי.
<אלי גבאי: אני פשוט עושה דברים של אותם נבחרי ציבור שבחרו בי.
<אלי גבאי: אמרו לי אנחנו לא רוצים להדריך.
<אלי גבאי: מבחינתנו אנחנו לא - - -
מירב בן ארי: נבחרי ציבור אתה מתכוון לסטודנטים.
<אלי גבאי: לא.
<אלי גבאי: אני מדבר על העובדים שבחרו בי.
מירב בן ארי: המדריכים.
<אלי גבאי: לא המדריכים.
<אלי גבאי: כלל העובדים.
מירב בן ארי: איזה עובדים?
עליזה לביא: הבוחרים.
עליזה לביא: לא, הוא התבלבל במינוח.
מירב בן ארי: לא, הוא לא מתבלבל.
<אלי גבאי: אני לא מתבלבל, רבותי.
<קריאה: העובדים שבחרו בו.
<אלי גבאי: רבותי, למעט זה שנתקעתי עם האוטו בכניסה לירושלים אני עדיין על הרגליים, אז באמת.
<אלי גבאי: אז תנו לי קצת להסביר.
<אלי גבאי: האנשים שבחרו בי זה האנשים ששלחו אותי בשליחות אחת: להביא להם את מה שמגיע להם והאנשים האלה לא קיבלו את מה שמגיע להם.
<אלי גבאי: יתרה מזאת, לא רק שלא קיבלו את מה שמגיע להם, מתווכחים איתם על חנייה באוניברסיטה, על להיכנס - - -
אוסאמה סעדי: אבל אם יש הסכם מאוקטובר - - -
<אלי גבאי: תשאל את - - -
אוסאמה סעדי: אם יש הסכם - - -
<אמציה גינת: להשבית בגלל החנייה באוניברסיטה את כל המערכת?
<אמציה גינת: מה?
<אמציה גינת: בגלל חנייה באוניברסיטה השבתם את המערכת?
<אמציה גינת: כי זה מה שקורה.
<אמציה גינת: זה מה שאתה עושה.
<אלי גבאי: אדוני, אני לא משבית שום דבר.
<אלי גבאי: אתם ניסחתם הסכם, אתם תעמדו בו.
<אמציה גינת: אין חנייה באוניברסיטה בהסכם.
<אלי גבאי: אין, אז מצוין.
<אמציה גינת: בהסכם לא כתובה חניה.
<אלי גבאי: אז אין הסכם מבחינתי.
מירב בן ארי: הנושא הזה של החניות זה נושא בנוסף.
אוסאמה סעדי: מירב, אני שואל אותו, אם ההסכם הוא מאוקטובר 2015, מתי אתם הכרזתם על סכסוך עבודה?
<אלי גבאי: אני לא צריך להכריז על סכסוך עבודה אדוני.
מירב בן ארי: הוא השבית - - -
<אלי גבאי: אני לא פגעתי במסגרת - - -
אוסאמה סעדי: אז מתי הכרזת על - - -
עליזה לביא: לפני שבועיים.
<אלי גבאי: שנה שעברה - - -
מירב בן ארי: התחילה שביתה ושבועיים לאחר מכן - - -
אוסאמה סעדי: הכרזת על השבתה ככה, באופן פתאומי?
<אלי גבאי: אדוני, אני מסביר שוב – אנחנו לא הכרזנו על השבתה.
אוסאמה סעדי: אז מי השבית?
עליזה לביא: מי הפסיק?
<אלי גבאי: רבותי, אני מסביר, אנחנו הפסקנו - - -
אוסאמה סעדי: מי השבית?
אוסאמה סעדי: אל תשתמש במונחים.
אוסאמה סעדי: מי הפסיק את ההדרכה?
עליזה לביא: המדריכים הפסיקו?
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, רגע, אני מבקשת, אני רוצה לעשות פה סדר.
מירב בן ארי: בסופו של דבר אתה לצורך העניין, או נבחרי הציבור שבחרו בך, החלטתם ביחד להשבית?
<אלי גבאי: נכון.
מירב בן ארי: אז זו אחריות שלך.
מירב בן ארי: עכשיו בבקשה, חברת הכנסת לביא, ההתייחסות שלך.
עליזה לביא: תודה גברתי ואני קודם כל רוצה להודות לך על המיידיות שבטיפול בסוגיה הזאת, כל הכבוד על הדיון המהיר הזה.
עליזה לביא: אפשר היה למנוע את זה ואני לא סתם אמרתי, שוב אנחנו נפגשים כאן.
עליזה לביא: אז אתה יכול לפלח את זה לפי מקצועות ודיברנו על פיזיותרפיה ודיברנו על תזונה וישבנו ואנחנו שב ואנחנו רואים כאן שיח חירשים.
עליזה לביא: שיח של חרשים.
עליזה לביא: אתה בורח מאחריות, הוא אומר שאתה חתום על ההסכם.
עליזה לביא: אתה באת ואמרת אני לא חלק מהעניין, חזרת ואמרת ושאלנו אותך ויושבת הראש שאלה אותך.
<אלי גבאי: אני ממש לא ברחתי מאחריות.
עליזה לביא: אתה כן ברחת מאחריות.
<אלי גבאי: אמרתי שאנחנו עובדים - - -
עליזה לביא: אני לא מבינה דבר אחד.
עליזה לביא: גם הבריונות של להשבית על חשבון הילדים שלנו – הסטודנטים האלה יש להם שמות, זה הילדים שלנו.
עליזה לביא: של כולנו בחדר הזה.
עליזה לביא: הילדים - - -
<אלי גבאי: הילדים - - -
מירב בן ארי: אדוני, אדוני, אנחנו ממש לא הפרענו לך.
עליזה לביא: הבריונות הזאת של לבוא ולהשבית – תקרא לזה איך שתקרא – להספיק, אבל להפסיק הדרכה אם זה בגלל שלא - - -
<אלי גבאי: אני לא - - - שתשתמשי ב - - -
מירב בן ארי: אדוני, אדוני, אני ממש מבקשת ממך, אל תפריע לחברת הכנסת לביא.
עליזה לביא: להפסיק הדרכה של סטודנטים, של הילדים של כולנו זו בריונות.
עליזה לביא: זה שלא עונים לך וזה שפה בחדר הזה אין לך מענה כבר כל כך הרבה שנים כמו שאתה אומר, אנחנו צריכים לטפל בזה.
עליזה לביא: זה מחדל.
עליזה לביא: זו שערורייה, אבל לבוא ולעצור לילדים של כולנו – לסטודנטים במדינת ישראל את ההכשרות – זו בריונות לשמה.