GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: ולגבי הדברים שאדוני אמר, לא יכול להיות, הרי זה לא יכול להיות, אנחנו חוזרים ובאים, גם על התזונה.
עליזה לביא: התזונה הרי זה ממש גזל לאור יום.
עליזה לביא: ועוד הם צריכים לשבת בבית שנה ולמעלה משנה עד שבכלל מגיע המקום ומתפנה להם המקום, גם בפסיכולוגיה וגם כאן אנחנו רואים.
עליזה לביא: כן חנייה, וזה לא עניין של חנייה, זה עניין שיש הסכם.
עליזה לביא: גברתי, אלף אפשר לקבל תוך כדי הדיון את ההסכם?
עליזה לביא: למה אנחנו לא יכולים לקבל אותו?
מירב בן ארי: כן, אנחנו ביקשנו אותו ומטפלים בזה בהתאחדות הסטודנטים.
אוסאמה סעדי: יש שם נספח סודי.
עליזה לביא: אז גם לגבי ההסכם וגם צריך לבוא ולראות קודם כל, לפני הכל, איך מחזירים את הסטודנטים.
מירב בן ארי: זה הכי נכון.
עליזה לביא: זה דבר ראשון, ויושבים ומנהלים פה ושולחים מכתבים ואימיילים.
עליזה לביא: כך לא עובדים.
מירב בן ארי: לא, לא, זה לא.
עליזה לביא: אבל קודם כל בואו נחזיר את הסטודנטים.
עליזה לביא: כל יום שעובר זאת אבידה מאד מאד גדולה.
עליזה לביא: בואו נחזיר את הסטודנטים ונראה איך אנחנו פה מתקנים את הכשל הזה בין הגורמים השותפים לעניין.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נציג הסטודנטים בבקשה.
מירב בן ארי: תבחרו אחד כמו אצלם.
מירב בן ארי: כן, זהבית, שם מלא.
<זהבית הס: זהבית הס, סטודנטית לפיזיותרפיה מאוניברסיטת בן גוריון בשנה ג'.
<זהבית הס: אני רוצה להציג את נקודת המצב האישית שלי.
<זהבית הס: אני נרשמתי ללימודי פיזיותרפיה מתוך תחושת שליחות.
<זהבית הס: מתוך רצון לעזור ולהרגיש איך בידיים שלי אני מצליחה לטפל באנשים שנקלעים למצבים קליניים, אקוטיים וקריטיים ואני באמת מצליחה לשקם אותם ולעזור להם להבין איך הם יכולים להתמודד עם הגוף שלהם, איך הם יכולים לחזור לחיי השגרה שלהם גם במצב הקריטי שאליו הם נקלעו.
<זהבית הס: כמו שאתם יודעים וכמו שכבר אמרתם, אי אפשר לסיים את הלימודים האלה ללא הכשרה מקצועית, שאנחנו כמובן גם נדרשים למלא קרוב ל-1,000 שעות של הכשרות מקצועיות וכמובן להיבחן עליהן.
<זהבית הס: כרגע אנחנו מרגישים שאנחנו שבויים של המאבק.
<זהבית הס: שאנחנו בעצם קלף שמשחקים עליו, שאנחנו חוליה חלשה בשרשרת הזאת ונפגעים גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה מקצועית וזה לא יתכן ששלושה ימים בלבד לפני שההתנסות הזאת הייתה צריכה להתחיל, מודיעים לנו כרעם ביום בהיר שלא, אין התנסות.
<זהבית הס: ומה אנחנו אמורים לעשות עכשיו עם הדירות שהשכרנו בקרבת מקומות ההכשרה, עם הפיטורים שהגשנו למקומות העבודה שלנו בכדי שנוכל להיות כל כולנו רק בהכשרה המקצועית, כדי שנהיה בה באמת על הצד הטוב ביותר שנעשה אותה?
<זהבית הס: אנחנו באמת מרגישים שהגענו כאן לנקודת אל חזור קריטית כפי שנאמר קודם.
מירב בן ארי: מה קורה איתך עכשיו?
<זהבית הס: אני כרגע בבית, מושבתת.
<זהבית הס: אני לצורך העניין לא בשנה ד', אבל הסטודנטים של שנה ד' לא יכולים לסיים את ההכשרות שלהם ויכול להיות שאם השביתה הזאת - - -
מירב בן ארי: את בשנה ג'?
<זהבית הס: אני בשנה ג' וכרגע גם הייתי אמורה לצאת להכשרה שנפגעה ולא יצאתי אליה.
<זהבית הס: אצלנו בבן גוריון ההכשרות מתבצעות גם בין שנה ב' ל-ג' וגם בשנה ד'.
<זהבית הס: יש מקומות שבהם כל ההכשרות מתבצעות רק בשנה ד' ויש סטודנטים שאם בעקבות השביתה הזאת לא יקבלו את ההכשרות שלהם בשנה ד', יכול להיות שהם יאלצו למשוך את התואר שלהם לשנה חמישית וכמובן שזה לא מתקבל על הדעת ואנחנו לא מוכנים שכל המאבקים האלה, שאגב אנחנו בעד המדריכים הקליניים – חשוב להגיד את זה.
<זהבית הס: אנחנו כמובן רוצים שהם יקבלו את השכר שלהם ורוצים שהם יקבלו את התגמול על עבודת הקודש שהם מבצעים, אבל זה לא הגיוני שזה יבוא על חשבוננו ויפגע בנו.
