GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוחאי וג'ימה: אבל זה מה שסעיף (ב) אומר.
<איה דביר: זו שאלה שנדונה בהרחבה, להזכירכם, בדיון הקודם דברנו על טיב העמדה שתהיה, ושאלנו והתלבטנו מה רף העמדה.
<מירה סלומון: אנחנו עכשיו עוסקים בנושא של פעילות ארעית.
<מירה סלומון: אומרים כך עכשיו: - "הוראות סעיף זה למעט הוראות סעיף קטן (ב)", כלומר - - -
<נעה בן שבת: סעיף קטן (ב) חל בכל מקרה.
<מירה סלומון: העמדה המוצלת חלה על כל מקום.
<נעה בן שבת: מוצלת, מוגנת מגשם ומשמש – אני רוצה להבהיר את הדברים האלה, כי נטענה איזו טענה.
<נעה בן שבת: באו אליי אפילו בצורה לא כל כך מתאימה, באו בטענות שכאילו אני אמרתי את הדברים האלה.
<נעה בן שבת: אני מבינה מחברי הכנסת שזו הכוונה שלכם, זאת עמדה לא רק מוצלת, לא רק שמשיה, אלא אם יורד גשם, היא גם צריכה להיות מוגנת מגשם ומשמש.
<מירה סלומון: כפי שנאמר על-ידי היועצת המשפטית לוועדה, עמדה מקורה או מוצלת באופן אחר, מספקת הגנה מגשם או משמש, סעיף קטן (ב) מדבר בצורה ברורה ביותר.
<מירה סלומון: באירועים ארעיים שדיברנו עליהם של שבוע, בנוסף לעמדה המוצלת, המקורה הזו, פטור מזמין השרות מלייצר את יתר הדברים שקבועים ביחס למקומות אחרים - כמו, למשל, גישה לחשמל, דברים שכאלה.
<מירה סלומון: אנחנו מבקשים שאירועים ארעיים יהיו אירועים של שבועיים ולא שבוע.
<מירה סלומון: אני שוב אומרת, אנחנו העלינו את הטענה הזאת מספר פעמים גם בפני ועדת השרים לענייני חקיקה, זה לא משהו חדש.
<מירה סלומון: אם חברת הכנסת חושבת שאין אירועים שהם יותר משבוע - - -
מירב בן ארי: לא, היא כבר אמרה שיש אירועים.
יוליה מלינובסקי: תקשיבו טוב, אני רוצה לראות אתכם עומדים בשמש או בגשם שבוע, יום אחד, ואז אנחנו נדבר על האירועים הארעיים.
יוליה מלינובסקי: אני לא מסכימה לשבועיים - שבוע זה מספיק.
יוליה מלינובסקי: הוא לא צריך גישה לשירותים, הוא לא צריך גישה למים?
יוליה מלינובסקי: מה המשמעות פה, שהם לא הצטרכו לשים אמצעי קירור חימום.
יוליה מלינובסקי: אם זה ארעי לשבוע, או לבד, אנחנו פטרנו אותם מקטע של אקסטרות - קירור וחימום.
<מירה סלומון: אנחנו לא מבקשים להיות פטורים מהעמדה - - -
מירב בן ארי: אבל זו רק פעילות ארעית, זה כמו פסטיבל כזה, זה לא פעילות קבועה.
מירב בן ארי: הרי את, באג'נדה שלך, מגינה על אותם חבר'ה שנכנס לקניון בעזריאלי, ונכנסת אליהם לבית-הספר, וראית את התנאים, ומשם בא הזעקה שלך.
מירב בן ארי: אני רק רוצה להבין רגע את הרציונל.
מירב בן ארי: אנחנו מדברים על פעילות שהיא ארעית - פסטיבל הבירה לצורך העניין לוקח שבועיים בתל אביב או שלושה שבועות.
מירב בן ארי: פסטיבל בחולון שהם עושים - - -
יוליה מלינובסקי: מבזבזים יותר מדי כסף על פסטיבלים שילכו לחימום.
מירב בן ארי: עזבי, על זה נעשה דיון נפרד.
מירב בן ארי: אם המהות שלך, ובגלל זה אני מתעסקת פה במהות ולא פרוצדורה.
מירב בן ארי: המהות שלך היא להגן על אותם מאבטחים שבאופן קבוע מגיעים לעמדה וסובלים מתת-תנאים שזו המטרה, זו מטרת המחוקק.
מירב בן ארי: אז אני רק אומרת, שאם את עושה פסטיבל שבוע או פסטיבל שבועיים - על עלויות סבירות אני מסכימה אתך, זה מקובל, אדם הסביר, אנחנו לומדים בבית-ספר למשפטים, שתינו עורכות דין, זה סיפור בפני עצמו.
מירב בן ארי: אבל הקטע של פסטיבל של שבוע או שבועיים, אני באמת חושבת, התייעצתי גם עם נעה כאן.
יוליה מלינובסקי: נשאל את אלי אלאלוף – אירוע ארעי - שבוע, והשלטון המקומי מבקשים שבועיים, עשרה ימים.
מירב בן ארי: לדעתי, זה באמת לא נורא.
מירב בן ארי: המהות שלך לא - - -
יוליה מלינובסקי: הסכמתי, נדבר בחוק הבא, עד 14 יום, אבל כולל שישי שבת.
