GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: ובפגרה מורידים להן מספר השעות ומשלמים להן לפי שעות.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא עניין שהן מקבלות את ה-5,000 בכל מקרה.
עאידה תומא סלימאן: לא, הן מקבלות לפי שעות עבודה.
עאידה תומא סלימאן: הן לא יכולות לקחת על עצמן עבודה נוספת, כי הן לא יודעות מתי מבקשים מהן להגיע לעבודה, וסידורי השעות שלהן שונות.
עאידה תומא סלימאן: ובפגרה מורידים להן מההכנסה שלהן.
עאידה תומא סלימאן: הפיצוי שאתם משלמים כנראה הולך לבעל העסק, כדי שישמור את תזרים הכסף אצלו, אבל זה לא הולך לפצות אותן על הירידה בשכר שלהן.
<חיים אבידור: תראי, כמו העובדים נשארת, ואנחנו בודקים את זה, ועשינו איזושהי נוסחה שאנחנו לוקחים את ממוצע העובדים שהיו בשלושה חודשים ערב הפגרה, ובודקים שהוא משאיר אותה כמות עובדים במהלך הפגרה.
אלי אלאלוף: כמות עובדים ושעות עבודה.
<חיים אבידור: עכשיו, מתי מותר להם לקחת חופשה?
יגאל גואטה: לא, שעות עבודה לא.
<חיים אבידור: בדרך כלל מותר להם לקחת חופשה במהלך הפגרה.
<חיים אבידור: וזה גם אני, אסור לי, או רצוי – אני לא לוקח חופשה במהלך מושב.
<חיים אבידור: ואותו דבר, הם לוקחים חופשה במהלך הפגרה.
<חיים אבידור: וככל שהם חורגים מימי החופשה, אנחנו מכריחים אותו לשלם להם עדיין שכר למרות שהם נמצאים בחופשה, כי היה מקרה, וזה תמורת ה-190,000 שקלים.
<חיים אבידור: עכשיו, יכול להיות, לא בדקתי, יכול להיות שאת בדקת, שפה ושמה יש ירידה, כי עובד ירד בשעות העבודה, אבל זה בדרך כלל, והיו מקרים כאלה, בדרך כלל זה כשעובד מבקש לרדת בשעות העבודה במהלך פגרה.
<חיים אבידור: כי העבודה הזאת היא קשה, העבודה הזאת שוחקת, ובדרך כלל במהלך המושב מבקשים מהם ודורשים מהם להגיע לעבוד.
<חיים אבידור: במהלך הפגרה נותנים להם לרדת בווליום, נותנים להם לרדת בווליום.
<חיים אבידור: אבל אני אומר לך: אנחנו עושים - - -
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לעבור לחברי הכנסת, שייתנו גם תגובה.
אלי אלאלוף: בבקשה, יוסי, רצית לדבר.
יוסי יונה: טוב, גברתי היושבת-ראש ואדוני היושב-ראש.
יוסי יונה: תראה, אנחנו מביאים לכאן את זעקתן של הנשים.
יוסי יונה: וזה כל כך לא הגיוני שנביא את הזעקה שלהן - -
אלי אלאלוף: זעקה שקטה.
יוסי יונה: - - הזעקה השקטה של הנשים, במקום שהן תשבנה כאן, במשכן הדמוקרטיה הישראלי, ריבונו של עולם.
יוסי יונה: תארו לכם, איזה דוגמה אנחנו עכשיו נותנים למציאות של שוק העבודה מחוץ לכותלי הכנסת, שנאסר על עובדות – חשבו על האבסורד – נאסר על עובדות במשכן הדמוקרטיה הישראלי להופיע בפני ועדות העבודה הרווחה והבריאות והוועדה לקידום מעמד האישה, להציג את עמדתן, את כאבן, ולהשמיע את קולן.
יוסי יונה: זה אבסורד, אדוני היושב-ראש, זה לא הגיוני.
אלי אלאלוף: תעשה הפסקה, תגיד שלום.
יוסי יונה: שלום לחברתי היקרה מירב בן ארי, שמגלה רגישות מאוד מאוד גדולה לנושא שעליו אנחנו מדברים כאן, ואני שמח שאת אתנו.
יוסי יונה: והייתי מציע לכם, אולי לא חשבתם על כך, אם הייתי מתחיל את הדיון במקומכם, והייתי רואה שנאסר על העובדות האלה להגיע לכאן, הייתי אומר: סליחה, הדיון נסגר, אנחנו מבטלים את הדיון.
יוסי יונה: לא ייתכן שיאסרו על עובדים במדינת ישראל במשכן הכנסת להופיע בפני הוועדה ולהשמיע את קולם.
יוסי יונה: אבסורד, לא הגיוני, לא נורמלי, לא צודק.
יוסי יונה: כל הבית הזה צריך להתקומם, זה אל"ף בי"ת של העבודה שלנו כאן – דמוקרטיזציה, יחסי עובד-מעביד.
יוסי יונה: ופה אנחנו לא יכולים לדון בזה?
יוסי יונה: נמנע מהאנשים האלה לבוא?
יוסי יונה: מי בעל הבית של המדינה הזו?
יוסי יונה: עכשיו הלאה.