<זהבית הס: אגב, בעקבות דברים שנאמרו כאן, אני באופן אישי יודעת שמדריכות קליניות קיבלו כסף כבר.
<זהבית הס: למשל מדריכות שמקבלות את הכסף מבן גוריון.
<זהבית הס: אני יודעת שהם קיבלו את הכסף בין החודשים אפריל עד אוגוסט.
<זהבית הס: יש כמה הפרשים קטנים שמדובר בעשרות שקלים בודדים וזה באמת מצחיק שהגענו למצב כזה אבסורד, שבו פשוט סטודנטים שבאים לעשות כל כך טוב לציבור, שבאים למלא תפקיד כל כך חשוב.
מירב בן ארי: ממי את היית מקבל, או שעוד לא התחלת לקבל?
מירב בן ארי: היית אמורה עכשיו להתחיל לקבל שכר?
מירב בן ארי: המדריכים שלך היו אמורים לקבל שכר.
<זהבית הס: כן.
מירב בן ארי: מישהו מהמדריכים שלך דיבר איתך?
מירב בן ארי: אני רוצה להבין מישהו אחד, מי אחראי לשלם למדריך?
<זהבית הס: אה, אוקיי.
מירב בן ארי: לא את, רגע, חכי שנייה.
<אמציה גינת: המוסד הרפואי.
<אמציה גינת: המעסיק שלו.
מירב בן ארי: המעסיק שלו שזה?
<אמציה גינת: שזה בית חולים סורוקה במקרה שלה.
<אמציה גינת: בית חולים - - -
מירב בן ארי: אז איך אתה אומר לי שאתה לא צד להסכם?
<אמציה גינת: אני לא אמרתי שאני לא צד להסכם.
מירב בן ארי: לא, אמרת את זה.
מירב בן ארי: אמרת.
<אמציה גינת: אני אמרתי שאני לא צד ליחסי העבודה ואמרתי ש - - - ההסכם בוודאי.
<אמציה גינת: להסכם הזה יש שלושה צדדים.
<אמציה גינת: חתום עליו יוסי כהן מהאוצר, חתום עליו מנכ"ל משרד הבריאות וחתומה עליו מל"ג, כי המשא ומתן - - -
מירב בן ארי: עזוב, אני תיכף פונה למל"ג.
מירב בן ארי: מירב יושבת פה, אני אפנה אליה.
מירב בן ארי: אני שואלת אותך - - -
<אמציה גינת: אני אומר שוב - - -
מירב בן ארי: לא, לא - - -
<אמציה גינת: רוב המדריכים מקבלים את השכר.
מירב בן ארי: לא, לא, אני רוצה שתענה לי על שאלה, עזוב רוב המדריכים.
מירב בן ארי: אחלה, 80 מדריכים מקבלים, 20 לא.
מירב בן ארי: עכשיו תענה לי – למה 20 לא מקבלים שכר?
<אמציה גינת: אז זה עניין שהוא נקודתי וקודם כל צריך להפריד, בגלל שאנחנו עושים כאן סלט פעם אחרי פעם.
<אמציה גינת: המדריכים בפיזיותרפיה, שעליהם היה ההסכם, עליהם אנחנו מדברים בדברים, מדריכי הריפוי בעיסוק והמדריכים בקלינאות תקשורת, רובם דרך אגב בכלל לא במערכת הבריאות.
<אמציה גינת: הם במערכת החינוך, הם במערכת הרווחה - - -
מירב בן ארי: עזוב, תתקדם לאחריות שלך.
<אמציה גינת: לא, אני לא יכול לעזוב, כי אנחנו מדברים ואני מדבר על האחריות שלי ואני לא עוזב אותה גם כשזה משרד הרווחה, אבל אני רוצה עוד פעם להדגיש, כי מדי פעם אתם שואלים אותי שאלות על מערכת החינוך ועל מועצות מקומיות ואני לא יודע מה קורה שם.
<אמציה גינת: מערכת הבריאות – ויש בתי חולים ממשלתיים ויש מקומות ממשלתיים – עשינו בדיקה.
<אמציה גינת: רוב רובם של המדריכים קיבלו את השכר.
<אמציה גינת: קיבלו את השכר.
<אמציה גינת: יש ויכוח על - - -
מירב בן ארי: אבל המדריכה שלה לא קיבלה את השכר.
<אמציה גינת: המדריכה שלה כן קיבלה.
<אמציה גינת: סורוקה משלמים.
מירב בן ארי: אז המדריכה שלך כן קיבלה את השכר?
מירב בן ארי: אז למה היא שובתת?
<זהבית הס: כי כולם שובתים.
מירב בן ארי: לאות הזדהות עם השאר?
<אמציה גינת: כי סורוקה זה - - - קופת חולים כללית.
<אמציה גינת: וגם קופת חולים כללית שילמה את השכר.
<אלי גבאי: בהדסה שילמו?
<אלי גבאי: בהלל יפה שילמו אדוני?
מירב בן ארי: אלי, אלי.
מירב בן ארי: כמו שאתה רואה - - -
<אמציה גינת: ש - - - שיש להם - - - שהם מתחייבים לשלם - - -
מירב בן ארי: סליחה, אני שמחה שאתה מעורב, אבל אני מנהלת את הדיון ואני רוצה בבקשה לתת לחבר הכנסת פולקמן, שגם יושב כאן ומקשיב להכל ומעורב.