מירב בן ארי: המהות של החוק שלך נשמרת, וזה מה שחשוב בעניין.
מירב בן ארי: היה לי חשוב, אני רואה אותך, אני גם שומעת אותך, בדיון הראשון הקשבתי לך.
מירב בן ארי: את באמת רוצה לדאוג לאותה אוכלוסייה.
מירב בן ארי: לכן כאן אנחנו שומרים על כל מה שביקשת.
יוליה מלינובסקי: אם זה מה שירגיע את השלטון המקומי, אז זה בסדר.
מירב בן ארי: נעבור להקראה תוך כדי הבנה שיש כאן שינויים בקריאה שנייה ושלישית.
<נעה בן שבת: הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון מס' ...), התשע"ז–2017 פה נצטרך לראות איך אנחנו מבטאים את זה שזה חל עליו ולא חל על המעסיק, ואיזה חובות – רק חובות שבהם המעסיק חייב.
<נעה בן שבת: האמת ש-(ב), (ג) ו-(ה) (1) הן כולם אולי חלות על המעסיק על מזמין שרות.
<נעה בן שבת: (2) "לא יציב קבלן כוח אדם או קבלן שרות עובד בתפקיד מאבטח אצל מעסיק בפועל, או מזמין שרות, אלא אם כן, קיים המעסיק בפועל או וידא" – נראה איך ננסח את זה בדיוק, "כי המעסיק בפועל או מזמין השרות קיים את חובותיו לפי סעיף קטן (ב) ו-(ג) – עמדת שמירה ואמצעי קירור וחימום כלפי העובד".
<דבי ספיר-אליעזר: חשוב שבנוסח יבוא לידי ביטוי שלא יציב קבלן עובד במקום שאין בו עמדת שמירה, ואז שהתקיימו התנאים – למה אני אומרת את זה?
<דבי ספיר-אליעזר: אני רוצה להפריד בין העמדה לבין זה שהתקיימו התנאים, כי כאשר נטיל אחריו מנהלית מכוח החוק להגברת האכיפה, הרי שהאחריות המנהלית של מזמין השרות אי העמדת עמדה, ואז האחריות של הקבלן תהיה מקבילה, שיש איסור לייצב עובד במקום שאין עמדה.
<נעה בן שבת: אז את רוצה להגיד שאין עמדה שהיא מוגנת מגשם ומשמש, וכו', ואת אומרת, בלי קשר לזה שמזמין שרות קיים – עמדה ואמצעי קירור וחימום.
<דבי אליעזר: נכון.
<דבי אליעזר: האחריות האזרחית של הקבלן תהיה רחבה יותר.
<דבי אליעזר: זה יהיה מקביל לאחריות של המזמין, אבל על אי הצבת עובד במקום שאין עמדה.
<נעה בן שבת: זה היה לא יציב עובד במקום שאין עמדה מוגנת וכו', כמו שאמרנו, ושהוצבו בה אמצעי חימום וקירור שנדרשים.
<נעה בן שבת: התאמת בגד שהמאבטח מחויב בלבישתו 3ב.
<נעה בן שבת: מעסיק שמחייב מאבטח שהוא עובדו בלבישת בגד מסוים במהלך העבודה, [ומחויב לספק לו בגד כאמור] יהיה הבגד שיספק לו בגד שמותאם לו ותואם באופן סביר את תנאי מזג האוויר שבהם הוא מועסק.
<נעה בן שבת: " תיקון סעיף 4 4.
<נעה בן שבת: בסעיף 4 לחוק העיקרי – (1) בסעיף קטן (א), ברישה, במקום "2 ו־3" יבוא "2 עד 3ב"; (2) בסעיף קטן (ב)(1), במקום "2 או 3" יבוא "2, 3, 3א או 3ב".
<נעה בן שבת: תיקון סעיף 5 5.
<נעה בן שבת: בסעיף 5 לחוק העיקרי, במקום "2 או 3" יבוא "2 עד 3ב".
<נעה בן שבת: תיקון סעיף 7 5א.
<נעה בן שבת: בסעיף 7 לחוק העיקרי, במקום "חוק זה" יבוא "סעיפים 2 ו-3".
<נעה בן שבת: זה לגבי ההוראות הקיימות לגבי עובד של קבלן כוח אדם.
<נעה בן שבת: יכול להיות שפה נצטרך לעשות גם תיקוני נוסח כפי שאמרתי קודם.
<נעה בן שבת: תיקון חוק שעות עבודה ומנוחה 6.
<נעה בן שבת: בחוק שעות עבודה ומנוחה, התשי"א–1951‏, בסעיף 20א(ה), אחרי "לעבודה בישיבה" יבוא "ובתנאים הולמים".
<נעה בן שבת: זה רק עקב שינוי שם החוק.
<נעה בן שבת: תיקון חוק עבודת הנוער 7.
<נעה בן שבת: בחוק עבודת הנוער, התשי"ג–1953‏, בסעיף 22א(ה), אחרי "לעבודה בישיבה" יבוא "ובתנאים הולמים".
<נעה בן שבת: תיקון חוק תובענות ייצוגיות 8.
<נעה בן שבת: בחוק תובענות ייצוגיות, התשס"ו–2006‏, בתוספת השנייה, בפרט 10(2), במקום "2 ו־3" יבוא "2 עד 3ב", ואחרי "לעבודה בישיבה" יבוא "ובתנאים הולמים".