יוסי יונה: אני לא יודע, הסיפור הזה, ואני יודע שהוא סיפור כללי שקיים בשוק העבודה הישראלי, שמדברים אתנו על ליבת העסק והמעטפת.
יוסי יונה: וכלל שהזמן עובר, נצמצם, אדוני, את ליבת העסק.
יוסי יונה: מה זה ליבת העסק בכנסת ישראל?
יוסי יונה: המחוקקים.
יוסי יונה: אתה תהיה מועסק בחברת קבלן, כולכם תהיו מועסקים בחברת קבלן, ורק אנחנו זה ליבת העסק.
יוסי יונה: מה ליבת העסק?
יוסי יונה: לחוקק חוקים.
עאידה תומא סלימאן: לך תדע.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שגם אנחנו - - -
יוסי יונה: זו ליבת העסק של הפרלמנט: לחוקק חוקים, להציף נושאים.
יוסי יונה: זו העבודה שלנו, חברי הכנסת, נעשה אותה, ונגיד: אתם יודעים מה, כל המעטפת היא בעצם מעטפת ולא שייכת לליבת העסק, בבקשה מעבירים את כולם לחברות קבלן.
יוסי יונה: אבל זה לא עובד ככה.
יוסי יונה: זה לא עובד ככה, אדוני.
יוסי יונה: זה מדרון חלקלק, שבו בגלל אינטרסים כלכליים קצרים של רצון – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?
יוסי יונה: לא כדי לחסוך כסף, כי בסופו של דבר, אם אנחנו בודקים את העלויות של העסקה קבלנית בהמון מגזרים בחברה הישראלית, אנחנו רואים שזה עולה או אותו דבר, אפילו יותר.
יוסי יונה: לכן אנחנו צריכים לומר באופן חד-משמעי: זה לא מקובל עלינו, נשים, אנשים, שעובדים כאן 24 שעות.
יוסי יונה: אתם יודעים מה, הם נמצאים המון, באים למשכן אפילו יותר מאתנו, ועושים עבודה נאמנה, נותנים לנו שירות איכותי והטוב ביותר שאפשר להעלות אותו על הדעת.
יוסי יונה: ולהתייחס אליהם כבנות או כבנים חורגים של המשכן הזה זה לא סביר.
יוסי יונה: אני מציע, גברתי היושבת-ראש, אדוני היושב-ראש, הבה ונגיע לאיזשהן החלטות או מסקנות אופרטיביות, שלא שאנחנו מציפים את הנושא ומדברים עליו שוב ושוב, אנחנו רוצים לבדוק מחדש את האפשרות הזו להעסקה ישירה של העובדים האלה.
יוסי יונה: אני אומר לך, אדוני, אני מדבר עם הנשים הללו, הן פוחדות, הן רועדות.
יוסי יונה: המון מהן חשופות להשפלות מצד המעבידים שלהן והן פוחדות לדבר אתכן, הן פוחדות לדבר אתכן.
יוסי יונה: אני מגיע למזנון, ותופסת אותי עובדת פה ושם, ולוקחת אותי הצידה, שחס וחלילה המעסיק לא יראה אותה.
יוסי יונה: אתה יודע את זה?
יוסי יונה: אתה מעלה על דעתך שעובדת בכנסת פוחדת לדבר?
יוסי יונה: ואני חבר כנסת, וצריך לקחת אותה לאיזושהי קרן זווית, כדי שהיא תגיד לי: לא, הוא מסתכל עלי; לא, הוא רואה אותי.
יוסי יונה: זה לא הגיוני בכנסת ישראל, שתהיה התנהלות כזאת, שנשים פוחדות לדבר עם חברי כנסת?
עאידה תומא סלימאן: אבל, יוסי, הן קיבלו הוראות ברורות לא לדבר אתנו ולא לספר לנו.
יגאל גואטה: היא הנותנת, זה החמור ביותר.
יגאל גואטה: זה עוד יותר חמור.
יוסי יונה: לא רק שהיא עובדת קבלן, גם יש שלטון אימה ופחד שמוטל עליהן?
יוסי יונה: הרי זה לא הגיוני.
יוסי יונה: אתה צריך להיות נזעק, אתה צריך להגיד: הי, תגידו, איך יכול להיות דבר כזה?
יוסי יונה: שמעתי.
יוסי יונה: אתה יודע מה, תלך ותדבר עם העובדות.
<חיים אבידור: אני מדבר עם העובדות חדשים לבקרים.
<חיים אבידור: אני לא יודע על מה שאתה אומר, זה דבר ראשון.
יוסי יונה: לא, האם לידיעתך - - -
אלי אלאלוף: - - - תגובה, יוסי.
יוסי יונה: אני רוצה לשאול אותך: האם לידיעתך, התגובות שקיבלתי הגיעו אליך, שהן פוחדות?
<חיים אבידור: לא קיבלתי את התגובות האלה.
<חיים אבידור: אני יודע שאני מקבל לעיתים מכתבים מעובדים.
<חיים אבידור: הרי אנחנו מנהלים את חוק אכיפת חוקי עבודה, ויש אצלנו בחשבות תקן של בן-אדם שהוא למעשה "הכותל" של העובדים האלה, ואליו מגיעות כל התלונות.