רועי פולקמן: אז אני רוצה להתחיל עם אדוני יושב ראש האיגוד, אלי, יש לי בקשה אחת.
רועי פולקמן: בקשה.
<אלי גבאי: אני לא אדוני.
מירב בן ארי: ככה מתנהלים בכנסת.
רועי פולקמן: כאן הכנסת, מתייחסים בכבוד לכל מי שנמצא כאן.
רועי פולקמן: א', יש פה אירוע שבעיקרו יש בו עניין בירוקראטי.
רועי פולקמן: זה לא פעם ראשונה שאנחנו רואים את זה – חשבות שלן צד א', חשבות של צד ג' וכשראיתי את הטיוטות של המכתבים שחתומים עליהם ארבעה או חמישה גופים, זה ברור לגמרי ששום דבר לא יעבוד.
רועי פולקמן: בקשה אחת, לדעתי זו גם צריכה להיות בקשה של הוועדה, תשהו לשבועיים שלושה, תנו לעסק להתחיל ונפתור את הבעיה.
רועי פולקמן: זו בקשה אחת.
<אלי גבאי: ומה - - -
רועי פולקמן: רגע, שנייה, זו בקשה.
רועי פולקמן: תשהו את השביתה כדי שאפשר יהיה להתחיל את השנה כמו שצריך.
מירב בן ארי: כדי לא לפגוע ברצף.
רועי פולקמן: ונפתור את הבעיה, כי באמת אני אומר, אנחנו מחויבים לעניין הזה.
רועי פולקמן: יש פה הרבה חברי כנסת מחויבים ואנחנו נעזור לכם.
רועי פולקמן: יש כאן את משרד הבריאות והמל"ג וכל המערכת הזאת, אנחנו יודעים לפתור פה גם בעיות בירוקרטיות.
רועי פולקמן: אז בקשה אחת אני אומר, בואו נצא ממשהו אחד חיובי, שתשהו את ההשבתה הזאת.
רועי פולקמן: דבר אחד למשל, שאני באמתי מעולם המקצוע, אני אוהב לעבוד עם נתונים.
רועי פולקמן: אני אפילו לא הצלחתי להבין באמת כמה אנשים לא מקבלים, כי אני שומע המון סיסמאות.
רועי פולקמן: כי אם אחד זה רק לפיזיותרפיסטים, אז זה דבר אחד ואז אם מתוך 500 יש בעיה, כי בהלל יפה יש בעיה עם החשבות ל-20 או 30 מדריכים, מאה אחוז, אז נלך להלל יפה ונטפל בזה, אבל בואו נבין שנייה.
רועי פולקמן: בואו ננסה לרדת מרובד הכותרות של הסכמים ובג"צים ועניינים ובעיה קונקרטית.
רועי פולקמן: אם זה לא תקף לתזונאים ולאחרים, אז חבל שעל זה אנחנו יוצאים למאבק.
<אלי גבאי: מי החליט?
רועי פולקמן: לא יודע, אני שואל.
<אלי גבאי: מי החליט שזה לא תקף?
רועי פולקמן: לא, הייתה כאן אמירה שזה - - -
<אלי גבאי: יש הסכם שחתמו עליו גם המל"ג, גם האוצר וגם משרד הבריאות וכתבו שאנחנו ניישם את זה על שאר המקצועות במשך שהשנה.
<אלי גבאי: מי קבע שזה לא תקף?
רועי פולקמן: בוא, תשמע, מכיוון שנמצאים גם יושבת הראש וגם אנכי, שקצת קשורים למשרד האוצר, אני מציע שיחד עם המל"ג ומירב גם בת בית במל"ג, אני אומר בואו נייצר דיון פשוט עם הגורמים האלה.
רועי פולקמן: עם משרד הבריאות דיברתי, זה - - -
מירב בן ארי: עד עכשיו היית לבד בעניין, באמת.
רועי פולקמן: נפתור את זה, אבל תעצרו שנייה את השביתה.
מירב בן ארי: אנחנו מוכנים כאן - חברי הכנסת, שגם מה שנקרא מחוברים לאוצר - לבוא ולפתור את העניין.
מירב בן ארי: אני וחבר הכנסת פולקמן.
מירב בן ארי: אני מבינה שנשארת איפה שהוא פה לבד מול המערכת ובסוף המדריכים שלך, לפחות חלק, לא קיבלו.
מירב בן ארי: אבל בסוף אנחנו רוצים להחזיר אותם, ובמקרה שלה גם המדריכה שלה קיבלה שכר, אנחנו רוצים להמשיך את ההכשרות ובמקביל להתחיל איתך את התהליך הזה.
מירב בן ארי: בעניין התזונה, אני לא מהיום בסיפור הזה.
מירב בן ארי: אני כבר מתעסקת עם זה כמה חודשים.
מירב בן ארי: יש עם מי לדבר גם במשרד הבריאות על תזונה.
מירב בן ארי: לכן אני לא אומרת לך סתם.
מירב בן ארי: אתה יודע, אם לא יסתדר לכם, אני וחבר הכנסת פולקמן וכמובן כל חבר כנסת אחר שירצה – נכשלנו באוצר – למרות שאני בספק – תחזור ותשבית.
מירב בן ארי: מי עוצר אותך?
מירב בן ארי: לפחות עכשיו, לא?
<אלי גבאי: אחרי שנים, אני כבר - - -
מירב בן ארי: שנייה, אני רוצה שחבר הכנסת פולקמן יסיים.