<נעה בן שבת: התלבטנו לגבי תובענות ייצוגיות, אבל הוסבר למשרד העבודה והרווחה, אחרי בדיקה של החוק, שיש עובדים שהם לא מאוגדים גם בתפקידי אבטחה, ולכן יש משמעות לתיקון הזה בחוק תובענות ייצוגיות לגבי עובדים כאלה.
<נעה בן שבת: תיקון חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה 9.
<נעה בן שבת: בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011‏, בתוספת השנייה, בחלק א', אחרי פרט (19) יבוא: "(20) העמדת עמדה מקורה או מוצלת באופן אחר, המספקת הגנה מגשם ומשמש, לרשות מאבטח, לפי סעיף 3א(ב) לחוק הזכות לעבודה בישיבה ובתנאים הולמים, התשס"ז–2007".
<נעה בן שבת: פה יבוא גם 21, שהיא הצבת מאבטח אצל מזמין שרות או מעסיק בפועל במקום שבו לא קיימת עמדה, ולא הוצבו בה אמצעי חימום וקירור.
<נעה בן שבת: זאת היא המקבילה של אותו סעיף (ו) שהוספנו – סליחה, בלי אמצעי חימום וקירור.
<נעה בן שבת: הצבת מאבטח אצל מזמין שרות או מעסיק בפועל ולא במקום שבו אין עמדה שמספקת הגנה מגשם ומשמש.
<נעה בן שבת: זה יהיה בסעיף 21, פסקה נפרדת.
<נעה בן שבת: הרעיון שלה – אדם שהציב מאבטח אצל מזמין שרות או מעסיק בפועל במקום שבו אין עמדה שעומדת בתנאים.
<נעה בן שבת: בסעיף 3(ב)(ו) התווסף פיסקה 2, פסקה נוספת שמדברת על מצב של איסור על קבלן להציב את העובד במקום שבו אין עמדה כזאת.
<נעה בן שבת: תחילה והחלה בהדרגה 10.
<נעה בן שבת: (א) תחילתם של סעיפים 1 עד 8 לחוק זה שישה חודשים מיום פרסומו (בסעיף זה – יום התחילה).
<נעה בן שבת: (ב) תחילתו של סעיף 9 לחוק זה שנתיים מיום התחילה.
<נעה בן שבת: חלופה ב' (א) תחילתם של סעיפים 1 עד 8 לחוק זה שישה חודשים מיום פרסומו (בסעיף זה – יום התחילה), ואולם, תחילתו של סעיף 3א(ג) לחוק העיקרי כנוסחו בסעיף 3 לחוק זה שנה מיום התחילה.
<מיכל וקסמן-חילי: אם אפשר לבקש שהנוסח החדש שהתווסף יישלח אלינו אם אפשר.
<נעה בן שבת: גברתי, כיוון שאנחנו בלחץ של זמן גם להניח את החוק, אני מוכנה לצרף את התאחדות התעשיינים, אבל אנחנו לא יכולים להתחיל להפיץ את זה לכל העולם, והכול צריך להיות בסדר זמנים, בסד זמנים מאוד קצר.
יוליה מלינובסקי: אנחנו עושים את התחולה מידית – חצי שנה ושנתיים וחצי.
<נעה בן שבת: שנתיים וחצי מיום הפרסום.
מירב בן ארי: גברתי, היועצת המשפטית, אפשר לעבור להצבעה.
<נעה בן שבת: אנחנו צריכים את השבועיים – התיקון של מזמין שרות גם בסעיף קטן (ו), וגם המקבילה שלו בעיצומים הכספיים.
מירב בן ארי: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בשינויים שהיועצת המשפטית הגדירה.
מירב בן ארי: הצעת החוק עברה פה אחד.
אלי אלאלוף: טוב, בוקר טוב.
אלי אלאלוף: היום אנחנו ב-21 במרץ 2017, כ"ג באדר תשע"ז, והשעה 08:34 דקות.
אלי אלאלוף: בוקר טוב ליושבת-ראש המשותפת לישיבה וידידתי עאידה תומא סלימאן, חבר כנסת ד"ר עבדאללה אבו מערוף, פרופ' יוסי יונה.
אלי אלאלוף: כבר בהתחלת הדיון אני חייב להגיד לכם שאני מרגיש רע.
אלי אלאלוף: אני מרגיש רע כי נאסר על שתי חברות שמשרתות היום אותנו ואת הכנסת, נאסר עליהן להשתתף: חברת "שפיר" וחברת "סודקסו".
אלי אלאלוף: ואני מריח דבר לא טוב.
<קריאה: על נציגי - - -
אלי אלאלוף: נאסר עליהן ועל העובדים לבוא להשתתף.
אלי אלאלוף: אף עובד לא הרגיש חופשי כדי להשתתף בדיון הזה.
אלי אלאלוף: אני מכבד מאוד ודאי את חשב הכנסת, אישיות בכירה, שלא תמיד אני מסכים איתה, מר חיים אבידור, אבל כשמנכ"ל הכנסת לא מצא לנכון להשתתף אתנו - - - זה גם כן חלק מהנקודות הלא נעימות.
אלי אלאלוף: אומרים לי שלא ספציפית הזמנו אותו, אבל זה כנסת, כוח אדם של הכנסת הוא כוח אדם גם באחריותו.