<חיים אבידור: וכל התלונות האלה נבדקות.
יוסי יונה: אבל, אדוני, רק אני משלים את המשפט.
יוסי יונה: עכשיו יש בינינו יחסי אמון.
יוסי יונה: אני מאמין למה שאתה אומר.
אלי אלאלוף: - - - הוא לא מפסיק לדבר.
יוסי יונה: לא, רק משפט אחד אני מסיים.
אלי אלאלוף: תגיד שלום בשמנו לאורלי.
יוסי יונה: שלום לאורלי, שלום ליעל.
יוסי יונה: יש בינינו יחסי אמון.
יוסי יונה: מה שאתה אומר, אני מקבל את דבריך, שאכן לא קיבלת תגובות כמו שקיבלתי.
יוסי יונה: עכשיו, אני אומר לך באמון מלא שאני קיבלתי.
יוסי יונה: איך אנחנו מגשרים על הפער?
יוסי יונה: האם אתה מוכן להאמין לי, אדוני, שאכן ישנן עובדות מפוחדות, שחוששות אולי לדבר גם אתך, משום שיש פה חוסר אמון גם בינך לביניהן אולי?
יוסי יונה: מדוע הן באות אלי, מדוע הן באות לאורלי, מדוע הן באות ליגאל, ומדווחות על הפחד הנורא שהן חשות והן פוחדות לדבר אתך או עם אנשים אחרים?
יוסי יונה: לא הגיוני.
יוסי יונה: לכן הבה וניתן אפילו ביטוי או נבחן את ההיבט הזה של הדיון.
אלי אלאלוף: יגאל גואטה, אתה מרשה להתחיל בגברת יעל גרמן?
יגאל גואטה: בוודאי.
יגאל גואטה: לכבוד הוא לי.
יגאל גואטה: Ladies first.
יעל גרמן: קודם כול, תודה רבה, אבל אני מחזירה את הדיבור, כי הוא בא לפני.
יגאל גואטה: לא, למה?
יגאל גואטה: לא לא, בבקשה, בשמחה.
יעל גרמן: לא, אתה באת לפני.
אלי אלאלוף: מותר לנו לנסות להיות ג'נטלמנים.
אלי אלאלוף: לנסות, לא הצלחתי.
יעל גרמן: מותר לי לוותר.
יעל גרמן: אני מרגישה לא נוח, באתי אחריו.
אלי אלאלוף: יאללה, יגאל.
יגאל גואטה: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי, על הדיון.
אלי אלאלוף: עכשיו במעמד האישה הכול מותר.
מירב בן ארי: בדיוק הפוך אצלנו, אנחנו נותנות זכויות לגברים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לארג'יות.
יגאל גואטה: מסתבר, כנראה, בסופו של יום שאנחנו פה הנשים, אז לכן - - -
יגאל גואטה: תודה, גברתי, על הדיון.
יגאל גואטה: אני שמח וגאה שהייתי מהמבקשים לדון בנושא הזה, לאחר שכתבתי מכתב ביחד עם חברתי, חברת הכנסת אורלי לוי ויוסי יונה בוועדת הכנסת, ושלחתי אף מכתב ליושב-ראש הכנסת ולמנכ"ל הכנסת.
יגאל גואטה: ואני באמת לא רוצה ליצור איזשהו כאילו ציור, שיש פה טובים ורעים, כביכול אנחנו כן דואגים, ואולי חס ושלום הצוות המקצועי, מנכ"ל וכו', לא דואגים – לא, ממש לא.
<קריאה: איפה המנכ"ל?
יגאל גואטה: המנכ"ל הודיע שהוא שלח את החשב במקומו.
יעל גרמן: שאלה טובה שאין עליה תשובה.
אלי אלאלוף: לא, לא, הוא לא הוזמן.
אורלי לוי אבקסיס: למה הוא לא הוזמן?
אלי אלאלוף: נעשה בירור.
יגאל גואטה: אם העובדות לא הגיעו, גם הוא יכול לא להגיע, זה בסדר.
יגאל גואטה: ואני באמת לא רוצה לצייר כביכול איזשהו סוג של מצב, שיש פה טובים ויש פה רעים.
יגאל גואטה: אין לי ספק שכולם רוצים בטובת העובדים והעובדות האלה.
יגאל גואטה: אבל אני כן רוצה למחות על הייצוג של חברי הכנסת בוועדה הזאת, בטח ובטח של חברות הכנסת.
יגאל גואטה: ממש מצער אותי, באמת.
יגאל גואטה: אני אומר את זה חס ושלום לא בביקורת, אבל זה כואב לי, זה ממש עושה לי לא טוב.
יגאל גואטה: אני חושב שבאמת אותן נשים, אותן עובדות, שנותנות לנו שירות כמעט מסביב לשעון.
יגאל גואטה: אתה יודע, יש ימים שאתה מסתכל על ציונה הזאת, ואתה אומר: תגיד לי, מה, היא ספיידרמן?
יגאל גואטה: איך זה יכול להיות שב-03:00 בבוקר עזבנו והיא נתנה לנו קפה, וב-08:30 אנחנו מגיעים לעבודה והיא נותנת לך קפה.