רועי פולקמן: משפט אחרון.
רועי פולקמן: היה לנו אירוע כזה – מי פה מהמל"ג?
מירב בן ארי: מירב כאן.
מירב בן ארי: היא תדבר אחריך.
רועי פולקמן: מירב, היה לנו קצת דיון על זה בזמנו, על נושא בניית המעונות, שיותר מדי גורמים מעורבים.
רועי פולקמן: אני חושב שחלק מהעניין – המל"ג הוא סוג של רגולטור, משרד הבריאות הוא סוג של רגולטור.
רועי פולקמן: ברורה לי הבעיה מעצם ההסכם, שיש פה בערך ארבעה גופים שכל אחד צריך להעביר לשני ולשלישי, ודבר ראשון שצריך לעשות אז והתחלנו לעשות אותו במעונות, היה להחליט מי הגורם האחראי.
רועי פולקמן: ואז אם מחליטים שמשרד הבריאות הוא הכתובת לזה, אז נדאג שהכסף יועבר למשרד הבריאות.
רועי פולקמן: הם מנחים את מוסדות הבריאות הרלבנטיים.
רועי פולקמן: אם זה המל"ג – אז שהמל"ג ייקח אחריות, שאין בעיה תקציבית.
רועי פולקמן: הוא מקבל את כל רשימות הסטודנטים.
רועי פולקמן: יכול להיות שכאן - אני בדרך כלל לא נוטה להגיד את זה – יכול להיות שהכתובת פה זה כן המל"ג, שהיא השוטר, שוטר התנועה בין המשרדים השונים.
רועי פולקמן: להבנתי אין פה בעיה של כסף.
רועי פולקמן: יש פה בעיה של בירוקרטיה.
רועי פולקמן: ואז תושיבו אדם אצלכם, חשב, רואה חשבון, לא משנה מה, כלכלן, פיזיותרפיסט, מרפא בעיסוק, פסיכולוג, קלינאי תקשורת.
רועי פולקמן: לשים מישהו אצלכם שפשוט ידאג לתפור - - -
מירב בן ארי: לתווך בין הצדדים.
רועי פולקמן: וזה הכל.
רועי פולקמן: ושייקח על זה אחריות מ-א' ועד תו.
רועי פולקמן: ואם נצא מפה שאתם דוחים את השביתה ואתם אומרים – אנחנו שמים בן אדם שעובד מול יושב ראש האיגוד, שדואג לתפור את כל המעגל, לפחות לעכשיו נפתור את זה.
רועי פולקמן: אם יש בעיות עקרוניות, זה להמשיך – גבאי – להמשך.
רועי פולקמן: אבל כרגע בוא נפתור את הבירוקרטיה.
מירב בן ארי: תודה, חבר הכנסת פולקמן.
מירב בן ארי: מירב שביב, סמנכ"ל תכנון מהמל"ג, בבקשה.
<מרב שביב: כן, אז קודם כל אנחנו מביעים צער על הפסקת ההדרכה לסטודנטים ואנחנו חוששים שבאמת יהיו לזה השלכות מאד כבדות על הנושא של לימודי פיזיותרפיה לתואר ראשון.
<מרב שביב: הדבר השני שאני רוצה לומר, זה שהנושא הזה של הסדרת ההכשרה בפיזיותרפיה הוא נושא שאנחנו באמת מתעסקים בו בשנים האחרונות הרבה בזכות האיגוד, שהעלה את הנושא הזה וגרם לנו לעשות חושבים שוב על התכנון של הלימודים, על תכנון מספר הסטודנטים במקצוע הזה ובמקצועות אחרים; על הסדרת האחריות בינינו לבין משרד הבריאות ובין השאר גם הנושא של הדלת פוטנציאל ההדרכה, שאמור לבוא לידי ביטוי על ידי הגדלת השכר של המדריכים.
<מרב שביב: כי ככל שיהיו לנו יותר מדריכים, נוכל לייצר יותר מקומות התנסות מעשית ונוכל להגדיל את מספרי הסטודנטים בפיזיותרפיה וכנ"ל במקצועות האחרים.
<מרב שביב: אני חושבת שאנחנו באמת באותו צד של המתרס ברצון שלנו, המאד גדול - - -
מירב בן ארי: מרב, אין לי זמן.
מירב בן ארי: תגידי לי בקצרה איך המל"ג פותר את הדיון הזה, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת פולקמן.
<מרב שביב: אז קודם כל כפי שנאמר פה, בכל מה שקשור לנושא של התשלומים של המדריכים, מדובר ביישום של טבלה שסוכמה בסוף יולי.
<מרב שביב: כעיקרון מה שכתוב פה בהסכם זה שהאכיפה של התשלום היא של האוניברסיטה, ועל כן משרד הבריאות יעביר רק את הסכומים שהאוניברסיטה מסכימה לשלם.
<מרב שביב: יש פה מערכת של התחשבנות של המוסדות הרפואיים ושל האוניברסיטאות.
<מרב שביב: אני כבר שבועיים מנסה לברר בדיוק איפה התקלות ואיפה הקשיים הטכניים, אבל קודם כל שיהיה ברור לכולם: מדובר בקשיים בירוקרטים וטכניים, ואנחנו העברנו - - -
מירב בן ארי: תגידי מרב, למה אתם לא יושבים - - -
<מרב שביב: רגע, ישבנו.