אלי אלאלוף: אני חייב לציין גם את הדברים המדהימים שיש פה.
אלי אלאלוף: כחבר כנסת חדש, ארבעתנו אנחנו חדשים, אנחנו מרגישים כמה השירות של הכנסת הוא אדיר.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, אני בא אחרי 50 שנות פעילות במוסדות ציבור, עוד לא ראיתי מערכת מתפקדת, אצילית, אדיבה, דואגת לכל הציבור הרחב שפוקד את הכנסת יום יום בצורה ממש בלתי צפויה למי שכמוני הגיע פעם ראשונה לפה, שדואגת לכל ילד, כל מבקר שבא לבקר אותנו, שיידעו בצורה היפה ביותר, המרשימה, מה זה הכנסת.
אלי אלאלוף: והיחס שאני מרגיש שהנהלת הכנסת נותנת גם לעובדים שלה, אלה שמכבדים אותנו ותמיד אתנו, אם זה ההתנהגות של הסדרנים שהיא פשוט מרשימה, כולל הנימה המשפחתית, החברית שיש איתם לחברי הכנסת.
אלי אלאלוף: פעם ראשונה שאני באמת נמצא במקום שהעובדים כביכול עבורנו מקדימים אותנו בשלום והרגשת חום.
אלי אלאלוף: לצערנו, יש גם פה בכנסת, כמו בכל מוסדות המדינה, וזו נהייתה לצערי מגפה, למרות שעכשיו מתחילים לתקן את זה, ולא מספיק מהר, את עובדי הקבלנים, נותני השירות, וההגדרה פה היא טכנית בעיני – הם העובדים בכנסת, הם מייצגים את הכנסת.
אלי אלאלוף: אי-אפשר להיכנס למזנון הכנסת, ולחשוב שמי שעוזר לנו, משרת אותנו, מכבד אותנו, הם לא עובדי כנסת, הם - - - הם כל הזמן מרגישים שעבודתם תלויה בהתנהגות שלהם.
אלי אלאלוף: אז מצד אחד זה יפה מאוד, מצד שני הם לא מקבלים את התנאים של עובדי הכנסת.
אלי אלאלוף: ולכן ביום של האישה הבין-לאומית – היום הבין-לאומי של האישה, לא יודע איפה לשים את הבין-לאומי, האישה היא קודם כול שלנו, הנשים שלנו – אני לא מרגיש טוב שהן לא יכולות להיות כמו כל שאר עובדי הכנסת.
אלי אלאלוף: אז זה ברור שיש חוזה, זה מכוסה בחוזה, בהבנה, בלא יודע מה.
אלי אלאלוף: אבל הרגש האנושי לא חייב חוזים כדי להתבטא.
אלי אלאלוף: הרגש שלנו כמשרתי ציבור לא יכול להתאפק, כשרואים שחלק נהנה מטוב וחלק לא נהנה מאותו טוב.
אלי אלאלוף: אז אם זה צריך לעלות לנו קצת יותר כסף לארוחה, אף אחד לא יתמוטט שזה יהיה 35 במקום 31.
אלי אלאלוף: אני יודע שיש פה דאגה מתמדת לעלות, ליוקר המחיה, במירכאות.
אלי אלאלוף: זה ממש חבל.
אלי אלאלוף: זה לא ישנה אותנו.
אלי אלאלוף: זה גם לא יעשיר ולא ישפיל אותנו אם נשלם טיפה יותר, כדי שיהיה להם גם הלבוש, גם היחס אליהם בימי חג של הכנסת.
אלי אלאלוף: גם בחופשות, כי אנחנו יודעים שלצערי חלק מהם בחופשות מוצאים ללא פרנסה.
אלי אלאלוף: מה, אין להם משפחה בימי החופשה?
אלי אלאלוף: שלום, חבר הכנסת, ידידי, גואטה.
יגאל גואטה: נתבקשתי להתנצל בשם חברת הכנסת אורלי לוי וחברת הכנסת עליזה לביא, שהן מאחרות.
אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם: העובדים האלה הם לא ממש, סליחה שאני משתמש במילה שכבר כולם משתמשים, הם לא שקופים.
אלי אלאלוף: אנחנו מכירים, אנחנו מדברים איתם.
אלי אלאלוף: כל אחד מאתנו ברמתו עושה את זה.
אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לראות אותם מאושרים, כי הם עובדים אתנו קשה, עד שעות הלילה המאוחרות.
אלי אלאלוף: ותמיד משתדלים להיות סופר נדיבים אתנו.
אלי אלאלוף: הם כבר יודעים מי אוכל סנדוויץ' סלמון ומי אוהב חביתה.
אלי אלאלוף: איזה מסירות, איזה דבר נפלא, למרות השכר שלהם – אני מניח שהשכר הוא לא איי איי איי.
אלי אלאלוף: לכן, אדון אבידור, סליחה שנשתמש בך, כדי שתעביר את המסר שלנו להנהלת הכנסת.
אלי אלאלוף: כי הכנסת שלנו, באמת אנחנו גאים בה.
אלי אלאלוף: אנחנו מצטערים על התדמית שיש לנו כלפי חוץ, שהיא לא מוצדקת.
אלי אלאלוף: אבל לראות את העובדים שלנו, עובדי הכנסת, עם הצרכים המיוחדים, להרגיש - - - להרגיש שווים, זה הישג של הכנסת, אין את זה במקומות אחרים.