אלי אלאלוף: שכחת את החיוך המדהים שלה.
יגאל גואטה: רגע, כתבתי את זה אפילו.
יגאל גואטה: כתבתי את זה אפילו.
יגאל גואטה: החיוך והברכות שהיא נותנת לך כל הזמן, בכל שעה, בכל רגע נתון, 02:00, 03:00 לפנות בוקר.
יגאל גואטה: ובוועדה הקודמת, אני לא יודע אם אתם יודעים, לא הייתם, בוועדה הקודמת שדיברנו על הנושא הזה, במקרה היא זאת שחילקה את הקפה, ומהבושה היא פשוט יצאה.
יגאל גואטה: והרגישה לא נעים, שחס ושלום אולי מישהו יחשוב, אולי שהיא ביקשה שנדבר בשבילה, כי הזכרנו את השם שלה, כי אי-אפשר להסתובב פה בתור חבר כנסת ולא להזכיר את השם הזה ציונה.
יגאל גואטה: אני אומר לכם את האמת, אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת: כל פעם שאני מבקש ממנה קפה, אני גם מבקש ממנה סליחה לפני.
יגאל גואטה: והיא יודעת את זה.
יגאל גואטה: לא מהיום.
יגאל גואטה: כל פעם אני בא אליה: ציונה, אני מבקש סליחה, אני מתנצל, אפשר קפה בבקשה?
יגאל גואטה: הייתי מכין בעצמי אם הייתי יודע להשתמש במכונה הזאת.
יגאל גואטה: אבל יש פה אישה שהיא בגיל של אמא שלי, ועומדת פה לפעמים 16, 17, 18 שעות – אין סוף שעות.
יגאל גואטה: והיא זו שצריכה לדאוג מה יהיה במכרז הבא, והיא זו שצריכה לדאוג מה יהיה בפגרה – יהיו מספיק שעות, לא יהיו מספיק שעות.
יגאל גואטה: זה נורא ואיום באמת לחשוב על זה.
יגאל גואטה: זה נורא ואיום.
יגאל גואטה: אני אומר לכם, שגם בפעם הקודמת אני על סף בכי כשאני מדבר על הנושא הזה ואני מזכיר את ציונה.
יגאל גואטה: ואני מרגיש לא נעים, אני מרגיש לא נעים לפנות אליהם.
יגאל גואטה: אולי יש דבר שאנחנו לא מרגישים בו ולא שמים לב.
יגאל גואטה: ובדיעבד אני חושב שטוב שהם לא פה.
יגאל גואטה: הרי הן לא היו מדברות אפילו.
יגאל גואטה: הן לא היו מדברות, הן היו מתכנסות בתוך עצמן מרוב בושה, כי אנחנו בעיניהם כענקים.
יגאל גואטה: הם מרגישים שהם נותנים שירות לטופ של המדינה הזאת.
<קריאה: אני מקווה שהן לא היו מרגישות ככה.
יגאל גואטה: הן כן מרגישות ככה.
יגאל גואטה: את רואה איך שהן באות בדחילו ורחימו בכל דבר ועניין.
יגאל גואטה: אתמול חמש בנות במהלך היום ניגשו אלי, בעקבות מה שאמר חברי חבר הכנסת יוסי יונה: גואטה, תהיה מחר בוועדה?
יגאל גואטה: גואטה, תהיה מחר בוועדה?
יגאל גואטה: בא לך לבכות, באמת שבא לי לבכות.
יגאל גואטה: אני לא יודע מי יוצר את האימה הזאת, אם זה אנחנו בעצמנו, המעסיקים שלהן, אני לא יודע מה, אבל אני מצטרף לכל מילה שחברי יוסי יונה אמר.
יגאל גואטה: אסור שזה יקרה.
יגאל גואטה: הפחד והאימה הזאת פה אצלנו במשכן הזה?
יגאל גואטה: זה לא יכול להיות, זה פשוט לא יכול להיות.
יגאל גואטה: אני לא חושב שאפשר את כל עובדי הקבלן להכניס לתוך הסיפור הזה, ולא כל דבר ישים ולא כל דבר אפשרי.
יגאל גואטה: אבל אני בטוח שיש הרבה עובדים ועובדות היום שכן אפשר להכניס אותם כעובדות כנסת.
יגאל גואטה: ואנחנו נמשיך להיאבק שזה יהיה.
<חיים אבידור: אני מבקש דבר אחד לענות לגבי האיסור של העובדים להיות פה.
<חיים אבידור: אני חוזר ומדגיש, לכנסת אין נגיעה לנושא הזה.
<חיים אבידור: אבל בדקתי עם חברת "שפיר", חברת "שפיר" לא אסרה על העובדים.
<חיים אבידור: יחד עם זאת, חברת "שפיר", הנהלת חברת "שפיר" אמרה שהם בעצמם כהנהלה, הם הוזמנו, והם מצאו לנכון לא להגיע, כי אין להם שום נגיעה לנושא, אין להם שום דבר לתרום.
אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד בתמימותך הידועה, שזה לא מסר לעובדים.
<חיים אבידור: אני לא חושב שניתנה הנחיה לעובדים לא להופיע.