<מרב שביב: העברנו - - -
מירב בן ארי: אבל הוא אומר שלא ישבתם, משרד הבריאות.
<מרב שביב: קודם כל עשינו שיחת ועידה ביום חמישי האחרון.
<מרב שביב: אני מתחננת ומבקשת ומוכנה בכל רגע לשבת יחד עם משרד הבריאות ועם הארגון ועם הסטודנטים ולפתור את אי ההבנות.
עליזה לביא: אז למה הוא אומר את זה?
<מרב שביב: אבל אני גם רוצה לומר עוד דבר.
<מרב שביב: העברנו למשרד הבריאות ומשרד הבריאות מבחינתו גם פנה למוסדות הרפואיים, כי יש פה סיפור של העברת ניירת מתאימה לאוניברסיטאות, ויושבים פה גם נציגי האוניברסיטאות שיכולים להעיד על זה.
<מרב שביב: רוב הסיפור, המקור שלו זה ניירת שצריכה לעבור מגורם א' לגורם ב', כי אחרת האוניברסיטה - - -
מירב בן ארי: זה הסיפור?
מירב בן ארי: מעבר ניירות?
<מרב שביב: המוסדות הרפואיים - - -
מירב בן ארי: תיכף נשמע את נציג אוניברסיטת באר שבע שהגיע במיוחד מבאר שבע, אני רוצה להספיק לשמוע גם אותו.
עליזה לביא: מה זה הניירת, גברתי?
מירב בן ארי: כן, הוא הנציג של באר שבע והוא תיכף ידבר.
<מרב שביב: דרישות תשלום.
<מרב שביב: ההסכם החדש בעצם משנה את מערך התשלומים.
<מרב שביב: עד עכשיו האוניברסיטאות הוציאו שיקים או תלושי שכר למדריכים.
<מרב שביב: מעכשיו המוסדות הרפואיים הם אלה שהם המעסיקים של המדריכים ומבחינת האוניברסיטאות הם ספקים שלהם.
<מרב שביב: כדי שהם יהיו ספקים שלהם הם צריכים - - -
רועי פולקמן: גבאי, אז תיתן להם שבועיים לממש את ההסכם.
רועי פולקמן: זה בירוקרטיה.
<אלי גבאי: הם יקבלו שעה.
<אלי גבאי: לא, בתשובה שלה שעה הם לא יקבלו.
<אלי גבאי: ככה.
<אלי גבאי: מכיוון שאתה שומע איפה זה נתקע, בלהעביר נייר מפה לשם?
רועי פולקמן: אבל זה בירוקרטיה, זה לוקח זמן.
רועי פולקמן: זה שינוי של - - -
<אלי גבאי: צריך להושיב לא מהיום.
רועי פולקמן: בסדר, אז תן להם שבועיים להתארגן.
מירב בן ארי: מרב.
<מרב שביב: עוד משפט אחד.
יוסף ג'בארין: למה אתה בא אליו?
יוסף ג'בארין: הוא לא אחראי על העברת המידע.
יוסף ג'בארין: מי שאחראי על העברת המידע - - -
מירב בן ארי: גם הוא אחראי.
רועי פולקמן: בטח שכן.
מירב בן ארי: למרות שכל אחד הולך פה לקצה אחר של החדר, גם הוא אחראי.
<מרב שביב: כפי שאמר פה נציג משרד הבריאות, בשבוע שעבר אנחנו סיכמנו והחלטנו ביחד שמשרד הבריאות לא מחכה לכל הבירוקרטיה הזאת ומה שהוא יכול לעשות הוא עושה.
<מרב שביב: שזה אומר קודם כל מבחינת בתי החולים הממשלתיים והמערכת הממשלתית, זה בשליטה מלאה של משרד הבריאות והוא מעביר כסף ונתן ארכה למשרד הבריאות כפי שנאמר בהוראה חד משמעית להעביר את תשלומי המדריכים - - -
מירב בן ארי: הכסף זה לא הבעיה פה.
<מרב שביב: כפי שכתוב בהסכם החדש.
<מרב שביב: הדבר השני שעשינו זה פנייה שוב, גם לקופת חולים כללית, שהיא מחזיקה חלק נכבד ממקומות ההתנסות המעשית וגם למוסדות אחרים שלא יחכו לבירוקרטיה.
<מרב שביב: אנחנו מתחייבים לשלם - - -
מירב בן ארי: אז למה הכסף לא הועבר?
<מרב שביב: כי אין דרישות תשלום מתאימות, אבל אנחנו לא מחכים לזה.
<מרב שביב: אנחנו לא מחכים לזה.
<מרב שביב: אנחנו מתחייבים שכל התחשבנות תשולם ואנחנו ערבים לזה שהיא תשולם, אבל קודם כל מערכת הבריאות - - -
מירב בן ארי: אז למה אדוני לא ישהה את השביתה שלו למשך שבועיים.
עליזה לביא: אבל זה יבטל - - -
מירב בן ארי: אל תדאגי, אני לא רוצה ללכת גבוהה-גבוהה לביטול.
מירב בן ארי: אבל זה ייתן להם את הזמן לנהל את סבכי הבירוקרטיה.
רועי פולקמן: כולם בעדך כאן.
מירב בן ארי: אתה רואה שאנחנו מאחוריך.
עליזה לביא: החוליה הכי מוחלשת זה הסטודנטים, למה על הגב שלהם?