אלי אלאלוף: לכן אני בטוח שאם הנהלת הכנסת תחליט – המודעות שלה, אני בטוח שלא צריכים להבהיר לה, יש לה – שהיא תיתן יחס הולם לעובדים שלה נותני השירות, ולעובדים של הקבלנים, כי הם ממש, אני חייב להגיד, עוד לא ראיתי אחד מסתתר, לא עובד, מתחמק, הם מסורים בצורה בלתי רגילה.
אלי אלאלוף: אני יוצא מהחדר שלי לפעמים ב-23:00 בלילה, כבר פעמיים אמרו לי: אפשר לנקות פה?
אלי אלאלוף: בשביל איזה שכר, אתם יודעים את זה.
אלי אלאלוף: לכן אני חושב שהנהלת הכנסת, כמו שהיא רצתה להתמודד עם הרבה מאוד אתגרים, ותמשיך תמיד להתמודד ותמשיך לתת את השירות שהיא נותנת ברמה המדהימה, חייבת לקחת בחשבון את הנושא הזה ולמצוא לו את הפתרונות של הלב, לא של ההסכם עם הספקים.
אלי אלאלוף: את רוצה להמשיך בבקשה?
אלי אלאלוף: חברת הכנסת עאידה סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: כמובן, אני מצטרפת וחותמת על כל מילה שאמרת, כבוד היושב-ראש.
עאידה תומא סלימאן: אני קודם כול רוצה להודות לך על זה שהיית מוכן להרים את הכפפה, פניתי אליך גם כן לפני שהתקיים הדיון בוועדת הכנסת בזמנו.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאנחנו פה מדברים ומדברות על שתי רמות או שני סוגי נושאים שרוצים לדון בהם.
עאידה תומא סלימאן: אחד, הממד האנושי.
עאידה תומא סלימאן: אין מה להוסיף, ואולי יש, על כל הנושא של היחס שאנחנו מקבלים מהעובדים והעובדות בכנסת.
עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שתמיד אמרתי, כשפנו אלי חברת כנסת חדשה: איך זה שם, עאידה?
עאידה תומא סלימאן: תמיד סיפרתי על ההתפעלות שלי מאיך העובדים והעובדות בכנסת כדמות - - -
אלי אלאלוף: פעם ראשונה הגעתי לפני חברת הכנסת גרמן לכנסת.
יעל גרמן: שברו אותי אתמול בלילה.
עאידה תומא סלימאן: כן, אז זה עוד משהו.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו יכולים להישבר ולא להגיע בבוקר, אבל העובדות והעובדים שאנחנו מדברים עליהם, הם תמיד נמצאים לפנינו פה.
עאידה תומא סלימאן: ועוזבים אחרינו, וזה עוד משהו שצריכים לדבר.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת בשנה שעברה, כשהבאתי אתי פרחים ביום האישה הבין-לאומי, והסתובבתי וחילקתי לנשים העובדות במזנון ובניקיון.
עאידה תומא סלימאן: ואני עדיין זוכרת את הדמעות בעיניים ואת השמחה, ואיך הן אמרו: וואו, נזכרת בנו.
עאידה תומא סלימאן: וזה היה מן צביטה בלב, שמישהו אומר לי: נזכרת בנו, כאשר כל מה שהן עושות כל היום זה לטרוח לתת לנו ולספק לנו מה שאנחנו צריכים וצריכות.
עאידה תומא סלימאן: והשנה כמובן יזמנו את היוזמה הזו של גם כן לברך אותן ולהגיד להן תודה רבה ביום האישה הבין-לאומי.
עאידה תומא סלימאן: אבל זה כמובן עם הבטחה שאנחנו לא רק נדבר על הצד הזה, שאנחנו מאוד מכבדות או מכבדים, ורוצים כן להוקיר את העובדות, אלא גם כן לשמוע אולי לפעמים ולראות בעיניים שלהן את הצורך שלהן בלהיות חלק מהבית הזה.
עאידה תומא סלימאן: אם מדברים על בית, אם מדברים על בית מחוקקים שצריך להוות דוגמה בכלל לציבור, אני חושבת שלא יכול להיות שמי שעובד כל כך קשה, ירגיש כל הזמן או תרגיש כל הזמן שהיא לא חלק מהעסק הזה, שהיא אורחת פה.
עאידה תומא סלימאן: שאם עכשיו יש איזשהו קבלן או זוכה במכרז של נותן שירות, אני בדיוק אשתמש ולא אכפה שום מושגים.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שמועברים העובדים, כאילו הנה, תיקח, יש עובדים שכבר נמצאים, תיקח אותם ותתחיל לרוץ עם המכרז שלך.
עאידה תומא סלימאן: הם לא יודעים מה קורה במעבר הזה, הם לא יודעים אם הם מקלים את הוותק הקודם שלהם או לא.
עאידה תומא סלימאן: והרבה פעמים הם מפוטרים – אוקיי, תיקחו פיטורים, תתחילו מחדש.
עאידה תומא סלימאן: זה לא ייתכן שהן יודעות והם יודעים שהילדים של כלל עובדי הכנסת נמצאים בזמן פגרת קיץ באיזושהי קייטנה, אבל העובדים שלהם לא יכולים להגיע איתם למקום העבודה שיש בו דווקא קייטנה של ילדים.