אלי אלאלוף: אדון אבידור, אני מכבד אותך - - -
עאידה תומא סלימאן: סליחה, לפעמים לא צריך לתת הנחיה, כאשר יש תרבות מסוימת שקיימת, וכולם מבינים איפה הגבולות שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אתה לא חייב לתת הנחיה ברורה.
יוסי יונה: כן, בדיוק.
<חיים אבידור: בכל אופן, אני חייב שתיתנו לי להבהיר: לכנסת אין שום יד ורגל בהנחיה הזאת.
עאידה תומא סלימאן: בדיוק זאת הבעיה.
אלי אלאלוף: אין דבר שמתרחש בבניין הזה, אדון אבידור היקר - - -
<חיים אבידור: זה לא יכול להיות שאתם תגידו שהנהלת הכנסת יצרה אווירה שאומרת לעובדים לא להגיע.
יגאל גואטה: אמרתי במפורש שאני לא יודע איך נוצרה האווירה הזאת.
<חיים אבידור: אני אומר לכם שהנהלת הכנסת מחבקת את העובדים לפחות כמוכם.
יגאל גואטה: אבל זו מציאות.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, בוא נזכיר ככה.
אורלי לוי אבקסיס: - - - איך נוצרה האווירה?
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי, שנייה.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה לבקש, אם אפשר, ממר חיים, תרשום את כל ההערות וניתן לך בסוף אפשרות להגיב על הדברים.
עאידה תומא סלימאן: כדי לאפשר לחברות - - -
אלי אלאלוף: יש לנו רק רבע שעה, אז please, אני יודע - - -
יעל גרמן: אשתדל לקצר.
יעל גרמן: קודם כול, אני רוצה לומר שאני מדברת גם בשם ריטה ונירה וורד ועדינה - -
יוסי יונה: זה מסוכן.
יגאל גואטה: הנה, "הלך עליהן" עכשיו.
יעל גרמן: - - וטליה ורותי וכרמית.
יעל גרמן: וכולן, ממש כמו ציונה, נותנות לנו את השירות הטוב ביותר עם חיוך.
יעל גרמן: אבל אני רוצה לדבר לגופו של עניין.
יעל גרמן: כשהיינו במשרד הבריאות הייתה מלחמה לצרף את אחיות בריאות הציבור ולהעביר אותן להעסקה ישירה במקום להעסקה דרך חברת קבלן.
יעל גרמן: ואני ביקשתי כמובן לעשות את ההשוואה מה יותר זול.
יעל גרמן: הפלא ופלא, התברר – אין הבדל, ממש אין הבדל, בגלל כמובן הפער של הרווח של חברת הקבלן, של חברת כוח האדם.
יעל גרמן: והגשנו את זה, דרך אגב, למשרד האוצר, והראינו להם: תראו, אין הבדל בהעסקה הישירה.
יעל גרמן: אני משערת לעצמי שגם כאן, אם באמת חיים יעשה את החישוב – תיכף אומר מה הבעיה – את החישוב, הוא יגלה שבגלל הפרשי הרווח של הקבלן - -
יוסי יונה: תיווך.
יעל גרמן: תיווך, אוקיי.
יעל גרמן: הפרשי התיווך, whatever.
יעל גרמן: - - אתה תגלה שהעסקה ישירה היא לא יותר יקרה.
יעל גרמן: שיש לנו פה בעיה בכנסת.
<חיים אבידור: הבעיה היא תפעולית.
יעל גרמן: חיים, הבעיה שלנו היא חמישה חודשי הפגרה.
יעל גרמן: אנחנו בפגרה חמישה חודשים קבוע, ובנוסף בשנות בחירות אחת לשנתיים וחצי עד ארבע שנים, אז יש לנו עוד איזה חודשיים או שלושה חודשים שבהם הכנסת למעשה לא פעילה.
יגאל גואטה: שזה, לצערנו הרב, קורה בזמן האחרון כל שנתיים.
יעל גרמן: ואני משערת לעצמי, שאם מכניסים את זה לתוך המשוואה, אז בהחלט מגיעים למסקנה שהרבה יותר יעיל להעסיק במיקור חוץ.
אורלי לוי אבקסיס: את טועה, לא מפטרים אותם בזמן הזה.
יעל גרמן: אני יודעת, הוא אמר לנו.
יעל גרמן: הוא היה כאן והוא אמר לנו.
אורלי לוי אבקסיס: - - - שלא היה לנו קל לעשות את זה.
יעל גרמן: והם מקבלים שכר מינימום או אולי אפילו פחות.
אורלי לוי אבקסיס: לפחות לא מפטרים אותם.
יעל גרמן: מה שאני רוצה לומר, שאנחנו פה בכנסת שומרים על עקרונות.
יעל גרמן: זאת הייתה הממשלה, כמובן בהסכם עם ההסתדרות, שקבעה שהיא רוצה להעביר את כל עובדי הקבלן במדינה להעסקה ישירה.
יעל גרמן: הממשלה קבעה זאת.
יעל גרמן: אז אני חושבת שהכנסת צריכה קודם כול להראות דוגמה, ממש כמו שהיא מראה דוגמה בקליטת עובדים עם צרכים מיוחדים, ממש כמו שהיא לא מראה דוגמה בקליטת חרדים וערבים.