מירב בן ארי: אדוני, תסביר לי.
מירב בן ארי: שבועיים, כן.
<אלי גבאי: גברתי יושבת הראש, במשך חמש שנים האחרונות נתנו כל שנה - - -
רועי פולקמן: אבל יש הסכם מלפני שנה.
מירב בן ארי: אדוני, יש הסכם.
<אלי גבאי: ההסכם הזה לא מסתכל - - -
עליזה לביא: ואתה אומר שאתה לא בריון?
<אלי גבאי: אני לא רוצה לענות לך.
מירב בן ארי: אדוני, אלף - - -
<אלי גבאי: את לא תקראי לי בריון.
עליזה לביא: אני אקרא לך בריון.
עליזה לביא: אתה עושה את זה על חשבון הסטודנטים שלנו.
עליזה לביא: אתה עושה את זה על הגב של הסטודנטים שלנו.
מירב בן ארי: אדוני - - - זה לא יעזור לי אם עוד חבר כנסת ועוד חבר כנסת ידבר, אם אני לא אשמע רגע אם הוא מוכן - - -
אוסאמה סעדי: אבל אני רוצה לפנות אליו.
מירב בן ארי: אבל אתה הבא בתור שמדבר.
מירב בן ארי: רגע, רק שיענה קודם על השאלה.
אוסאמה סעדי: מבחינת הזכויות שלו.
מירב בן ארי: אדוני, אני שאלתי שאלה.
מירב בן ארי: תסביר לי למה אתה לא משהה עכשיו לשבועיים.
<אלי גבאי: אז אני אענה, אם תתנו לי לענות.
מירב בן ארי: כן, אבל אתה עסוק כל הזמן לריב עם חברת הכנסת לביא.
מירב בן ארי: אז תרפה מזה ותתמקד בעניין.
<אלי גבאי: אני לא עונה.
עליזה לביא: בחצי שעה האחרונה - - -
<אלי גבאי: מה שאני מסביר בצורה הכי ברורה, שיהיה ברור לכולם, לכל היושבים פה בחדר – ההסכם הזה מונה חמישה סעיפים.
<אלי גבאי: אוקיי?
<אלי גבאי: אם עד אחרון הסעיפים שבו לא יתממש, אני לא ארוץ - - -
מירב בן ארי: שעה.
מירב בן ארי: לא תשבית אפילו לשעה.
<אלי גבאי: אני לא ארוץ במשך עוד שבועיים ועוד שנתיים ועוד חצי שנה ואשבית עוד פעם את המערכת, כי לא פיתחתי לי תחביב להשבית את המערכת.
<אלי גבאי: עד שאחרון הסעיפים בו לא יתממש - - -
מירב בן ארי: לא יקוים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, בבקשה אדוני, ממש דקה.
אוסאמה סעדי: גברתי יושבת הראש, אנחנו בעד זכויות העובדים ומי שאמור לקבל שכר – אנחנו בעד שהוא יקבל את השכר שלו, אבל יש פה אחוות לוחמים, אחוות עובדים, כי אנחנו שומעים, גברתי יושבת הראש, שחלק מקבלים, אבל הם משביתים - - -
מירב בן ארי: הרוב מקבלים.
אוסאמה סעדי: הרוב מקבלים, אבל הרוב משביתים כאות סולידריות עם אלה שלא מקבלים.
מירב בן ארי: כן, כולם.
אוסאמה סעדי: עכשיו, אדוני, יש הסכם מאוקטובר 2015.
אוסאמה סעדי: אם המדינה לא מיישמת, לא מכבדת, משרד הבריאות לא מכבד – בשביל זה יש ערכאות.
אוסאמה סעדי: תפנו לערכאות, תבקשו אכיפת ההסכם, אבל אל תשתמשו – זה מה שנקרא השבתה פראית.
אוסאמה סעדי: לא בריונות, אבל זו השבתה פראית.
אוסאמה סעדי: כי אם אתם באים בתחילת שנת הלימודים, על גב הסטודנטים ואתם מונעים מהם את ההדרכות וזה יכול לגרום להם לנזק בלתי הפיך.
אוסאמה סעדי: אם זה היה נזק הפיך, כמו שהייתה באוניברסיטה השבתה של כל האוניברסיטה למשך שבוע, אפשר לפצות על זה, אבל אתם עושים את זה על גב הסטודנטים החלשים.
אוסאמה סעדי: אז אנחנו כולנו פונים כאן – מכל הקצוות, מכל הקשת הפוליטית – קואליציה ואופוזיציה – אומרים לך אנחנו בעד כיבוד הסכמים, בעד שתקבלו את הזכויות שלכם.
אוסאמה סעדי: אם הרוב כבר מקבלים, אז אם אנחנו רבים על חנייה ולא חנייה, זו בושה שאנחנו צריכים לרדת לרמה הזאת, שאנחנו צריכים להתעסק עם חנייה באוניברסיטה.
אוסאמה סעדי: אנחנו פונים אליכם בכל לשון של בקשה.
אוסאמה סעדי: אל תבטלו את השביתה.
אוסאמה סעדי: תשהו את זה.
מירב בן ארי: תשהו את זה.
אוסאמה סעדי: תגידו – לאור הבקשה של ועדת העבודה, של כל הסיעות בכנסת - - -
מירב בן ארי: שבועיים.