עאידה תומא סלימאן: כי הם לא חלק מהבית.
עאידה תומא סלימאן: יש דברים קטנים שאפשר לעשות ולשדר מסר שאומר: אתם כן חלק מהבית הזה, ואנחנו כן מכבדים.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שיגידו לי, מבחינת ייעוץ משפטי זה יכול להשליך על הקשר בין עוסק ומעסיק.
עאידה תומא סלימאן: אגלה לכם סוד: הייתי רוצה לראות אותן כן עובדות של הכנסת, ועובדות קבועות.
עאידה תומא סלימאן: ולא ייתכן שאנחנו, חברי הכנסת וחברות הכנסת, שנאבקים ומצטיירים בתקשורת, ואכן אנחנו נאבקים למען העסקה ישירה, שנבוא לבית הזה ונצטרך לסובב את הראש, ולא להסתכל הצידה ולא לראות שזה מתקיים פה בתוך הכנסת.
עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שיש שני דברים.
עאידה תומא סלימאן: יש את הממד של כן, תנאי תעסוקה, ואסור לנו לעצום את העיניים.
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שעובדות – מדללים להן ולא מבטיחים להן הכנסה קבועה בגלל שאנחנו בפגרה.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, הם יכולים לעבוד, הם מקבלים לפי שעה.
עאידה תומא סלימאן: ובזמן פגרה מדללים את התעסוקה שלהם, נותנים להם פחות שעות.
יעל גרמן: חמישה חודשים בשנה.
עאידה תומא סלימאן: חמישה חודשים.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר שהם לא יכולים להבטיח לעצמם הכנסה מסוימת.
עאידה תומא סלימאן: הם לא יכולים לבנות עם הכנסה מסוימת.
עאידה תומא סלימאן: הכול נתון לידיים של המעסיק.
עבדאללה אבו מערוף: אז לא נצא לפגרה.
עאידה תומא סלימאן: אפסיק פה, כי ממש אני יכולה להיסחף ולדבר עוד ועוד ועוד על הנושא.
עאידה תומא סלימאן: אבל נפתח את זה יותר להשתתפות של חברי הכנסת, ונלך לפי - - -
אלי אלאלוף: אם את מרשה לי, ואני מבקש את הסכמתכם, חברי חברי הכנסת, הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לחשב הכנסת קודם כול.
אלי אלאלוף: זה בסדר, מקובל?
אלי אלאלוף: אז בבקשה, מר חיים אבידור.
<חיים אבידור: תודה רבה לך, אדוני.
אלי אלאלוף: תהיה לך זכות תגובה אחרי חברי הכנסת, את צודקת.
<חיים אבידור: קודם כול, תודה רבה על הסופרלטיבים שנתתם לעובדי הכנסת על השירות שאנחנו נותנים.
<חיים אבידור: אנחנו עובדים קשה בשביל זה, והסופרלטיבים זה אות הערכה שאנחנו מאוד מעריכים.
<קריאה: הן עובדות קשה בשביל זה.
<חיים אבידור: לגבי אי הנוכחות של המנכ"ל – קיבלתי את ההודעה על הישיבה אתמול בשעה 19:00 בערב.
<חיים אבידור: והייתי צריך להתאים את עצמי להגיע והגעתי.
<חיים אבידור: אני לא יודע אבל אני מניח, המנכ"ל הוא קצת יותר בכיר ממני, הוא קצת יותר עסוק, אז יכול להיות שלו היה יותר קשה.
<חיים אבידור: לגבי נוכחות של עובדי השירותים, שירותי מיקור החוץ שלא נמצאים בישיבה – למיטב ידיעתי, הכנסת לא נתנה הנחיה כזאת שהם לא יופיעו.
<חיים אבידור: אולי ניתן על-ידי המעסיקים עצמם.
אלי אלאלוף: הם קיבלו הזמנה פורמלית.
<חיים אבידור: אבל לא ידוע לי שהכנסת נתנה הנחיה כזאת.
יוסי יונה: והחברות אסרו על העובדים להופיע?
אלי אלאלוף: שתי החברות – "שפיר" ו"סודקסו" – לא הסכימו לבוא.
<חיים אבידור: וזה בדיוק ההבדל בין עובדי קבלן לעובדי מיקור חוץ.
<חיים אבידור: אנחנו לא יכולים לתת לעובדי מיקור חוץ הנחיות מה לעשות ואיך לעשות.
<חיים אבידור: אנחנו יכולים רק להגיד מה השירות שאנחנו מקבלים ומה איכות השירות שאנחנו דורשים על-פי ההסכם.
<חיים אבידור: לגבי העובדים אין לנו שום זכות להגיד להם מה לעשות.
<קריאה: זה מילים מכובסות, אתה שם לב.
אלי אלאלוף: לא, אבקש, בואו נאפשר דיון.
<חיים אבידור: לגבי שיתוף העובדים באירועים של הכנסת ולראות בהם כבני הבית של הכנסת – אני רוצה שתבינו, איפה שאנחנו מקבלים מיקור חוץ זה אילוץ וזה לא בחירה.
<חיים אבידור: והכנסת, ובמאי 2013 הכנסת עשתה עבודה מאוד מאוד יסודית, לבדוק אם ניתן להעביר את מערך ההסעדה להפעלה עצמית של הכנסת.