יעל גרמן: גם בשני הדברים האלה להערכתי הכנסת צריכה להוות דוגמה, ורק 2.25% מהמועסקים הם ערבים, ואני לא יודעת כמה חרדים, לדעתי אפילו פחות.
יעל גרמן: אבל בוודאי כשאנחנו מדברים על עובדי קבלן, כשכבר קיבלנו החלטה שלא יהיו עובדי קבלן.
יעל גרמן: ולכן אני לא רוצה לדבר על עלויות, אני רוצה לדבר פה על ערכים.
יעל גרמן: אנחנו כאן בכנסת הזאת צריכים להוביל ערכים.
יעל גרמן: אז אם אנחנו רוצים שכל המדינה תעבור להעסקה ישירה ותפסיק את ההעסקה דרך כוח אדם, אנחנו פה בכנסת צריכים להביא את זה כדוגמה, גם אם זה יהיה פחות יעיל וזה יעלה יותר כסף.
אורלי לוי אבקסיס: כשהיית שרת הבריאות ושר האוצר היה מהמפלגה שלך, הם קיבלו את הבקשה שלך?
אורלי לוי אבקסיס: והועסקו בצורה ישירה כל אותן אחיות?
יעל גרמן: לא, בוודאי שלא, זה מהלך - - -
עאידה תומא סלימאן: כמובן שלא.
יעל גרמן: אורלי, אנחנו יכולות לריב בינינו לבין עצמנו, ואנחנו יכולים להחליט שאנחנו נאבקים - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא רבה, לא רבה.
יעל גרמן: אני מציעה שניאבק למען זה, ולא נריב בינינו לבין עצמנו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לחוצות בזמן - - - לנהל את זה.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול שאלה, שתתייחס בתשובות, כי כבר זה עלה פה עם יוסי יונה.
מירב בן ארי: גם הייתה איזה עובדת שפנתה אלי בנושא מסוים, לא משנה מה.
מירב בן ארי: ואז התחלנו את התהליך.
מירב בן ארי: ואמרתי לה: מה הבעיה?
מירב בן ארי: תבואי למשרד ונשב.
מירב בן ארי: אז היא אמרה לי: לא, אי-אפשר, משהו כאילו ממש ברמה - - - אני עכשיו רוצה להבין משהו אחד.
מירב בן ארי: הרי פונים אלי אנשים שלא מכירה אותם, לא יודעת מי הם.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אתה יודע שאנחנו מפלגה בלי פריימריז, אז זה לא שיש לי פעילים.
מירב בן ארי: פונים אלי אנשים זרים בפייסבוק בהודעות, בווטסאפ.
מירב בן ארי: אני לא רוצה להגיד לך מה קורה לי ביומיים האחרונים בגלל הכימיקלים.
מירב בן ארי: היום נכי צה"ל, שבחיים לא דיברתי איתם, אני לא מכירה אותם.
מירב בן ארי: אני גם שואלת למי הצבעתם, זה לא מעניין אותי, אין לי את העניין הזה שאני דואגת לפעילים שלי, כי אין לי, כי אני מפלגה שמי שפונה אני מטפלת.
מירב בן ארי: יכול להיות שאני מצליחה, יכול להיות שלא, אבל אני מתייחסת.
מירב בן ארי: ומה היה לי הזוי?
מירב בן ארי: שכשהעוזרת הפרלמנטרית שלי, שהיא כבר הרבה שנים כאן, אמרה לי: מירב, אי-אפשר אבל לדבר איתן במשרד.
מירב בן ארי: אז אמרתי לה: מה זאת אומרת?
מירב בן ארי: לא הצלחתי להבין, באמת.
מירב בן ארי: ואז היא קצת נעלמה לי, אני מודה, ואתה יודע, מכוח האינרציה של הפעילות השוטפת פה.
מירב בן ארי: אבל מה שהפריע לי בכל הסיטואציה הזאת זה שהיא חששה לבוא.
מירב בן ארי: ואתה יודע, חיים, אין לי שום אינטרס, אין לי פה כלום מעבר, איזשהם מניעים נסתרים.
מירב בן ארי: יש עובדת שפנתה, אני באופן טבעי הזמנתי אותה ללשכה שלי, אגב כמו שאני פוגשת אנשים זרים גם בבית קפה בתל-אביב שפנו אלי.
מירב בן ארי: ובמקרה הזה הספציפי היא אמרה לי: אני לא יכולה לבוא.
מירב בן ארי: אמרתי לה: למה?
מירב בן ארי: הרי אני עוזרת גם לאנשים אחרים.
מירב בן ארי: אז היא אמרה לי: כי אסור לנו להיפגש אתכם.
מירב בן ארי: עכשיו, אני אומרת לך, בכל הסיטואציה הזאת, זה הדבר היחיד שאשמח שתסביר לי: האם זה נכון?
מירב בן ארי: ואם כן, מי נתן את ההוראה?
מירב בן ארי: ולמה אם זה אנשים זרים מבחוץ, אז למה לא אנשים מפה?
מירב בן ארי: הוא מדבר על ציונה שמגישה כאילו.
<חיים אבידור: אני לא יכול להסביר - - -
מירב בן ארי: כן, זהו, דקה.