אוסאמה סעדי: אנחנו מכבדים את זה – שבועיים – ואנחנו אתכם, נפתור את הבעיה הזאת.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את פרופסור מלצר מאוניברסיטת בן גוריון, מנהל בית הספר למקצועות הבריאות הקהילתיים.
<יצחק מלצר: מטבע הדברים הזמן שלנו מוגבל ואני רואה שכולם רוצים לדבר, אז אני אעשה את זה הכי קצר שאני יכול לעשות.
<יצחק מלצר: אני מציע את הדברים הבאים: אחד, הדבר הראשון להיפגש.
<יצחק מלצר: להיפגש מחר.
<קריאה: מה זה מחר?
<קריאה: כולכם פה.
<יצחק מלצר: יושב ראש הארגון, המועצה להשכלה גבוהה, משרד הבריאות, נציג האקדמיה, היום, עכשיו, אחרי הפגישה הזאת אני מציע שניפגש.
<יצחק מלצר: איך ניפגש?
<יצחק מלצר: אם קשה לכם להידבר, אני מוכן להיות המדי-אטור.
<יצחק מלצר: אולי אני מוסכם על כולם, אני אתאם את הפגישה הזאת.
<יצחק מלצר: מה מטרת הפגישה?
<יצחק מלצר: המטרה היא להשהות את השביתה.
<יצחק מלצר: אני מקבל את הבקשה שלכם לא לסיים את השביתה, להשהות את השביתה לשבועיים, לשלושה.
<יצחק מלצר: ההשערה שלי, שניתן בתוך שעות ספורות לסיים את כל הסיפור הזה.
<יצחק מלצר: זו סאגה שבושה וחרפה שאנחנו מתכנסים פה.
<יצחק מלצר: אני מודיע כאן, בשם כל האוניברסיטאות ובשם אוניברסיטת בן גוריון בפרט, כי אני יושב שם, כל האוניברסיטאות העבירו את כל דרישות התשלום שהיו על שולחנן.
<יצחק מלצר: חד משמעית אני מתחייב, יש לי פה את הטבלאות.
<יצחק מלצר: ביקשתי מכל עוזרי למלא.
<יצחק מלצר: אין דבר כזה – אני רוצה להסביר – אין דבר כזה שאוניברסיטה תתנהל כמו דוכן בשוק.
<יצחק מלצר: 30 שנה אני במערכת ויש התנסויות קליניות.
<יצחק מלצר: מעולם לא שמעתי שאוניברסיטה לא משלמת.
<יצחק מלצר: חברה, זה לא הגיוני אפילו לחשוב כך.
<יצחק מלצר: יש הסכם חדש, לקח זמן להבין אותו, תנו לנו עוד טיפה זמן.
<יצחק מלצר: אם היו ליקויים – תפנו אלינו, תגידו א', ב', ג' לא קיבל, למחרת זה יטופל.
<יצחק מלצר: יעלה על הדעת שמישהו לא יקבל את התשלום שלו?
<יצחק מלצר: בחייכם.
מירב בן ארי: משפט אחרון רק.
<יצחק מלצר: לסיכום, אני מבקש מהוועדה לצאת בקריאה לכולנו, לא לאחד מאיתנו, לכולנו להתכנס ולסיים את הסיפור הזה היום.
עליזה לביא: ולהשהות את השביתה.
<יצחק מלצר: להשהות את השביתה.
<יצחק מלצר: היחידים שנפגעים מהשביתה זה הסטודנטים ואני רוצה להפסיק עם זה מיד.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'אברין, גם דקה.
יוסף ג'בארין: כן, חברים, אני רוצה בנימה יותר, לא יותר, התחלת בנימה אופטימית, אני אמשיך אותה.
יוסף ג'בארין: היה לנו ניסיון לפני כשבועיים עם השביתה שהייתה באוניברסיטה העברית וההתערבות של ועדת החינוך באמת תרמה.
יוסף ג'בארין: אמרת תוך מספר שעות, תאמין לי, זה לקח מספר שעות, לא יותר, כאשר הסטודנטים חכו וחכו ולא התחילו את שנת הלימודים.
יוסף ג'בארין: נדמה לי שאנחנו כיום במצב דומה.
יוסף ג'בארין: אנחנו שמענו אתכם וההתרשמות שלנו שזה פתיר, ולכן התחושה שלנו היא לגלות אולי קצת הבנה ואולי התערבות של הוועדה כאן ואני מקווה שאפשר לשבת עוד היום.
מירב בן ארי: כן, כן, אני גם מקווה.
מירב בן ארי: ברגע שנסיים פה אני אבקש - - -
יוסף ג'בארין: אני לא רוצה להגיד שבלבלתם אותנו עם איפה זה תקוע, אבל זה רק מראה שאפשר לפתור את זה.
יוסף ג'בארין: ושמעתם מכולנו, הלב שלנו עם הסטודנטים, כולנו היינו סטודנטים וכולנו מכירים את ההפסד שלהם בתקופה הזו והגיע הזמן לדעתי עוד לסיים את זה, אם במחיר של להשהות את זה קצת ולקחת אולי סיכון מזערי שזה לא יצליח.
יוסף ג'בארין: אולי בכל זאת שווה לקחת את הסיכון, כי אני מאמין שזה בהחלט יצליח.
מירב בן ארי: כן, בסדר גמור.
מירב בן ארי: יושב ראש ההתאחדות, רם שפע, בבקשה.
רם שפע: אז קודם כל תודה למירב ורועי שבאמת הרמתם את הכפפה ויצרתם את הדיון.