<חיים אבידור: ולאחר שהגענו למסקנה שלא, ותיכף אגיד לכם איך הגענו למסקנה שלא, בדקנו אולי ניתן לעשות אפילו הפעלה מעורבת, זאת אומרת שחלק מהעובדים שדורשים נגיד שף או טבח או משהו כזה, יעבדו על-ידי מיקור חוץ, ושאר העובדים יהיו על-ידי הכנסת.
<חיים אבידור: אפילו שכרנו חברה חיצונית, חברה בשם MNS, שמתמחה בכל התחומים האלה.
<חיים אבידור: היא גם מתמחה בהרבה ייעוצים למגזר הציבורי, בהסכמי BOT ודברים כאלה.
<חיים אבידור: והיא בצורה הכי קטגורית אמרה, בישיבה שהייתה של הנהלת הכנסת ושל מנכ"ל הכנסת דאז ואצל יושב-ראש הכנסת: לא ניתן לעשות את הדברים האלה, לא ניתן לעשות את העירוב הזה, כל עוד אנחנו רוצים לתת את השירות ברמה שבה אתם רגילים.
<חיים אבידור: עכשיו, זה לא איזושהי מסקנה שהכנסת הגיעה בעצמה.
<חיים אבידור: אני מציע, תסתכלו מסביב.
<חיים אבידור: אתם יודעים מה?
<חיים אבידור: תלכו לצבא הכי חזק במזרח התיכון, צה"ל, תלכו לעיר הבה"דים.
<חיים אבידור: בעיר הבה"דים ההסעדה נעשית על-ידי מיקור חוץ.
<חיים אבידור: ההסעדה נעשית שמה על-ידי חברת ההסעדה שהייתה פה בכנסת לפני חברת "סודקסו" – "שולץ".
<חיים אבידור: היא מסעידה בעיר הבה"דים.
<חיים אבידור: תלכו לבית-הספר לשוטרים.
יעל גרמן: איך בתעשייה האווירית?
יעל גרמן: איך בחברות הגדולות?
<חיים אבידור: בכל החברות, למיטב ידיעתי – מרבית החברות – זה נעשה באמצעות מיקור חוץ.
<חיים אבידור: אתם יודעים איפה זה לא נעשה באמצעות מיקור חוץ?
<חיים אבידור: זה לא נעשה בבתי-חולים.
<חיים אבידור: אבל כולכם יודעים שאוכל של בית-חולים זה שם גנרי לאוכל לא טעים, ואתם יודעים שזה נכון כי שמה הקליינטים לא יכולים לברוח, הם כבולים למיטה.
עאידה תומא סלימאן: אל תגרור אותנו לדבר על האוכל פה.
עאידה תומא סלימאן: אל תגרור אותי לדבר - - -
<חיים אבידור: בסדר, אני לא.
<חיים אבידור: אני אוכל פה כל יום.
<חיים אבידור: למיטב ידיעתי, הוא אוכל טעים ביותר.
עאידה תומא סלימאן: שתהיה לי בריא.
<חיים אבידור: אז בקיצור, זה לא מבחירה.
<חיים אבידור: והדברים שהכנסת עושה במיקור חוץ הם דברים שנלקחו בפינצטה.
<חיים אבידור: וההסעדה זה אחד מהם, לצערי.
<חיים אבידור: אנחנו לא יכולים לתת לכם את השירות שאתם רגילים לו בהפעלה עצמית.
<חיים אבידור: זה נכון ככה גם במחשוב.
<חיים אבידור: ובשאר הדברים זה גם כן, ואת זה אמרתי בישיבה הקודמת שהייתה.
<חיים אבידור: הכנסת היא כמו נושאת מטוסים.
<חיים אבידור: ואם תלכו ל-backyard של הכנסת ותבררו מה יש ב- backyardשל הכנסת, תראו שזה עסק מאוד מאוד מורכב, שהגענו למסקנה שההפעלה שלו על-ידי חברה כמו "שפיר" תיעשה בצורה הכי טובה שיכולה להיות.
<חיים אבידור: כשהכנסת הייתה קטנה זה באמת נעשה באופן עצמאי, ב-20,000 מטר של הכנסת הישנה.
<חיים אבידור: אבל ברגע שהגענו ל-70,000 מטר, עם כל מערכות האנרגיה, מערכות המחשוב, כל מה שיש שם – אני בעצמי לא מומחה גדול כדי לתאר את זה – הגענו למסקנה שזה צריך להיות באמצעות חברה שמתמחה בנושא הזה.
<חיים אבידור: אבל שאר הדברים אנחנו עושים בעצמנו.
<חיים אבידור: ואני מקווה שאנחנו עושים אותם בצורה טובה.
<חיים אבידור: אשר לזכויות העובדים, זכויות העובדים נעשות בקפידה.
<חיים אבידור: עובדי "סודקסו" מאוגדים בהסכם קיבוצי.
<חיים אבידור: הסכם קיבוצי.
<חיים אבידור: ואני חושב שזו החברה היחידה בענף שיש לה הסכם קיבוצי, כאשר סעיף הרווחה בהסכם הקיבוצי הוא סעיף מאוד מאוד רחב, מאוד רחב.
<חיים אבידור: בכל אופן, איפה שאפשר אנחנו משתפים אותם במה שאפשר.