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, חכה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, תוסיף את זה להערות.
מירב בן ארי: לא הבנתי את העניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים קצת להתקדם, כי ממש הולכים לקראת סיכום.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי, לנסות כמה שאפשר באמת תמציתי.
אורלי לוי אבקסיס: באמת אנסה, אבל אני מראש אומרת, הדיון הזה לדעתי - - -
יגאל גואטה: היא לא מבטיחה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, כי באיזשהו אופן הוא עקר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עומדים פה מול האנשים הלא נכונים.
אורלי לוי אבקסיס: עומד פה חשב הכנסת, שכל תפקידו לצמצם את העלויות של הכנסת ולבצע מדיניות.
אורלי לוי אבקסיס: את המדיניות לא הוא קובע – אנחנו, אנשי הבית הזה, קובעים, ומנכ"ל הכנסת קובע את המדיניות.
אורלי לוי אבקסיס: ואם מנכ"ל הכנסת אומר לחשב: תעשה X, Y, Z – זה מה שיעשה החשב.
אורלי לוי אבקסיס: הוא ינסה לסדר את המספרים בתוך טבלאות האקסל, הוא לא קובע את המדיניות.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אנחנו באים אליו בטענות, אבל אין זה נכון.
אורלי לוי אבקסיס: הוא יכול לכתוב חוות דעת כלכליות, תוך כדי כך שמחשבים איך אנחנו מצמצמים את העלויות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בדיוק כמו שאמרה פה חברת הכנסת גרמן לפני שתי דקות, מבחינת עלויות זה היינו הך.
אורלי לוי אבקסיס: אדרבה, אולי אפילו זה זול יותר לעשות זאת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יושבת ממשלה, שלצערי הרב – ואני רוצה לומר לך זה לא רק הממשלה הזו, את המאבק הזה ניהלנו קודם.
אורלי לוי אבקסיס: אם כולם פה שואלים למה אסור להם לפנות אלינו ולמה הן לא יכולות להופיע פה, בוא אספר לכם.
אורלי לוי אבקסיס: הייתה פה בחורה שקראו לה שירה, ושירה ניהלה מאבק בשם ועד העובדים של עובדות הקבלן בכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שבכל פעם שהם יוצאים לחופשה, פגרה, חגים, היו מפטרים אותם.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הן לא היו מצליחות לצבור ימי הכשרה בשביל לזכות אפילו בדמי אבטלה.
אורלי לוי אבקסיס: תבינו את האבסורד, הנשים ברובן בעלי משפחות, לא מעט מהעובדות פה הן אימהות חד-הוריות, היו נאלצות איקס חודשים, לפעמים יש לנו פגרה של למעלה מחודשיים, לשבת בבית בלי פרנסה, להלוות מאנשים.
אורלי לוי אבקסיס: שאלתי אותם: איך אתם מסתדרים?
אורלי לוי אבקסיס: בחלקם זה קורה בחופש הגדול, כשאתה צריך לשים את הילדים הקטנים בקייטנות.
אורלי לוי אבקסיס: שיש פה קייטנות בכנסת, אבל להם אסור להביא.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כחברי כנסת יכולים להביא את הילדים שלנו, כשלנו יש יכולת פיננסית אולי לדאוג להם לסידור אחר.
אורלי לוי אבקסיס: להן, האימהות החד-הוריות, שמגיעות פה יום-יום, גם בחופש הגדול, כי החופשה של הפגרה מתחילה אחרי היציאה של הילדים לחופש, צריכות לשבור את הראש:
אורלי לוי אבקסיס: או להיות אימהות מפרנסות או להיות אימהות מזניחות, כי את הילדים שלהן הן נאלצות להשאיר ללא השגחה, בגלל שאין להן לפעמים יכולת לשלם את הקייטנות במחירים המטורפים.
אורלי לוי אבקסיס: ומאידך, הן מגיעות לכאן, והן רואות את הילדים של כל העובדים האחרים, וגם של חברי הכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד לך, אני גרה באזור בית-שאן.
אורלי לוי אבקסיס: בכל חופש גדול מרימים אלי טלפון: תביאי את הילדים, יש פה חוויות, אנחנו לוקחים אותם לטיולים.
אורלי לוי אבקסיס: אז אני מודה, אני לא משתמשת בזה, רק הנסיעה עם הילדים, כבר זה כאב ראש אחד גדול, תאמין לי, הם לא ישרדו את זה.
אורלי לוי אבקסיס: או אני לא.
אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאנחנו מסתכלים על המדיניות הזו, ואני חוזרת לאותה שירה שניהלה פה את המאבק – היה פה יושב-ראש אחר, היה פה מנכ"ל אחר – ואנחנו כחברי כנסת וכסגני יושב-ראש הכנסת נלחמנו יחד איתה.
אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו להכניס לתוך אותו מכרז, שכאשר מחליפים זכיינים, חייבים לקחת את העובדים האלו.
אורלי לוי אבקסיס: אתם באותו מכרז קבעתם את הכלל, שבעצם באיזשהו אופן מתקיימים יחסי עובד-מעביד, או היום קוראים לזה מעסיק.
יוסי יונה: שינוי החוק.