רם שפע: חשוב לי רגע לשים את האצבע.
רם שפע: אני שמח שיש פה איזו תחושה אופטימית כזו והלוואי שגם נצליח להתכנס היום לסיים את הסוגיה, אבל חשוב לחי גם להבהיר.
רם שפע: כל הדבר שמתנהל פה קורה - ובזה אני מסכים עם אלי, בהקשר הספציפי הזה - הרבה שנים יש פער אדיר במי לוקח אחריות על כל מה שקשור למקצועות הבריאות בין המל"ג למשרד הבריאות, להסתדרות, למוסדות האקדמאים וזה מה שהוביל אותנו לפה.
רם שפע: הבעיה שלי והחשש, ואני דווקא מזדהה איתך, אנחנו נשב עכשיו בחדר, כמובן שלא ציינת את הסטודנטים, אבל מן הסתם אנחנו גם נשב בחדר.
רם שפע: אגב, עובדה, אנחנו אלה שלקחנו אחריות גם פה ואת כל השיחות, גם עם מרב וגם עם אלי וגם עם משרד הבריאות – אנחנו עשינו בשבועות האחרונים ואנחנו גרמנו לכם להבין שאתם הרי לא יודעים מה הבעיה.
רם שפע: וגם לך אני אומר, אדוני, זה בסדר שחלק קיבלו את התשלום וזה נכון, אבל במשך הרבה חודשים בכלל לא ידעתם מה קורה, ואפילו המל"ג לא ידע, למרות הניסיונות שלהם.
רם שפע: ולכן הדבר שבעיני הכי חשוב ורועי אמר את זה יפה, מה שצריך לקרות זה שהוועדה הזו שעכשיו תתכנס, תהיה משהו סטטוטורי, שימשיך להתקיים.
רם שפע: גוף שיודע לקחת אחריות על כל מקצועות הבריאות.
רם שפע: אחרת נמצא את עצמנו פה בעוד שבועיים, בעוד חצי שנה, בעוד שנה שוב.
רם שפע: וזה הדבר האמיתי, כי כרגע, אני אומר את האמת בצער, אף אחד לא לוקח אחריות על מקצועות הבריאות וזה כל פעם מחדש נופל בין הכיסאות.
רם שפע: הוועדה הזאת צריכה לקום ואז לאט לאט נפתור את זה.
מירב בן ארי: אוקיי, תודה רבה רבה.
מירב בן ארי: אני רוצה לסיים כי אני כבר גלשתי רבע שעה.
מירב בן ארי: אני מבקשת מכל אותם גורמים רלבנטיים – זה משרד הבריאות, מל"ג, נציגי הסטודנטים וכמובן אלי, לבוא עכשיו.
מירב בן ארי: אני מבטיחה לדאוג לכם למקום כאן, שנוכל לשבת, כמובן איתך, פרופסור מלצר, שאנחנו ניקח אותך כמתווך.
מירב בן ארי: אתה דיברת כאן באמת ברצינות ראויה בכל הנושא הזה, וההתייחסות שלך הייתה גם מאד עניינית.
מירב בן ארי: אנחנו מוכנים לשבת איתך, כולם ביחד, מתוך מטרה להפסיק עם השביתה הזאת.
מירב בן ארי: אני באמת אומרת לך, יכול להיות שאחרי הפגישה אנחנו נסיים והכל יהיה בסדר ויכול להיות שלא.
מירב בן ארי: יש כאן הסכם חדש שנכנס לתוקף.
מירב בן ארי: אני יודעת שחמש שנים זה נמשך, אבל בסוף יש הסכם חדש שנחתם.
מירב בן ארי: לכל הסכם יש חבלי לידה, זה ידוע.
מירב בן ארי: לדעתי גם בעיקר בגלל שרוב המדריכים כן מקבלים, לא הייתה צריכה להתבצע השביתה הזאת.
מירב בן ארי: החלטת לבצע את השביתה, אתה לא מקבל את הבקשה של הוועדה ושל חברי הכנסת, אגב, מכל סיעות הבית, לבקש ממך להשהות – המינימום זה שתישאר פה ונוכל לקיים את הפגישה עכשיו כדי לבוא ולפתור את המצב.
מירב בן ארי: אנחנו לא יכולים לתת לסטודנטים האלה לשבת בבית עוד יום.
מירב בן ארי: זה יהיה פשוט חוסר אחריות שלנו גם כמחוקקים, אבל בכלל, כי זו האחריות שלנו.
מירב בן ארי: דיברה כאן חברת הכנסת לביא שזה הילדים שלנו.
מירב בן ארי: מעבר לזה, זו האחריות שלנו כמחוקק ובטח של הוועדה הזאת, לוודא שהנושא הזה מסתיים.
מירב בן ארי: אני באמת חושבת והקשבתי לפרופסור מלצר בעניין הזה, שהנושא פתיר.
מירב בן ארי: בדרך כלל אנחנו יושבים פה ושוברים את הראש מול האוצר.
מירב בן ארי: אתה יודע שאני שחררתי את האוצר אפילו היום מהוועדה, כי ידעתי שזה לא עניין של כסף.
<סימה רוזנבלום: אני פה.
מירב בן ארי: אה, סימה, הגעת?
מירב בן ארי: אני מעריכה את זה, אז תישארי איתנו גם כמובן.
מירב בן ארי: כי ידעתי - - -