<חיים אבידור: ועל מנת להראות את החום, כשאנחנו עושים טקס הרמת כוסית בחגים, אנחנו מזמינים אותם.
<חיים אבידור: אנחנו מזמינים אותם, מבקשים מהם להשתתף בטקס הרמת כוסית.
<חיים אבידור: כשהם עושים את הטקס הרמת כוסית בעצמם, הם מזמינים אותנו ואנחנו משתתפים בטקס בעצמנו.
<חיים אבידור: אני משתתף בטקס.
<חיים אבידור: כשהם עושים "עובד מצטיין", אנחנו משתתפים בטקס העובד המצטיין שלהם, ונותנים להם גם את הברכות שלהם, ומביעים את כל מה שאתם אמרתם פה.
<חיים אבידור: אותם דברים אנחנו מביעים.
<חיים אבידור: לכן זה לא יכול להיות שאנחנו מסתכלים עליהם בצורה כאילו הם - - -
יוסי יונה: אבל הם לא יכולים להגיע לכאן?
יוסי יונה: הבט, אני שומע את הצד שלך, ואני אומר: אתם יודעים מה?
יוסי יונה: האדם על פניו משכנע אותי.
יוסי יונה: הרי אנחנו בוועדה שאנחנו רוצים לשמוע, אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש, הדבר המינימלי, לשמוע את הצד השני.
יוסי יונה: והצד השני נמנע מלהביע את דבריו.
יוסי יונה: יכול מאוד להיות שהן היו יושבות כאן, היו סותרות את דבריך אחד לאחד.
יוסי יונה: יכול להיות שלא.
יגאל גואטה: גם אם זה היה נכון הן לא היו עושות את זה.
יגאל גואטה: הן רועדות - - -
יוסי יונה: זו בדיוק הבעיה.
<חיים אבידור: אין לי עוד הרבה - - -
יוסי יונה: אנחנו עכשיו כאילו מקיימים משפט שיש רק צד אחד בדיון.
<חיים אבידור: אין לי עוד הרבה לדבר, תן לי עוד כמה משתנים להגיד ואסיים.
<חיים אבידור: הכנסת דאגה שהעובדים האלה ייצאו מפה בכבוד וגם בעבודה שוטפת.
<חיים אבידור: אנחנו משלמים כל חודש וחודש בפגרה 190,000 שקל לקבלן על מנת שזה יאפשר לו לשמור על מחזור אחיד.
<חיים אבידור: ותמורת זה הוא מתחייב בפנינו שהוא לא מפטר את העובדים.
יוסי יונה: אבל יש לך דוח לדוגמה - - -
<קריאה: שהוא לא מפטר.
יוסי יונה: לא, השאלה היא לא זאת.
יוסי יונה: האם הוא שולח לך דוח לגבי התקופה של הפגרה, האם הכסף אכן מגיע אליהם?
<חיים אבידור: הוא לא שולח, אני לוקח את הדוח, תבין.
<חיים אבידור: אנחנו מקבלים את התלושים של כל העובדים.
יעל גרמן: כמה העובדים מקבלים בפגרה?
יעל גרמן: כמה עובדת ניקיון מקבלת לחודש בפגרה?
<חיים אבידור: תראי, העובדים באים לפה לעבודה, והרבה פעמים בפגרה הם יושבים בחוסר מעש.
יעל גרמן: חיים, כמה הם מקבלים?
עאידה תומא סלימאן: זה לא בעיה שלהם.
יגאל גואטה: הם יכולים לשבת בחוסר מעש, הן לא יכולות לשבת בחוסר הכנסה.
יגאל גואטה: זה גזר דין מוות.
עאידה תומא סלימאן: יש חברי כנסת שגם לפעמים יושבים בחוסר מעש.
יעל גרמן: כמה עובדת ניקיון מקבלת?
<חיים אבידור: השכר שלהם, למיטב ידיעתי, היות שהם באים לפה - -
יעל גרמן: הוא שכר קבוע.
<חיים אבידור: - - הוא שכר קבוע.
<חיים אבידור: הוא אף פעם לא יורד משכר המינימום.
יוסי יונה: לא, יש כאלה שמקבלים 1,200 שקל לחודש.
אלי אלאלוף: רק שנייה, חבר'ה, אי-אפשר להתווכח לפני ששומעים את העובדות.
יעל גרמן: חיים, כמה היא מקבלת?
<חיים אבידור: זה לא עובדי ניקיון.
יגאל גואטה: הסעדה, מה זה משנה.
<חיים אבידור: עובדי ניקיון הם עובדים פה רצוף אותו דבר.
<חיים אבידור: ובפגרה, לא פגרה, אין שום שינוי בעבודה שלהם, ולא היינו צריכים לעשות את ההבטחה הזאת.
<חיים אבידור: עובדי הניקיון זה של עובדי חברת "שפיר".
עאידה תומא סלימאן: חיים, בעניין שהם מקבלים אותו דבר, אני רוצה לשאול משהו.
עאידה תומא סלימאן: הם מקבלים את השכר שלהם בתעסוקה לפי שעה.
עאידה תומא סלימאן: ועושים להם חשבון של שכר מינימום – כמה שעה לשכר מינימום?
עאידה תומא סלימאן: 26.
יגאל גואטה: 28 שקל.
עאידה תומא סלימאן: הן מקבלות 26 שקלים.