אורלי לוי אבקסיס: שינו את החוק, כן, ממעביד למעסיק.
אורלי לוי אבקסיס: מתקיימים פה יחסי עבודה.
אורלי לוי אבקסיס: בבית-משפט אתם תיפלו, מאחר שכל הנושא של קבלן שירותים נוצר כאיזושהי מוטציה, שבית-המשפט אמר, ביחסי קבלן, מתי עובדי קבלן, מתי נחשב שיש קשר עבודה בין מזמין השירות לבין הנותן.
אורלי לוי אבקסיס: אז יצרו את הדבר הזה קבלן שירותים.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני אומרת: שירה שילמה את המחיר, שירה פוטרה.
אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו לתקן את המכרז, אבל שירה פוטרה.
אורלי לוי אבקסיס: והיא מהווה תמרור עצור לכל אחת ואחד מהעובדים המוחלשים פה בכנסת – ראו מה קרה לשירה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי תצליחו במאבק, אבל אתם תחפשו לכם עבודה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: אז שירה חזרה לקרית-מלאכי, ושירה עובדת היום כקופאית בסופר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל היא מבקרת מדי פעם במשכן.
אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת לומר שעד היום אני שואלת אותה: תגידי, את מרגישה שהמאבק הזה היה שווה?
אורלי לוי אבקסיס: והיא אומרת לי: כן, אתה יודעת למה?
אורלי לוי אבקסיס: כי יש פה אימהות לילדים, לי עדיין אין ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: תבינו איזה סולידריות יש פה בין האנשים האלו, שלנו אין אותה.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, מילה אחת.
אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מגיעים פה לכנסת, אנחנו מגיעים לפעמים למאבקים מטורפים, מי שעומד מולך, אתה כל הזמן בחשד, מה הוא רוצה ממך או תיכף מה הוא יעשה אתך.
אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מגיעים פה, זה מזכיר לי מאוד את אותה אחות בית-ספר שהייתה נטולת אינטרסים, נטולת תפקיד של ההנהלה, ואנחנו הילדים הרגשנו שיש לנו אוזן קשבת.
עאידה תומא סלימאן: אורלי, לא, לא, אנחנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני מסיימת, אני מסיימת.
אורלי לוי אבקסיס: דוגמה אחת קטנה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני מגיעה ואני רואה את ציונה, ובימים בהם אני לא חשה בטוב, היא היחידה שאומרת לי: את לא מרגישה טוב, נכון?
אורלי לוי אבקסיס: לכי תנוחי.
אורלי לוי אבקסיס: מכינה לי את הקפה החם.
אורלי לוי אבקסיס: ואני אומרת לכם: אי-אפשר שנזניח אותם היום.
דב חנין: אהיה מאוד קצר, כי באמת נאמרו פה דברים מאוד מרגשים, שאני מצטרף לכל מילה.
דב חנין: אני רוצה להגיד לדעתי על מה הוויכוח, ולנסות להציע תשובה לוויכוח הזה.
דב חנין: כשאני מסכים עם אורלי, שהטענות שלנו לא יכולות להיות לחשב שנמצא פה לימיני.
דב חנין: מי שקובע את המדיניות בכנסת אלה חברי הכנסת.
דב חנין: אנחנו בסופו של דבר מנהלים את הבניין הזה ואנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים.
יגאל גואטה: אנחנו חושבים שאנחנו מנהלים.
דב חנין: לא, לא, לא, אנחנו מנהלים, ואנחנו לא יכולים להתנער מהאחריות הזאת.
יגאל גואטה: אתה באמת מנהל?
מירב בן ארי: אני לא מבינה איך הגעתם למסקנה שאנחנו מנהלים את הבניין הזה?
יגאל גואטה: אנחנו לא מנהלים פה כלום.
אורלי לוי אבקסיס: אז אם אתם מצביעים מה שאומרים לכם להצביע - - -
עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע אותו.
מירב בן ארי: זה אפילו לא קשור להצבעות.
מירב בן ארי: למה, ההצבעות במליאה מנהלות את הבניין?
מירב בן ארי: ההצבעות במליאה – מה רלוונטי בכלל?
עאידה תומא סלימאן: מירב, אולי דב יצליח להסביר את עצמו אם תקשיבו.
מירב בן ארי: תסביר לי איך אתה חושב שאנחנו מנהלים פה את הבניין הזה.
יוסי יונה: הסבר את עצמך.
עאידה תומא סלימאן: תני לו לעשות את זה.
דב חנין: לא אסביר איך אנחנו מנהלים את הבניין.
אורלי לוי אבקסיס: שיעור ראשון באזרחות.
דב חנין: מירב, צר לי מאוד שאנחנו בעצמנו חושבים שאנחנו לא מנהלים את הבניין, זה הכי מצער אותי.
דב חנין: אבל אני יכול בחצי שעה, שאין לי בדיון הזה - -
אלי אלאלוף: לא, לא, אין.
דב חנין: - - אין לי בדיון הזה, אז אסביר לך איך אנחנו מנהלים את הבניין, ואיך כל ההחלטות נמצאות בידינו.
דב חנין: ואם אנחנו רוצים אנחנו יכולים גם לשנות.